ХАДЖИБЕЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Номер провадження№ 4-с/521/79/25
УХВАЛА

4 листопада 2025 року м.Одеса

Хаджибейський районний суд м. Одеси у складі

судді Маркарової С.В.,

за участю секретаря судового засідання Вінжановської К.С.,

розглянувшиу відкритому судовому засіданні скаргу боржника ОСОБА_1 на бездіяльність Хаджбейського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) у виконавчому провадженні

ВП : № 31012033

стягувач : ПАТ «МАРФІН БАНК»

предмет скарги: скасування заборони відчуження майна,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною скаргою.

В обґрунтування скарги останній послався на те, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16.05.2011 (справа 1519/2-651/11) з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» стягнута кредитна заборгованість.

Рішення суду виконувалось в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

3.02.2012 постановою ДВС накладений арешт на його майно, оголошена заборона відчуження, реєстровий номер обтяження № 12129062.

20.11.2013 виконавчий лист повернутий стягувачу в порядку п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Боржник стверджував, що на час звернення з даною скаргою до суду виконавче провадження знищено, що виключає подальшу заборону відчуження його майна.

В досудовому порядку постанова ДВС не скасована.

Боржник в процесі розгляду справи доводи скарги підтримав.

Хаджбейський ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) вважав, що скарга не підлягає задоволенню, оскільки повернення виконавчого листа стягувачу в порядку п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у в відповідній редакції не передбачає здійснення державним виконавцем дій по скасуванню постанови про накладення арешту на майно боржника, оголошення заборона його відчуження.

Стягувач участі в судовому засіданні не брав, своєю думки з приводу скарги не висловив.

Матеріали виконавчого провадження за ухвалою суду ДВС не надані, оскільки знищені за строком зберігання.

Дослідивши скаргу, доводи боржника, ДВС, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 129-1 Конституції України визначено, судове рішення є обов`язковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України).

Верховний Суд, розглядаючи питання ефективності захисту порушеного права особи на майно якого у рамках виконавчого провадження накладено арешт у постанові від 28.10.2020 у справі 320/2494/20 з урахуванням п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" від 7.02.2014 N 6 зазначив, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються як оскарження рішення державного виконавця в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

З матеріалів скарги вбачається, що рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 16.05.2011 (справа 1519/2-651/11) з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «МАРФІН БАНК» стягнута кредитна заборгованість.

Рішення суду виконувалось в порядку Закону України «Про виконавче провадження».

3.02.2012 постановою ДВС накладений арешт на майно боржника ОСОБА_1 , оголошена заборона відчуження (реєстровий номер обтяження № 12129062).

07.08.2014 виконавчий лист повернутий стягувачу в порядку п. 9 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції 20.07.2014.

Так, за вищевказаною нормою закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

В порядку статті 50 Закону арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження у випадку закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчого документа стягувачу є формами завершення виконавчого провадження, проте вони мають різні правові підстави та, відповідно, різні правові наслідки.

Законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження та в разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Законодавством не передбачено обов`язку державного (приватного) виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки таке повернення не свідчить про закінчення виконавчого провадження й у такому випадку стягувач має право повторно звернутися із заявою про примусове виконання рішення суду, яке не виконано, протягом установлених законом строків.

Повернення виконавчого листа стягувачу саме по собі не є підставою для скасування арешту майна, оскільки арешт пов`язаний із закінченням виконавчого провадження.

Поряд із тим, враховуючи, що повернутий виконавчий документ стягувачу, повторно на примусове виконання не надходив, при цьому при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу накладений раніше арешт не знятий, виконавче провадження знищено за строком зберігання, існування даного арешту тривалий час порушує права заявника як власника майна.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умові відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у ПВС від 26.01.2022, справа 127/1541/14ц.

Окрім того, суттєвими обставинами та такими, які надають підстави для висновку про безпідставність арешту майна боржника ОСОБА_1 та, які мали бути враховані ДВС при вирішенні оскаржуваного питання є наступне :

09.06.2016 між стягувачам ПАТ «МАРФІН БАНК» та ПАТ «АРТЕМ-БАНК» укладений договір відступлення прав вимоги за договором поруки, за яким до ПАТ «АРТЕМ-БАНК» перейшло право вимоги за договором поруки №03762-СО, укладеним між ОСОБА_2 та ПАТ «МАРФІН БАНК».

09.06.2016 за договором із ПАТ «АРТЕМ-БАНК» №09-06/16 до ТОВ «Інтер Консалт Груп» перейшло право вимоги за спірним кредитним договором та договором поруки.

13.06.2016 між вказаним товариством та ОСОБА_3 укладений договір відступлення права вимоги №13-06/16.

Постановою державного виконавця Першого Малиновського ВДВС м.Одеса ГТУЮ в Одеській області від 27.12.2019 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа ВП 60938731 за спірним рішенням з поручителя ОСОБА_2 закінчено на підставі заяви стягувача ОСОБА_3 як фактично виконане в порядку п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

20.10.2025 ОСОБА_3 надав суду письмову заяву вх. 69541, якою підтвердив відсутність матеріальних претензій до ОСОБА_1 в зв`язку із виконанням судового рішення від 16.05.20211.

Керуючись Розділом VII ЦПК України,-

УХВАЛИВ :

Зобов`язати Хаджбейський ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління МЮ (м.Одеса) скасувати постанову про арешт майна боржника, оголошення заборона відчуження, реєстровий номер обтяження № 12129062, ВП 31012033.

Ухвала може бути оскаржена в порядку та строки передбачені ст.ст. 352, 353 ЦПК України. Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали до Одеського апеляційного суду.

Суддя Світлана МАРКАРОВА

Повний текст ухвали виготовлений 4.11.2025

04.11.25