ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7792/25 Справа № 201/3123/24 Суддя у 1-й інстанції - Наумова О. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 23 травня 2025 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, виділення у власність частини квартири, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування частини квартири, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, виділення у власність частини квартири, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування частини квартири.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.1963 року.

Від шлюбу подружжя мали двох синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (батько відповідачів).

ОСОБА_5 , перебуваючи у шлюбі, 13.06.1996 придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

У права спадкоємця вступив тільки позивач ОСОБА_2 , однак право власності не оформив, оскільки не збирався розпоряджатися майном і не мав коштів. Отже, вступ відбувся у формі подання заяви нотаріусу у порядку п. 2 ст. 549 ЦК УРСР.

Проте 02.02.2021 мати ОСОБА_5 подарувала всю квартиру іншому синові - брату позивача (батьку відповідачів) ОСОБА_6 , хоча могла розпорядитися лише частиною шляхом переведення спільної сумісної власності у спільну часткову. Позивач не уповноважував матір на розпорядження своєю часткою, а тому правочин є недійсним.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_4 .

Він мешкав за місцем своєї реєстрації: АДРЕСА_2 .

Після смерті батька ОСОБА_4 позивач вступив у права спадкоємця, подавши нотаріусу заяву про вступ у спадщину. Інші спадкоємці спадщину не прийняли.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_5 .

З 1996 року і до смерті ОСОБА_5 мешкала за місцем реєстрації: АДРЕСА_3 .

Після смерті матері позивач вступив у спадщину, подавши нотаріусу заяву про вступ у спадщину. Інші спадкоємці спадщину не прийняли.

Про договір дарування від 02.02.2021 він дізнався під час вступу у спадщину. За даними Державного реєстру прав на нерухоме майно ця квартира зареєстрована за ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідачі подали заяву про вступ у спадщину після смерті ОСОБА_6 , фактично управляють спірною квартирою і бажають вступити у спадщину, заперечують право позивача на спадкування. Водночас позивач має право на половину цієї квартири, яка належала за життя матері.

Спірна квартира після смерті батька ОСОБА_4 мала бути успадкована сином ОСОБА_2 і дружиною ОСОБА_5 по . Цей спір розглядається в іншій справі. Спір про інші часток квартири, яку мали успадкувати після смерті матері ОСОБА_5 є предметом даного позову.

Зауважив, що у справі № 201/6275/21 розглядався інший позов ОСОБА_2 до відповідачів, який стосується 1/2 спірної квартири, що належить позивачеві після смерті батька (за ним спадкував лише позивач) та про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину - дарування квартири братові позивача. А у цій справі позивач заявляв вимоги щодо іншої 1/2 спірної квартири, яка належала матері як спільної сумісної власності подружжя. Відповідне речове право перейшло позивачу, оскільки він єдиний, хто вступив у спадщину за своєю матір`ю. Позивач єдиний подавав заяву про вступ у спадщину за кожним зі своїх батьків. У справі №201/6275/21 спір стосується 1/2 квартири, яка належала батьку позивача.

Крім того, ОСОБА_5 за життя склала заповіт на користь сина ОСОБА_6 , посвідчений 25.01.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В.

Оскільки ОСОБА_5 за життя (02.02.2021) подарувала квартиру, то вона не увійшла до спадкової маси.

Оскільки договір дарування є недійсним, то правові наслідки правочину не настали. На момент смерті ОСОБА_5 до складу спадщини входила лише 1/2 спірної квартири, яка склала спадкову масу після її смерті. ОСОБА_6 не вступав у спадщину за матір`ю, тому наявність заповіту не впливає на спадкування позивача за матір`ю.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_4 , укладений 02.02.2021 між дарувальником ОСОБА_5 та обдарованим ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом ДМНО Підберезною Н.В.;

визнати квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ;

виділити у власність ОСОБА_5 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 ;

витребувати у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 .

У червні 2024 року ОСОБА_1 і ОСОБА_3 пред`явили зустрічний позов до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування зустрічного позову зазначили, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 набута у шлюбі за договором купівлі-продажу квартира АДРЕСА_5 , яка є спільною сумісною власністю .

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_4 .

Після його смерті відкрилась спадщина, до якої входила 1/2 частина квартири АДРЕСА_5 .

Враховуючи, що ОСОБА_5 регулярно надавала гроші відповідачеві для сплати своєї частки комунальних платежів по квартирі АДРЕСА_5 (що буде підтверджено показаннями свідків), вона прийняла спадщину після смерті чоловіка - ОСОБА_4 в повному обсязі.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 його спадщину прийняли дві особи: дружина ОСОБА_5 (шляхом управління майном) та син ОСОБА_2 (за його словами).

Оскільки ОСОБА_5 за законом належить 1/2 частка у спільному сумісному майні подружжя, то спадкову масу після смерті її чоловіка - ОСОБА_4 складає також 1/2 частка квартири АДРЕСА_5 .

Оскільки спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняли двоє спадкоємців, жоден з них не подавав заяву про відмову від спадщини, а своїми діями вони прийняли її, то належна ОСОБА_4 (дідусю) 1/2 частка квартири АДРЕСА_5 поділилась на двох спадкоємців, тобто по частці на кожного.

Таким чином, частка дружини - ОСОБА_5 становить 3/4 квартири (1/2 + 1/4) АДРЕСА_5 , а частка відповідача ОСОБА_2 1/4 квартири.

Таким чином, з моменту смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 належала 3/4 частки квартири АДРЕСА_5 .

Незважаючи на те, що ОСОБА_5 не отримала свідоцтво про право на спадщину та не зареєструвала права власності на 1/2 квартири АДРЕСА_5 , однак набуття такого права власності відбулось із дотриманням чинного на той момент законодавства, то набуте таким чином майно входить до складу спадщини ОСОБА_5 .

25.01.2021 ОСОБА_5 складений заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського МНО Підберезною Н.В., яким усе належне майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть їй на день смерті заповідали сину ОСОБА_6 .

Зазначений заповіт був переданий ОСОБА_6 його матір`ю - ОСОБА_5 за декілька днів до її смерті.

На момент смерті спадкодавця, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 був єдиним спадкоємцем після її смерті, до нього перейшло все належне їй майно, в тому числі 3/4 частки квартири АДРЕСА_5 .

В шестимісячний строк з часу відкриття спадщини ОСОБА_6 звернувся із відповідною заявою про прийняття спадщини до Першої дніпровської державної нотаріальної контори, в якій зазначив, що він прийняв спадщину, як це передбачено ч.1-2 ст.1269 ЦК України.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина, однак, оскільки він не залишив заповіту .

Оскільки батько відповідачів - ОСОБА_6 не був одружений, а його батьки померли раніше, то єдиними спадкоємцями першої черги, є його діти ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Все майно, яке було успадковане батьком ОСОБА_6 після смерті його матері ОСОБА_5 , переходить в порядку спадкування до відповідачів.

Таким чином, успадковані відповідачами після смерті батька 3/4 частки квартири АДРЕСА_5 поділяються між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 порівну, тобто по 3/8 часток на кожного.

Однак з позовної заяви ОСОБА_2 відповідачам стало відомо, що той вважає себе єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_4 , і таким чином не визнає право на спадщину після смерті чоловіка за ОСОБА_5 (до складу спадщини входить також квартири АДРЕСА_5 ) та, відповідно, право другого сина - батька - ОСОБА_6 на спадщину після смерті матері, відповідно до її заповіту, а також право відповідачів на спадщину, після смерті батька ОСОБА_6 .

Зазначений факт підтверджується тим, що 28.05.2024 відповідач зареєстрував за собою право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_5 .

У позові ОСОБА_2 зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті батька та матері, а інших спадкоємців немає, тобто не визнає право власності на 1/2 квартири АДРЕСА_5 , яке належало ОСОБА_5 та перейшло у спадок за заповітом ОСОБА_6 , а після його смерті є спадщиною позивачів за зустрічним позовом.

Враховуючи вищевикладене просили суд : визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/8 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на 3/8 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Соборного районного суду м.Дніпра від 23 травня 2025 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування, визнання квартири спільною сумісною власністю, виділення у власність частини квартири, визнання права власності в порядку спадкування за законом, витребування частини квартири задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_4 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101, загальна площа 38,5 кв.м, житлова площа 19,4 кв.м, опис: складається з: 1- коридор, 2- житлова, 3-кухня, 4-санвузол, 5-кладова, 1-балкон, номер об`єкта в РПВН 622066205, укладений 02 лютого 2021 року між дарувальником ОСОБА_5 та обдарованим ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Наталією Віталіївною, зареєстрований в реєстрі 02 лютого 2021 року за № 139.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,48 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 484,48 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічного позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) і ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.1963 (а.с. 18-19 т. 1).

ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі, а саме 08.05.1996, придбав квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу. Право власності зареєстроване за ним БТІ 09.08.1996 (а.с. 70, 71, т. 2).

ОСОБА_5 , перебуваючи у шлюбі, 13.06.1996 придбала квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу. Право власності зареєстроване за нею 09.02.2008 (а.с. 20, 26 т. 1).

Від шлюбу подружжя мали двох синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (позивач) (а.с. 17 т.1); ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (батько відповідачів).

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_4 .

Як видно з відповіді Департамента адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 16.04.2024, на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) за адресою: АДРЕСА_2 , були зареєстровані померлий ОСОБА_4 . У цій квартирі також зареєстровані ОСОБА_2 - з 20.11.1997 та ОСОБА_7 , з 22.02.2013 (а.с. 60, т. 2).

Після смерті ОСОБА_4 - син ОСОБА_2 . 09.12.1998 подав нотаріусу Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори заяву про вступ у спадщину, у заяві вказав, що після смерті батька залишилося спадкове майно у вигляді квартири АДРЕСА_5 (а.с. 53, зворот, т. 2)

28.05.2024 ОСОБА_2 видане свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , на частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 73, зворот, т. 2).

01.06.2021 представник Кравцова Д.Г. за довіреністю ОСОБА_8 звернулася до державного нотаріуса Шостої дніпровської нотаріальної контори Гайворонської Т.О., що виконувала обов`язки державного нотаріуса Восьмої дніпровської нотаріальної контори, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 61, зворот, т. 2).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської нотаріальної контори Гайворонською Т.О., що виконувала обов`язки державного нотаріуса Восьмої дніпровської нотаріальної контори, від 01.06.2021 відмовлено представнику ОСОБА_2 , яка діяла за довіреністю, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_9 , на частку квартири АДРЕСА_1 з тих підстав, що право власності на цю квартиру зареєстровано за іншою особою (а.с. 66, 67 т. 2).

Також встановлено, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 25.01.2021 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Підберезною Н.В., яким заповідала все своє майно синові ОСОБА_6 (батьку відповідачів) (а.с. 12 т. 1).

02.02.2021 ОСОБА_5 уклала договір дарування, за яким подарувала сину ОСОБА_6 всю квартиру АДРЕСА_4 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Підберезною Н.В., зареєстрований в реєстрі 02.02.2021 за №139 (а.с. 28-29 т. 1).

Як вказано у п. 6 договору дарувальник ОСОБА_5 повідомила, що вона вдова, чоловік ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 .

За даними Державного реєстру прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_4 зареєстрована 02.02.2021 на праві власності за ОСОБА_6 (а.с. 21 т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_10 померла ОСОБА_5 (а.с. 25 т. 1).

Як видно з відповіді Департамента адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 13.04.2024, на день смерті ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_10 ), за адресою: АДРЕСА_3 , були зареєстровані: ОСОБА_5 - з 20.09.1996 і по теперішній час і ОСОБА_6 , з 16.09.2008 і по теперішній час (а.с. 61 т. 2).

03.04.2021 ОСОБА_2 подав заяву до Першої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття всієї спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 123 т. 1).

15.09.2021 ОСОБА_6 також подав заяву до Першої дніпровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_5 , яка проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , у якій просив здійснити перевірку наявності заповітів (а.с. 123, зворот, т. 1).

Відповідно до копії нотаріально посвідченого заповіту від 25.01.2021 ОСОБА_5 заповідала усе належне їй майно своєму сину ОСОБА_6 (а.с. 83 , т.1).

ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ОСОБА_6 .

Після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_11 до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Іщенко Н.Д. звернулися ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини після померлого батька ОСОБА_6 , що встановлено рішенням суду у справі № 201/6275/21.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Як зазначено у ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 , перебуваючи у шлюбі, а саме 08.05.1996, придбав квартиру АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу. Право власності зареєстроване за ним БТІ 09.08.1996 (а.с. 70, 71, т. 2).

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_4 .

Як видно з відповіді Департамента адміністративних послуг і дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 16.04.2024, на день смерті ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ) за адресою: АДРЕСА_2 , були зареєстровані померлий ОСОБА_4 . У цій квартирі також зареєстровані ОСОБА_2 - з 20.11.1997 по теперішний час і ОСОБА_7 , з 22.02.2013 (а.с. 60, т. 2).

Отже, на день смерті ОСОБА_4 , у спадковій квартирі АДРЕСА_5 був зареєстрований окрім померлого - ОСОБА_2 - з 20.11.1997.

ОСОБА_5 за законом належала лише 1/2 частка у спільному сумісному майні подружжя, а інші частки квартири, які належали померлому її чоловікові ОСОБА_4 , не були успадковані ОСОБА_5 у розмірі як вказують відповідачі, натомість повністю успадкована позивачем ОСОБА_2 .

Тому, 28.05.2024 ОСОБА_2 нотаріусом видане свідоцтво про право власності на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_4 , на частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 73, зворот, т. 2).

25.01.2021 ОСОБА_5 складений заповіт, яким усе належне майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть мені на день смерті заповідала сину ОСОБА_6 .

Водночас, як вбачається, частка квартири, щодо якої спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняв ОСОБА_2 , заповітом не охоплений.

Відтак після смерті ОСОБА_5 її син ОСОБА_6 міг успадкувати за заповітом лише частину спінорної квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_6 помер.

Після його смерті відкрилася спадщина лише на успадковані за заповітом частини квартири.

28.05.2024 ОСОБА_2 правомірно зареєстрував за собою право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_5 , на підставі виданого йому свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 167 , т. 1).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови, нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_3 було відмовлено нотаріусом у виданні свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_6 .

У зустрічному позові відповідачі також не вказували про наявність перешкод в отриманні свідоцтва про право на спадщину.

Згідно зі статтею 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежене.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорювані права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.09.2015 року №21-1465а15.

Відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 916/2040/20).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про визнання за ними права власності по 3/8 частини кожному квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 - не підлягають задоволенню.

Вимогами ч.1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині має бути залишено без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Соборного районного суду м.Дніпра від 23 травня 2025 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені 05листопада 2025 року.

Повний текст постанови складено 06 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: