Справа № 953/9378/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Юрлагіної Т.В.,

за участю секретаря Бірукової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

08 вересня 2025 року до суду через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 , в якому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 29.01.2025-100003257 від 29.01.2025 у розмірі 85 400,00 грн. Крім того, просить стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 29.01.2025 укладено Кредитний договір (оферти) № 29.01.2025-100003257. Відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 28000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.01.2025, строком на 140 днів.

Відповідно до Договору від 29.01.2025 та квитанції про перерахунок коштів Кредитором надано Позичальнику кредит у розмірі 28000 грн. строком на 140 днів, ОСОБА_1 29.01.2025 отримано кредитні кошти у розмірі 28000 грн. Отже, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за Договором виконано в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 08.09.2025, утворилась заборгованість у розмірі 85400,00 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту в розмірі 28000 грн., по процентам в розмірі 39200,00 грн., по комісії в розмірі 4200 грн., по неустойці в розмірі 14000 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.09.2025 справу розподілено судді Юрлагіній Т.В.

Ухвалою суду від 09 вересня 2025 року у даній справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

06 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшла заява від представника відповідача адвоката Балли В.В., в якій він просив продовжити строк на подачу відзиву на позовну заяву.

Крім того, 06 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Балли В.В. про витребування доказів, яке було задоволено та ухвалою суду від 06.10.2025, витребувано у АТ «Райффайзен Банк» інформацію про: перелік номерів банківських платіжних карток (з повними номери карток), випущених банком на ім`я ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ); чи надходили на рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 , кошти в період 29.01.2025 30.01.2025 від ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» або від ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ»? на чиє ім`я (ПІБ власника) випущено картку з номером НОМЕР_2 .

20 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача адвоката Балли В.В. надійшов відзив на позовну заяву, за змістом якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки у матеріалах справи відсутні підтвердження укладення договору, та те, що його умови погоджувались. Ознайомившись із поданими документами, можна встановити, що в них міститься одноразовий ідентифікатор Е915, проте відсутні належні, допустимі та достовірні докази того, що зазначений ідентифікатор взагалі надсилався Відповідачу. Твердження, що «позичальник ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 29.01.2025-100003257 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України», не підтверджується жодними доказами, наданими разом із позовною заявою. Керівником ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» з 20 листопада 2012 року є ОСОБА_2 . Інших осіб, уповноважених на підписання документів від імені товариства, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань не зазначено, що підтверджується відповідними даними з Реєстру. Доказів того, що Макуха Юлія Вікторівна є уповноваженою особою ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на вчинення будь-яких правочинів, у матеріалах справи не міститься. Отже, зі змісту документів, які подав Позивач можна прийти до висновку, що якщо Договір і підписувався Позивачем, то це було зроблено неуповноваженою особою. Водночас у матеріалах справи міститься лише текстова відмітка: «Електронний підпис Кредитодавця підписано КЕП ТОВ 'СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР', ОСОБА_3 , 24922CE50A001C272000, КНЕДП 'MASTERKEY' ТОВ 'АРТ-МАСТЕР'». З наведеного випливає, що Позивач не надав жодного належного підтвердження виконання хоча б однієї із передбачених законом дій, необхідних для встановлення дійсності кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відтак у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які могли б підтвердити наявність КЕП ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» на кредитному договорі № 29.01.2025-100003257. Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем. Належною формою є письмова форма, про що вказано у п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, ст. 1055 ЦК України. Враховуючи все вищенаведене, можна прийти до висновків, що у матеріалах справи відсутні підтвердження про виникнення договірних правовідносин між сторонами або погодження саме тої редакції договору, яку додав Позивач. Що, в свою чергу, унеможливлює перевірку дотримання вимог частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»(у редакції на дату, вказану у договорі) та позбавляє можливості визначити, чи Договір споживчого кредиту № 29.01.2025-100003257 не є нікчемним відповідно до частини 5 цієї статті. Просив врахувати, що у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували, що інші додатки, у яких зазначено про їх підписання за допомогою коду підтвердження A915, були фактично підписані Позивачем, а також що Позивач був ознайомлений із їх змістом до моменту підписання. Відтак, зазначені документи також не можуть розглядатися як належне підтвердження волевиявлення Позивача. Позивач зазначає, що «відповідно до умов Договору Позичальнику надано кредит у розмірі 28 000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.01.2025, строком на 140 днів». Проте, дослідивши додані Позивачем докази, слід констатувати, що квитанція про видачу коштів від 29.01.2025 у матеріалах справи відсутня. Натомість у матеріалах справи наявна Довідка-розрахунок заборгованості за кредитним договором; Повідомлення вих. № 129-2508 від 25.08.2025 на адресу ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР». Щодо Довідки-розрахунку слід зазначити, що вона не може бути визнана належним доказом у справі, оскільки є одностороннім документом, не містить підпису Відповідача та видана самим Позивачем, тобто її зміст цілком залежить від волі Позивача. Таким чином, Довідка-розрахунок не відповідає вимогам достовірності доказів, установленим статтею 80 ЦПК. Щодо Повідомлення вих. № 129-2508 від 25.08.2025 на адресу ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» даний Лист не може вважатися достовірним та достатнім доказом переказу коштів за договором, оскільки він складений ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» у довільній формі, який не відноситься до розрахункових документів чи первинних бухгалтерських документів і не може бути підтвердженням факту отримання коштів саме Відповідачем.

Також зазначає, що відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц. В той же час, виписки з карткового рахунку відповідача Позивачем до суду не надано, при цьому у Позивача є право витребовувати докази шляхом звернення із відповідним клопотанням до суду.

У паспорті споживчого кредиту, долученому Позивачем до матеріалів справи, у графі «Платежі за додаткові та/або супутні послуги третіх осіб, обов`язкові для укладення договору/отримання кредиту, грн» міститься прочерк. Відомостей про залучення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» для переказу коштів на користь Відповідача у паспорті не міститься. Водночас із матеріалів справи вбачається, що Договір про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 між Позивачем та ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» було укладено 04 січня 2024 року, тобто більш ніж за рік до «укладення» кредитного договору № 29.01.2025-100003257. Отже, Позивачеві було достеменно відомо про необхідність залучення додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб ще до «укладення» спірного договору. Таким чином, надані Позивачем докази не підтверджують, що при «укладенні» кредитного договору він дійсно користувався послугами ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» на виконання вказаного договору. Отже, із доказів, поданих Позивачем не можна зробити висновку, що факт переказу дійсно відбувся. Позивач також зазначає про обов`язок Відповідача сплатити комісію, пов`язану з наданням послуги. За словами самого Позивача, ця комісія сплачується за «перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу»(сторінка 5 Позовної заяви). Проте із наявності такого зобов`язання у Відповідача погодитися не можна, оскільки позивачем не доведено факту укладення кредитного договору, а відтак відсутні підстави вважати погодженими будь які його умови, у тому числі положення щодо сплати комісії за переказ коштів. Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 листопада 2023 року (справа №204/224/21) прийшов до висновків, що якщо в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), та не узгоджено їх зі споживачем, то такі умови є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.12.2024 у справі №753/25744/21). Оскільки, в кредитному договорі/паспорті споживчого кредиту не прописано, що Позивач залучатиме третіх осіб для переказу коштів, то таку умову кредитного договору слід вважати нікчемною та такою, яка суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів» (наведений висновок узгоджується із Позицією ВС по справі №204/224/21).

Щодо обов`язку Відповідача із оплати процентів та неустойки Позивач зазначає, що «Кредитний договір з відповідачем був укладений 29.01.2025 року, тобто після набуття чинності змін до ЗУ "Про споживче кредитування", а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, з огляду також на те, що нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки позичальників при отримані кредиту (позики), в той час як ЗУ "Про споживче кредитування" є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування». Проте ним не враховано, що при правозастосуванні застосовується не в цілому закон як нормативно-правовий акт, відповідна правова норма чи її частина, за змістом якої і визначається чи є ця норма (її частина) спеціальною чи загальною (про що зазначив Вищий господарський суд в інформаційному листі від 07.04.2008 № 01-8/211). Таким чином, при вирішенні конкуренції норм права ми маємо порівнювати не закони як такі, а норми права. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022, а також п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З аналізу наведених положень можна зробити висновок, що дана норма є спеціальною за своєю природою по відношенню до інших норм ЦКУ та норм Закону України «Про споживче кредитування», адже вона регулює правовідносини у період особливого правового режиму, введеного в Україні правового режиму воєнного стану. Зазначений висновок цілком узгоджується із позицією Верховного Суду, який у своїй постанові від 31.01.2024року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив, що тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: (1) в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; (2) в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; (3) у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. У разі якщо неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Слід врахувати, що Відповідач проходить військову службу за призовом під час мобілізації, що підтверджується записом у військовому квитку серії НОМЕР_3 (копія додається) та довідкою з Військової частини НОМЕР_4 , тому він має особливий правовий статус, визначений чинним законодавством. У статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави. Таким чином, особливий правовий статус Відповідача позбавляє позивача права здійснювати нарахування пені та процентів за користування кредитом. Зазначає, що Позивачем не доведено факту укладання договору, тому вимоги про стягнення пені та процентів за користування кредитом є безпідставними. На виконання вимог ст. 134 ЦПК України, зазначає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вже понесені та які очікує понести в зв`язку із розглядом даної справи складає 15 000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності, зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та представник відповідача адвокат Балла В.В. у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. 28 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» адвокат Балла В.В. направив заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача, зазначив, що заперечують проти задоволення позову у повному обсязі.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що в обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 29.01.2025 укладено Кредитний договір (оферти) № 29.01.2025-100003257, за умовами якого Позичальнику надано кредит у розмірі 28000 грн., що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 29.01.2025, строком на 140 днів.

Відповідно до Договору від 29.01.2025 позичальнику надано кредит у розмірі 28000 грн. строком на 140 днів.

На підтвердження перерахування коштів надано повідомлення ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» вих. № 129-2508 від 25.08.2025 на адресу ТОВ «СПОЖИВЧИЙ ЦЕНТР» про надання послуг з переказу коштів відповідно до договору ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024. Відповідно до зазначеного договору було успішно перераховано кошти на платіжну карту клієнта : 29.01.2025 23:30:35 на суму 28000,00 грн, номер картки НОМЕР_2 , номер транзакції в системі iPay.ua , призначення платежу видача за договором кредиту № 29.01.2025-100003257.

Твердження, що ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору № 29.01.2025-100003257 пройшов ідентифікацію шляхом використання Системи BankID Національного банку України», не підтверджується доказами, наданими разом із позовною заявою.

Згідно п. 3.1. Договору за цим Договором Кредитодавець зобов`язується надати Кредит Позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених Договором, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити Проценти, Комісію(ї) (якщо Комісія (ії) встановлена(і) договором). Пунктом 3.2. встановлено, що Кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати Кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати Кредит на рахунки організаторів азартних ігор. Відповідно до п. 4.1. Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування Позичальнику коштів у рахунок кредиту: банківський рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4149-50XX-XXXX-8382. Згідно п. 4.3. Договору Днем надання Кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку Кредитодавця , а днем погашення Кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу Кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок Кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку Кредитодавця.

Підписавши вказану Заявку одноразовим ідентифікатором, позичальник підтвердив, що йому надані та він отримав інформацію, зазначену в частині 2 статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (він ознайомився з нею за посиланням https://sgroshi.com.ua/ua/rozkritta-informacii), паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України "Про споживче кредитування", графік платежів, примірник цього договору.

Також як зазначає позивач, 29.01.2025 ОСОБА_1 одноразовим ідентифікатором підписано паспорт споживчого кредиту.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Також, статтею 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

ч.5 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Ст.12 Закону визначає, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Одноразовий ідентифікатор Е915 направлявся відповідачу шляхом надсилання повідомлення на його мобільний номер, який вказувався при реєстрації.

Кредитний договір був підписаний відповідачем 29.01.2025 року об 23:30 шляхом введення отриманого від позичальника одноразового ідентифікатора Е915.

Паспорт споживчого кредиту підписано 29.01.2025 року шляхом введення отриманого від позичальника одноразового ідентифікатора А915.

Проте матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач будь-яким способом застосував ідентифікатор електронного підпису, так і факту отримання саме ОСОБА_1 цього одноразового ідентифікатора.

Долучений до позовної заяви скріншот екрану «Bank ID» на якому зазначено анкетні дані відповідача ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зазначено телефон № НОМЕР_5 , який є відмінним від номеру телефона яким користується відповідач, зазначено номер ідентифікатора 23Bd19с2-44Tb4с8а8f4 та дата 2024-09-07, дані відомості також не співпадають з датою підписання кредитного договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до позову договір укладався 29 січня 2025 року, номер ідентифікатора 23Bd19с2-44Tb4с8а8f4 також є відмінний від того,про який зазначає позивач у позові.

Крім того, згідно відповіді АТ « Райфайзен Банк» № 81-15-9/12878-БТ від 09.10.2025 року зазначено, що у ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_6 рахунки та картки закриті до запитуваного періоду, тому рух грошових коштів за період 29.01.2025-30.01.2025 відсутній.

Банківська картка № НОМЕР_2 імітована на ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_7 .

У справі відсутні докази підписання відповідачем кредитного договору електронним підписом, одноразовим ідентифікатором 29 січня 2025 року, відсутні докази отримання саме позивачем коштів згідно з оспорюваними кредитними договорами, тому встановлено, що між позивачем та відповідачем не укладено договір у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач не ознайомився та не погоджувався з ними.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що договір був укладений в електронному вигляді, позивачем не надано.

Таким чином, позивачем не доведено отримання відповідачем кредитних коштів.

Що стосується виписки з банківського рахунку клієнта, то у постанові від 30.11.2022 у справі №214/6975/15 Верховний Суд дійшов висновку, що відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (чинного на час виникнення спірних правовідносин) виписка з особового рахунку клієнта банку має статус первинного документа.

Виписки з банківського рахунку позивачем не надано.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦКУкраїни позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦКУкраїни одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За положеннями ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається із відзиву, відповідач заперечує факт укладення кредитного договору, а саме, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували, що саме відповідач був зареєстрований в інформаційно-телекомунікаційній системі, що саме він отримав логін і пароль в системі, також що ним було подано заявку на отримання кредиту, та чи був ознайомлений з усіма істотними умовами договору. Оскільки відповідач не підписував Договір про надання фінансового кредиту № 29.01.2025-100003257 від 29.01.2025 року саме в тій редакції, яка надана позивачем у якості письмового доказу, та не надано доказів зарахування коштів на платіжну карту, яка належить відповідачу.

Відповідачем заперечується факт отримання коштів, разом з тим, згідно наданої інформації із АТ « Райфайзен Банк», яка була витребувана судом, вбачається, що на ім`я відповідача в банку не імітовано картку № НОМЕР_2 . Ця інформація свідчить, що відповідач не отримував кошти, картка йому не належить, іншого стороною позивача не доведено.

Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з недоведенням факту перерахування коштів саме відповідачу, а також відсутністю належних доказів належності йому банківської картки, на яку були здійснені перекази. Суд підкреслює, що відповідно до принципу змагальності сторін, саме позивач зобов`язаний надати достатні та допустимі докази на підтвердження своїх вимог.

За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Оскільки позивач не довів обставин, на які він посилався в обґрунтування своїх позовних вимог, позов задоволенню не підлягає.

Інші доводи, зазначені у відзиві, в сукупності враховуються при постановленні рішення.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України.

Оскільки в позові відмовлено в повному обсязі, то сплачені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 610, 611, 1048-1049 ЦК України, ст.ст.ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено 28 жовтня 2025 року.

СУДДЯ: Т.В. Юрлагіна