ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №589/3897/23

Номер провадження 22-ц/816/884/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання Кияненко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 вересня 2024 року у складі судді Сидорчука О.М. ухваленого в м. Шостка Сумської області, повне судове рішення складено 23 жовтня 2024 року,

у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Шосткинського міського нотаріального округу Сумської області Даниленко Г.В., про усунення від права на спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, мотивуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний брат ОСОБА_6 . Після його смерті залишилося спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 .

10 квітня 2023 року приватним нотаріусом після смерті ОСОБА_6 за її заявою заведена спадкова справа №70507580. Також до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 звернулися ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , які є рідними племінницями її та спадкодавця.

ОСОБА_6 мав захворювання судин головного мозку у вигляді церебрального атеросклерозу третього ступеню і усі останні роки життя вона за ним доглядала Факт захворювання та потреба у сторонньому догляді підтверджується довідкою лікарсько-консультативної комісії КНП «Шосткинський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шосткинської міської ради від 19 квітня 2022 року. Вказувала, що вона переважний час доглядала за ОСОБА_6 самостійно, а згодом, оскільки вона є особою похилого віку, укладала договори про його догляд та надання сторонньої допомоги в побуті. Навіть коли ОСОБА_6 знаходився у КУ СОР «Воронізький будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів» вона продовжувала дбати про нього, систематично відвідувала його за місцем знаходження, привозила речі або продукти харчування.

Зазначала, що відповідачі ніколи не виявляли зацікавленості в утриманні спадкового майна та не претендували на нього. Крім того, відповідачі, будучи обізнаними про стан здоров`я свого дядька, не допомагали йому, не цікавилися його потребами.

Посилаючись на вищевказані обставини, просила суд усунути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від права спадкування за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 вересня 2024 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що відповідачі не цікавилися станом здоров`я ОСОБА_6 , його потребами, не приймали участі по здійсненню допомоги. Вказує, що вона піклувалася про ОСОБА_6 , оплачувала комунальні послуги та витрати на лікування, а також здійснила його поховання. Нею понесено матеріальні витрати на суму понад 50000 грн.

21 жовтня 2025 року до апеляційного суду надійшло письмове клопотання ОСОБА_1 про долучення до матеріалів справи копій документів, яке необхідно залишити без розгляду з підстав передбачених ч.3 ст.367 ЦПК України , оскільки не надано доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від апелянта .

Від ОСОБА_5 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 подано до апеляційного суду заяви, які по суті є відзивами на апеляційну скаргу, в яких просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13 січня 1990 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 належав житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 11, 21).

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Вороніж Шосткинського району Сумської області помер ОСОБА_6 (а.с. 15).

ОСОБА_1 була рідною сестрою ОСОБА_6 (а.с. 8-9, 14).

ОСОБА_1 надано суду договори про надання послуг, укладені 01 травня 2022 року між нею та ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , щодо догляду за хворим ОСОБА_6 (а.с. 25-27).

Згідно наданої медичної документації вбачається, що ОСОБА_6 мав ряд захворювань, потребував постійного стороннього догляду, побутового обслуговування в будинку-інтернаті (а.с.31-32).

Відповідно до довідок Комунальної установи Сумської обласної ради Воронізький будинок-інтернат для громадян похилого віку та інвалідів від 28 квітня 2022 року №112 та від 22 червня 2023 року №259 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , знаходися на повному державному утриманні в КУСОР Воронізькому будинку-інтернаті з 25 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 29-30).

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 10 квітня 2023 року приватним нотаріусом Даниленком Г.В. після смерті ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована спадкова справа № 66/2023 (а.с. 16).

Сторонами не оспорювалась та обставина, що відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є доньками ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та був рідним братом померлого ОСОБА_6 , а тому є спадкоємцями останнього за правом представлення (ч. 3 ст. 1266 ЦК України).

Допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 пояснили, що ОСОБА_1 піклувалась про ОСОБА_6 . Однак, допитані свідки сторони позивача не надали будь-яких показань безпосередньо щодо предмету доказування, а саме, що відповідачі (один з відповідачів) ухилявся від надання допомоги ОСОБА_6 , який через свій стан здоров`я, похилий вік мав потребу в допомозі саме від вищевказаних відповідачів.

Допитана судом першої інстанції свідок ОСОБА_14 пояснила, що з ОСОБА_6 спілкувалась наприкінці березня 2022 року. Від позивача вона довідалась, що дідусь ( ОСОБА_6 ) перебуває в м. Суми на лікуванні чи реабілітації. ОСОБА_1 просила її продати речі ОСОБА_6 та повідомляла її про продаж його будинку. Про те, що ОСОБА_6 перебував в Воронізькому інтернаті для людей похилого віку вона довідалась лише під час похорону. Вона неодноразово за життя приносила ОСОБА_6 їжу. ОСОБА_6 казав, що не їсть їжу від ОСОБА_1 , оскільки припускав, що вона отруєна.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою сукупності обставин, передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України, для усунення спадкоємців від права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Частиною 5 статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18), від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19), від 02 лютого 2022 року у справі № 706/445/20 (провадження № 61-7573св21).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Такий висновок зроблено у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15 (провадження № 61-1302св18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1 статті 80 ЦПК України).

У частині 1 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У справі, яка переглядається, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачкою не підтверджено належними, достовірними та достатніми доказами факт ухилення відповідачів від надання допомоги спадкодавцю при можливості її надання, їх винної поведінки (зокрема, відмови від надання допомоги спадкодавцю), а також перебування спадкодавця безпорадному стані та його постійну потребу у такій допомозі саме від відповідачів, які входять до сукупності обставин передбачених ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Разом з тим матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_6 знаходився на повному державному утриманні в КУСОР Воронізькому будинку-інтернаті з 25 квітня 2022 року по 31 жовтня 2022 року і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , а тому позивачем у справі не доведено необхідність укладення 1 травня 2022 року договорів про надання послуг із ОСОБА_9 та ОСОБА_10 щодо здійснення догляду за ОСОБА_6 і адресою надання цих послуг визначено АДРЕСА_1 ( а.с.25-29).

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на понесення нею витрат на утримання , догляд, лікування та поховання спадкодавця, оскільки вона не позбавлена права на звернення з відповідними позовними вимогами до інших спадкоємців в порядку передбаченому ст.1232 ЦК України.

За встановлених обставин справи та вимог закону, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 від спадкування.

Відтак, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняШосткинського міськрайонного суду Сумської області від 02 вересня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов