КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №760/2833/25 Головуючий у І інстанції - Майстренко О.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Миголь А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «РІАЛЬТО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Людмила Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Ярошенко Костянтин Юрійович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

установив:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «ФК «РІАЛЬТО», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А., приватний виконавець виконавчого округу м. Київ Ярошенко К.Ю. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог позову зазначала, що 30 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А. вчинено виконавчий напис №425 про стягнення у безспірному порядку з неї на користь відповідача 16584,83 грн.

Вказаний виконавчий напис був направлений на примусове виконання до приватного виконавця Ярошенко К.Ю., яким відкрито виконавче провадження ВП НОМЕР_1 від 07 серпня 2020 року.

Вважала, що вказана заборгованість має спірний характер, так як вона не погоджується із правовими підставами виникнення заборгованості, зокрема вчинення виконавчого напису за відсутності нотаріально посвідченого кредитного договору, спірності розрахунку заборгованості, тощо.

Просила суд, визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №425 вчинений 30 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А., про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованість за споживчим кредитним договором №7-2 від 27 грудня 2019 року у розмірі 16584,83 грн.

Стягнути з ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на свою користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року зазначений вище позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №425 вчинений 30 липня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко Л.А., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» заборгованості у розмірі 16584,83 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Стягнуто з ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на користь держави судовий збір 1211,20 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, у частині розміру стягнутої суми судових витрат, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, та з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що у даній справі відповідач не подав взагалі належного відзиву, відсутні будь-які заперечення стосовно позову.

Вказує, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи, а тому, оскільки відповідач не заявив жодних заперечень стосовно вимоги про стягнення витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн., то у суд першої інстанції не мав права знижувати таку суму.

Просила суд, скасувати рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року в частині стягнення з ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на її користь витрати по сплаті правничої допомоги у розмірі 3000 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити стягнення з ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» на її користь судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Приймаючи до уваги, що скаржник ОСОБА_1 просить апеляційний суд скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції лише у частині розміру стягнутої суми судових витрат та стягнути з ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000 грн. замість 3000 грн., то апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції саме в частині розміру стягнутої суми судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 24 січня 2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Кожем`яченко В.В. укладено договір про надання правової/правничої допомоги №51/25-Ц.

У п. 3.5. Договору зазначено, що за надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, Клієнт сплачує Адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15000 грн.

Зменшуючи розмір витрат на правничу допомогу до 3000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що заявлені позивачем витрати є неспівмірними із складністю даної справи та наданим адвокатом обсягом послуг, адже справа розглянута судом у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

За змістом ст. 15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в ч. 4 ст. 62 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Види адвокатської діяльності визначені у ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу, щодо відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається у такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат (ст. 134 ЦПК України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст. 137 ЦПК України)

3)розподіл судових витрат між сторонами (ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту ч. 4 ст. 137 ЦПК України слідує, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

При цьому для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (п. 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження №12-171гс19)).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним, щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява №19336/04, п. 269).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представник ОСОБА_1 - адвокат Кожем`яченко В.В. надав, зокрема: договір про надання правової/правничої допомоги №51/25-Ц від 24 січня 2025 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кожем`яченко В.В. та опис надаваємих послуг до Договору про надання правової/правничої допомоги №51/25-Ц від 24 січня 2025 року.

Так, відповідно до п. 3.5. Договору про надання правової/правничої допомоги №51/25-Ц від 24 січня 2025 року, за надання правової (правничої) допомоги, відповідно до даного договору, Клієнт сплачує Адвокату фіксовану суму гонорару в розмірі 15000 грн.

Згідно описунадаваємих послуг до Договору про надання правової/правничої допомоги №51/25-Ц від 24 січня 2025 року, в зазначену вище суму включається: надання первинної консультації клієнту, обговорення механізмів і процедур судового захисту прав клієнта, ознайомлення з документами наданими клієнтом, перевірка та пошук інформації в електронних базах та реєстрах, щодо особи клієнта з метою формування доказової бази, направлення адвокатського запиту про надання інформації та копій документів (у разі необхідності), формування доказової бази, підготовка позовної заяви до суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підготовка копій необхідних документів, які додаються до позовної заяви, та надсилання усіх документів до суду, моніторинг судової прави та реєстру судових рішень (необмежено), участь в судовому засіданні (у разі необхідності), підготовка та направлення процесуальних документів пов`язаних з розглядом справи (клопотання, відзив, відповідь на відзив, заперечення, пояснення, інші заяви з процесуальних питань) (у разі необхідності), отримання відповідного судового рішення суду про визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, підготовка апеляційної скарги на рішення/ухвалу суду (у разі необхідності), підготовка та направлення до державного/приватного виконавця відповідної заяви про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (визнання судом виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню), оскарження дії чи бездіяльність державного/приватного виконавця та інших посадових осіб виконавчої служби (у разі необхідності), отримання постанови державного/приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження, перевірка припинення заходів примусового виконання, щодо особи клієнта, інформування клієнта про хід і результат виконання доручення (необмежено).

Колегія суддів звертає увагу, що вказаний вище опис надаваємих послуг має загальний характер, у ньому чітко не зазначено дій, що фактично вчинялися адвокатом Кожем`яченко В.В. для надання правової допомоги у даній справі в суді першої інстанції ОСОБА_1 , також відсутня кількість затраченого часу адвокатом на надання таких послуг.

Таким чином, враховуючи обставини справи, надані стороною позивача докази на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також враховуючи, що дана цивільна справа не є справою значної складності, відповідно до ст. 19 ЦПК України відноситься до малозначних справ, які розглядаються у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, об`єм виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) є незначним, а тому, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що заявлений стороною позивача розмір вартості послуг за правничу допомогу у загальній сумі 15000 грн. є завищеним і неспівмірним із складністю цієї справи та наданим адвокатом обсягом послуг.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що, вирішуючи питання про стягнення із ТОВ «ФК «РІАЛЬТО» витрат на професійну правничу допомогу, понесених ОСОБА_1 під час розгляду справи в суді першої інстанції, суд першої інстанції надав належну оцінку наданих на підтвердження понесених таких витрат доказів у їх сукупності, врахував характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та значимості таких дій у справі, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для їх стягнення у розмірі 3000 грн.

Висновки суду першої інстанції, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, не суперечать висновкам Верховного Суду, на які містяться посилання в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба