ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 182/2996/20

провадження № 61-7265св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

судді-доповідача - Калараша А. А.,

суддів Грушицького А. І., Ігнатенка В. М., Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Айріс ТК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, Комунальне підприємство «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації»,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережний Олександр Сергійович, приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов Сергій Олександрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мазуренко Сергій В`ячеславович,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану її представником - адвокатом Крихта Аллою Анатоліївною, на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Томаш В. І., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, ухвалену колегією у складі суддів Корчистої О. І., Агєєва О. В., Зубакової В. П.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

1. У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айріс ТК» (далі - ТОВ «Айріс ТК»), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області з позовом про визнання права власності, визнання договорів недійсними, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання здійснення реєстрації права власності.

2. Мотивував тим, що на виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2013 року у справі № 2-253/11 Державним підприємством «Сетам» (далі - ДП «Сетам») проведені 22-24 вересня 2016 року електронні торги з реалізації предмета іпотеки - вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія» загальною площею 306,1 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

3. 17 листопада 2016 року приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Бережний О. С. видав переможцю торгів ОСОБА_1 свідоцтво про придбання майна з електронних торгів на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія» загальною площею 306,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

4. Остаточною постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 182/5637/16 скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року, залишено без змін рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, яким відмовлено у задоволенні позову про визнання проведених 22-24 вересня 2016 року електронних торгів недійсними, визнання протоколу проведення електронних торгів недійсним, визнання незаконним та скасування свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, відновлення положення, яке існувало до порушення, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно. При цьому, в процесі підготовки справи до розгляду ухвалою Верховного Суду від 12 лютого 2018 року зупинено виконання рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області.

5. 24 листопада 2017 року державний реєстратор Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області скасував право власності ОСОБА_1 на спірне нежитлове приміщення на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року у справі № 182/5637/16 та поновив право власності ОСОБА_4 .

6. 16 грудня 2017 року спірне приміщення відчужене на користь ОСОБА_3 18 грудня 2017 року ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК» підписали акт оцінки вартості та приймання-передавання майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу. 22 січня 2018 року зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення за ТОВ «Айріс ТК».

7. 13 лютого 2018 року державний реєстратор Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О. здійснив реєстраційні дії щодо поділу об`єкта нерухомого майна на підставі висновку Комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Нікопольське МБТІ»). 14 лютого 2018 року розділ 116 закрито в результаті проведеного поділу нерухомого майна.

8. Позивач вважав, що такі обставини порушували його право власності на нерухоме майно, в зв`язку з чим з урахуванням уточнених остаточно позовних вимог просив суд:

1) витребувати вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , у ТОВ «Айріс ТК», яке в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться так:

- вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24833933 від 13 лютого 2018 року, підстава - рішення про державну реєстрацію індексний № 39676131 від 14 лютого 2018 року;

- вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24834626 від 13 лютого 2018 року, зроблений на підставі рішення про державну реєстрацію індексний № 39677245 від 14 лютого 2018 року;

2) скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О., індексний № 39676131 від 14 лютого 2018 року про державну реєстрацію права власності на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, ТОВ «Айріс ТК» , про що в реєстрі нерухомого майна зроблено запис 24833933 від 13 лютого 2018 року;

3) скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О., індексний № 39677245 від 14 лютого 2018 року про державну реєстрацію права власності на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, та зареєстрований за ТОВ «Айріс ТК», , про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис 4834626 від 13 лютого 2018 року;

4) скасувати право власності ТОВ «Айріс ТК» на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія» загальною площею 306,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

5) визнати недійсним договір купівлі-продажу спірного майна, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , серія та номер: рн.899, виданий 16 грудня 2017 року, видавник приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С. О., та скасувати реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16 грудня 2017 року, індексний номер: 38774194);

6) скасувати право власності ОСОБА_3 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія» загальною площею 306,1 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

7) визнати недійсним акт оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу, серія та номер: б/н, укладений 18 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК» та скасувати право власності ТОВ «Айріс ТК» на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39293779 від 22 січня 2018 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В.);

8) визнати недійсним висновок, виданий КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року за номером 10, про поділ об`єкта нерухомого майна, а саме вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

9) скасувати рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О. від 13 лютого 2018 року, відомості до Реєстру внесені 14 лютого 2018 року, індексний номер рішення 39677504, щодо поділу об`єкту нерухомого майна - вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

10)зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності за ОСОБА_1 : вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24833933 від 13 лютого 2018 року, зроблене на підставі рішення про державну реєстрацію індексний №39676131 від 14 лютого 2018 року; вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24834626 від 13 лютого 2018 року, зроблене на підставі рішення про державну реєстрацію індексний №39677245 від 14 лютого 2018 року;

11)стягнути з відповідачів судові витрати у справі (т. 2 а. с. 189-198, т. 3 а. с. 45).

Короткий зміст судових рішень судів першої і апеляційної інстанцій та мотиви їх прийняття

9. Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області рішенням від 14 березня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив.

10. Витребував у ТОВ «Айріс ТК» на користь ОСОБА_1 вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , яке в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно значиться так: вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24833933 від 13 лютого 2018 року, зробленого на підставі рішення про державну реєстрацію індексний № 39676131 від 14 лютого 2018 року; вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24834626 від 13 лютого 2018 року, зробленого на підставі рішення про державну реєстрацію індексний № 39677245 від 14 лютого 2018 року.

11. Скасував рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О., індексний № 39676131 від 14 лютого 2018 року про державну реєстрацію права власності на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, за ТОВ «Айріс ТК», про що в реєстрі нерухомого майна зроблено запис 24833933 від 13 лютого 2018 року.

12. Скасував рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О., індексний № 39677245 від 14 лютого 2018 року про державну реєстрацію права власності на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, за ТОВ «Айріс ТК», про що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зроблено запис 24834626 від 13 лютого 2018 року.

13. Скасував рішення державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О. від 13 лютого 2018 року, відомості до Реєстру внесені 14 лютого 2018 року, індексний номер рішення 39677504, щодо поділу об`єкту нерухомого майна - вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

14. Визнав недійсним висновок, виданий Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року за номером 10 про поділ об`єкта нерухомого майна, а саме: вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

15. Скасував право власності ТОВ «Айріс ТК» на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39293779 від 22 січня 2018 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В.).

16. Визнав недійсним договір купівлі-продажу спірного майна, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 серія номер: РН899, виданий 16 грудня 2017 року, видавник приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С. О.

17. Скасував реєстрацію права власності ОСОБА_3 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16 грудня 2017 року, індексний номер: 38774194).

18. Визнав недійсним акт оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу, серія та номер: б/н, укладений 18 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК».

19. Вирішив зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності за ОСОБА_1 на такі об`єкти нерухомого майна:

1) вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24833933 від 13 лютого 2018 року зробленого на підставі рішення про державну реєстрацію індексний № 39676131 від 14 лютого 2018 року;

2) вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24834626 віл 13 лютого 2018 року зробленого на підставі рішення про державну реєстрацію індексний № 39677245 від 14 лютого 2018 року.

20. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

21. Місцевий суд керувався тим, що спірне вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія» за адресою: АДРЕСА_1 , вибуло з володіння ОСОБА_1 поза його волею, а отже ТОВ «Айріс ТК» не може визнаватися добросовісним набувачем.

22. Дніпровський апеляційний суд постановою від 10 квітня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнив частково. Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року скасував в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про скасування права власності ТОВ «Айріс ТК» на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39293779 від 22 січня 2018 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В.); про скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16 грудня 2017 року, індексний номер: 38774194); про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 серія номер: РН899, виданого 16 грудня 2017 року, видавник приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С. О.; про зобов`язання зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності за ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 наступні об`єкти нерухомого майна: вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24833933 від 13 лютого 2018 року зробленого на підставі рішення про державну реєстрацію індексний № 39676131 від 14 лютого 2018 року; вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 116, номер запису про право власності 24834626 віл 13 лютого 2018 року, зробленого на підставі рішення про державну реєстрацію індексний № 39677245 від 14 лютого 2018 року, скасував та ухвалив в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

23. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

24. Суд апеляційної інстанції керувався тим, що відповідачі ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК» не набули права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, що визначені законом. Оскільки спірний об`єкт нерухомості вибув з володіння власника поза його волею, то пред`явлення позову до добросовісного набувача - відповідача ТОВ «Айріс ТК», про витребування цього майна на підставі статті 388 ЦК України відповідає вимогам закону. Водночас, позовні вимоги про скасування права власності ТОВ «Айріс ТК» на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 39293779 від 22 січня 2018 року, видавник приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В.) та скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень від 16 грудня 2017 року, індексний номер:38774194), задоволенню не підлягають, оскільки були виключені позивачем і в уточненому позові заявлені не були. Також суд апеляційної інстанції не погодився з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , оскільки захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду в частині зобов`язання зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності за ОСОБА_1 вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, та вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходяться за адресою АДРЕСА_3 та АДРЕСА_2 , оскільки скасування рішень державного реєстратора не поновить становище, що існувало до їх прийняття.

25. При цьому, цим судовим рішенням скасовано рішення державного реєстратора від 13 лютого 2018 року, щодо поділу вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія» загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та визнано недійсним висновок, виданий Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року за номером 10 про поділ об`єкта нерухомого майна, а саме: вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , тому в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, після скасування відомостей, внесених 14 лютого 2018 року щодо поділу об`єкту нерухомого майна буде відображене вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

26. 13 травня 2024 року представник Крихта А. А., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , за допомогою засобів поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року в частині залишеній без змін, та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року і справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.

27. Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанції застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 725/1824/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 щодо добросовісного набуття спірного майна покупцем.

28. Крім того, заявник зазначає, що суди не дослідили належним чином питання добросовісності/недобросовісності набувачів ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК». Жодним чином суди не встановлювали обставини, чи містилися на момент придбання даними особами спірного майна відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, чи є набувачі особами, які добросовісно покладалися на ці відомості, тобто не знали і не мали знати про існування таких прав чи обтяжень, та в такому разі, за відсутності у Державному реєстрі таких відомостей, чому ж все таки майно має бути вилучено у кінцевого добросовісного набувача.

Доводи інших учасників справи

29. Правом на подання відзиву інші учасники справи не скористалися.

Провадження у суді касаційної інстанції

30. Ухвалою від 01 липня 2024 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року, витребував матеріали справи з суду першої інстанції.

31. Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди першої та апеляційної інстанцій застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 725/1824/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 щодо добросовісного набуття спірного майна покупцем (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

32. Крім того, заявник зазначає, що суди не досліджували питання добросовісності/недобросовісності набувачів ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК». Судами не встановлювалися обставини, чи містилися на момент придбання даними особами спірного майна відомості у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень, чи є набувачі особами, які добросовісно покладалися на ці відомості, тобто не знали і не мали знати про існування таких прав чи обтяжень, та в такому разі, за відсутності у Державному реєстрі таких відомостей, чому ж все таки майно має бути вилучено у кінцевого добросовісного набувача (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

33. Ухвалою Верховного Суду від 13 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій фактичні обставини справи

34. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що на виконання рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2013 року у справі № 2-253/11 Державним підприємством «Сетам» 22-24 вересня 2016 року проведені електронні торги з реалізації предмета іпотеки - вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

35. Приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережним О. С. переможцю торгів ОСОБА_1 , видано свідоцтво від 17 листопада 2016 року, реєстровий номер 1518, про придбання майна з електронних торгів, а саме вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

36. Приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бережним О. С. на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності № 1518 від 17 листопада 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно було внесено запис про реєстрацію права власності 17 листопада 2016 року за № 17486266 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

37. Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ДП «Сетам», Нікопольського міськрайонного ВДВС ГУ юстиції у Дніпропетровській області, приватного нотаріуса Бережного О. С., ОСОБА_1 , треті особи - ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_6 , ПП «Малібу» про визнання проведених 22-24 вересня 2016 року електронних торгів недійсними, визнання протоколу проведення електронних торгів недійсним, визнання незаконним та скасування акту, визнання незаконним та скасування свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, відновлення положення, яке існувало до порушення, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно.

38. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

39. Визнано недійсними проведені 22-24 вересня 2016 року ДП «Сетам» на виконання судового рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2013 року у справі № 2-253/11 електронні торги з реалізації предмета іпотеки - вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер лота - 167285.

40. Визнано недійсним протокол проведення електронних торгів № 200249 від 24 вересня 2016 року, сформований організатором торгів ДП «Сетам».

41. Визнано незаконним та скасовано акт старшого державного виконавця Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Логвиненко Т. М. від 17 жовтня 2016 року про реалізацію предмета іпотеки - вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , затверджений начальником Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Григоруком О. В.

42. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про придбання майна з електронних торгів від 17 листопада 2016 року, реєстровий номер 1518, видане приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О. С. переможцю торгів ОСОБА_1 на майно - вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

43. Відновлено положення, яке існувало до порушення прав ОСОБА_2 шляхом визнання за нею права власності на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія» загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , за договором іпотеки № 03 від 28 березня 2008 року, укладеним між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк».

44. Скасовано реєстрацію права власності на нерухоме майно вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв.м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 17 листопада 2016 року за № 116 номер запису про право власності 17486266, за ОСОБА_1 .

45. Стягнуто з Державного підприємства «Сетам» та Нікопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області на користь ОСОБА_5 , Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Бережного О. С., ОСОБА_1 судовий збір у розмірі по 313,80 грн з кожного.

46. Скасовано арешт на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на ім`я ОСОБА_1 (номер запису про право власності 17486266), який був накладений ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 грудня 2016 року.

47. 24 листопада 2017 року державним реєстратором Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Донець О. Е. скасовано право власності ОСОБА_1 на зазначене приміщення на підставі рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року № 182/5637/16-ц. Відомості до Реєстру внесено 01 грудня 2017 року, індексний номер рішення 38462031. В той же день, 24 листопада 2017 року державним реєстратором Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О. поновлено право власності ОСОБА_5 на зазначене приміщення. Відомості до Реєстру внесено 01 грудня 2017 року, індексний номер рішення 38464800.

48. 24 листопада 2017 року була проведена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за номером 23683018.

49. 16 грудня 2017 року право власності на спірне приміщення перейшло до ОСОБА_3 на підставі укладеного між ним та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу, серія та номер: рн.899, виданий 16 грудня 2017 року, видавник приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Мігунов С. О. Рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер: 38774194.

50. 16 грудня 2017 року право власності ОСОБА_2 на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 за № 23683018 було припинено та перейшло до ОСОБА_3 (номер запису про право власності 23977898).

51. ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК» 18 грудня 2017 року підписали акт оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу, серія та номер: б/н.

52. 22 січня 2018 року приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Мазуренко С. В. на підставі вищевказаного акту здійснив реєстраційні дії щодо переходу права власності на спірне майно до ТОВ «Айріс ТК». Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з індексним номером 3923779.

53. 13 лютого 2018 року державним реєстратором Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області Приймак Н. О. здійснено реєстраційні дії щодо поділу об`єкта нерухомого майна на підставі висновку, виданого Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року за номером 10. Відомості до Реєстру внесені 14 лютого 2018 року, індексний номер рішення 39677504.

54. За результатами касаційного розгляду, постановою Верховного Суду від 18 липня 2018 року рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року скасовано, рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року залишено в силі.

55. 08 жовтня 2019 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Донець О. Е. розглянуто заяву ОСОБА_1 про скасування запису про право власності/внесення запису про скасування державної реєстрації за номером 23683018 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 116 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстратор встановив наявність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами. Так, до заяви було додано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року, де скасовувалась реєстрація права власності на вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 за номером 17486266 розділу 116, та постанову Верховного Суду України від 18 липня 2018 pоку, відповідно до якої скасовано рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2017 року, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 квітня 2017 року залишено в силі.

56. Під час розгляду заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор використав відомості з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, які є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, а також відомості з інших інформаційних систем, доступ до яких передбачено законодавством та Єдиного реєстру документів. Відповідно до отриманої в ході розгляду заяви деталізованої інформації про об`єкт нерухомого майна за реєстраційним номером 116 (вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», що розташоване за адресою: АДРЕСА_2) було встановлено, що 24 листопада 2017 року була проведена державна реєстрація права власності за номером 23683018, 16 грудня 2017 року - за № 23683018, припинено право власності ОСОБА_2 та перейшло до іншої особи (номер запису про право власності 23977898).

57. 22 січня 2018 року право власності було зареєстровано за ТОВ «Айріс ТК», номер запису про право власності 24471744.

58. 14 лютого 2018 року розділ 116 закрито в результаті проведеного поділу нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Позиція Верховного Суду, застосовані норми права та мотиви, якими керується суд при прийнятті постанови

59. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

60. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

61. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

62. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

63. Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

64. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

65. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

66. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

67. Перевіривши доводи касаційної скарги з підстав та у межах касаційного оскарження, колегія суддів дійшла такого висновку.

68. Заявник оскаржує рішення суду першої інстанції в частині, залишеній без змін, та постанову суду апеляційної інстанції, тобто в частині задоволення позовних вимог про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, скасування рішень державного реєстратора про реєстрацію права власності на спірні об`єкти нерухомості за ТОВ «Айріс ТК», скасування рішення державного реєстратора про поділ об`єкта нерухомості, визнання недійсним висновку, виданого КП «Нікопольське міжміське БТІ» про поділ об`єкта нерухомого майна, визнання недійсним акта оцінки вартості та приймання-передавання майна, яке вносилося до статутного капіталу ТОВ «Айріс ТК». Отже, Верховний Суд надає оцінку законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень в частині позовних вимог, які оскаржуються заявником.

69. Відповідно до статей 317 і 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

70. Власник має право витребувати майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України), незалежно від того, чи заволоділа ця особа незаконно спірним майном сама, чи придбала його в особи, яка не мала права відчужувати це майно.

71. При цьому стаття 400 ЦК України вказує на обов`язок недобросовісного володільця негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна.

72. Стаття 388 ЦК України містить сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Так, відповідно до частини першої вказаної норми якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

73. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Наведеною нормою права передбачено вичерпний перелік умов, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких умов є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

74. Тобто можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, від волевиявлення власника щодо вибуття майна, від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, а також від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

75. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду зробила в постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19. Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 199/7376/16-ц, від 22 лютого 2023 року у справі № 206/5891/16-ц.

76. Право власника витребувати своє майно у всіх випадках і без будь-яких обмежень при володінні цим майном недобросовісним набувачем передбачено статтею 387 ЦК України

77. За вимогами статті 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

78. Ураховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, як правило, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц).

79. Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина перша статті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачає право володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (правові висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц; від 18 січня 2023 року у справі № 488/2807/17).

80. Пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» встановлено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

81. Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави. Сама державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну презумпцію права власності такої особи (правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17).

82. З визнанням того, що державною реєстрацією права власності на нерухоме майно підтверджується володіння цим майном, у судову практику увійшла концепція «книжкового володіння».

83. Як уже зазначалося, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

84. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 362/2707/19).

85. Отже, власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є його останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись для повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було надалі відчужене третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення позову про витребування майна до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених, зокрема, статтями 387 та 388 ЦК України.

86. Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що спірне нерухоме майно, а саме вбудоване нежитлове приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_2, яке на підставі свідоцтва від 17 листопада 2016 року, реєстровий номер 1518, про придбання майна з електронних торгів належало позивачу ОСОБА_1 , вибуло з його володіння на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого.

87. Отже, спірне майно вважається таким, що вибуло з володіння власника поза його волею, тому, відповідно до вимог 387 та 388 ЦК України, таке майно має бути витребувано у нового власника.

88. У постанові від 14 грудня 2022 року у справі № 461/12525/15-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що, розглядаючи справи щодо застосування положень статті 388 ЦК України у поєднанні з положеннями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), суди повинні самостійно, з урахуванням усіх встановлених обставин справи дійти висновку про наявність підстав для втручання у мирне володіння майном особи, що набула це майно за відплатним договором, виходячи з принципів мирного володіння майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14), а також надати оцінку тягаря, покладеного на цю особу таким втручанням. Такими обставинами можуть бути, зокрема, підстави та процедури набуття майна добросовісним набувачем, порівняльна вартість цього майна з майновим станом особи, спрямованість волевиявлення учасників правовідносин та їх фактичні наміри щодо цього майна тощо.

89. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (серед багатьох інших рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, заяви № 23759/03 та № 37943/06; «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, заява № 39766/05; «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, заява № 61333/00; «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року, заява № 19336/04) напрацьовано три критерії (принципи), які потрібно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

90. При цьому суди дослідили залежність змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також те, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем, з урахуванням характеру набуття майна, та дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачі ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК» не набули права власності на спірне нерухоме майно у спосіб та порядку, що визначені законом, та, виходячи з обставин цієї справи, витребування спірного нерухомого майна від ТОВ «Айріс ТК», який є добросовісним набувачем, не призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

91. Суди не залишили поза увагою той факт, що спірне нерухоме майно було поділене на два окремих об`єкти нерухомості площею 216,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_2 , та площею 89,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_3 , з закриттям розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно стосовно первісного об`єкта нерухомості площею 306,1 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зважаючи на те, що об`єкт нерухомості суттєво не змінився, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про витребування цільного об`єкта нерухомого майна, який існував на момент набуття його у власність позивачем ОСОБА_1 незважаючи на його номінальний поділ.

92. Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, яке призведе до відновлення порушених прав особи без застосування додаткових способів захисту, таких як реєстрація права власності, та у відмові у задоволенні позовних вимог в частині скасування права власності ТОВ «Айріс ТК» на спірне нерухоме майно та скасування реєстрації права власності ОСОБА_3 на це майно, оскільки вказані позовні вимоги були виключені позивачем і в уточненому позові заявлені не були; визнання недійсним договору купівлі-продажу спірного майна, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , оскільки захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України; зобов`язання зареєструвати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно право власності за ОСОБА_1 на вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 216,4 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 та вбудоване нежитлове приміщення загальною площею 89,9 кв. м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 , оскільки скасування рішень державного реєстратора Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області щодо спірного нерухомого майна поновить становище, що існувало до їх прийняття, та залишенню в іншій частині рішення суду першої інстанції без змін.

93. Такі висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, від 08 березня 2023 року у справі № 204/114/19, від 06 вересня 2023 року у справі № 522/1552/19, від 13 вересня 2023 року у справі № 757/13185/17-ц про те, що прийняття рішення, за наслідком якого добросовісний набувач всупереч приписам статті 388 ЦК України втрачає такий статус, а отже втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятним та покладає на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

94. Посилання заявниці в касаційній скарзі на висновки, викладені у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 725/1824/20, від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19, у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, колегія суддів відхиляє, оскільки ці висновки зроблені за інших фактичних обставин справ.

95. Так в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі № 725/1824/20 викладено правові висновки про те, що апеляційний суд зробив правильний висновок про неможливість витребування спірних нежитлових приміщень у особи, оскільки задоволення позову про витребування майна в цій справі матиме наслідком покладення на добросовісного набувача індивідуального й надмірного тягаря. При цьому у цій справі було встановлено, що ОСОБА_8 набула права власності на нежитлові приміщення за відплатним договором, придбавши його у ОСОБА_9 , та є четвертим власником нежитлових приміщень після їх відчуження ОСОБА_10 , а тому не знала та не могла знати про те, що це майно вибуло з власності ОСОБА_11 поза її волею. Під час придбання майна ОСОБА_8 правомірно очікувала, що ОСОБА_9 мала право ним розпоряджатися, а вона після отримання цього майна матиме змогу мирно ним володіти.

96. У постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 зроблений висновок, що добросовісний набувач не може відповідати у зв`язку із порушеннями інших осіб, допущеними в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає такий статус всупереч приписам статті 388 ЦК України, а, відтак, втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. За встановленими у цій справі обставинами спірне нерухоме майно було предметом продажу на прилюдних торгах. При оцінці добросовісності/недобросовісності набувача майна слід враховувати, що прилюдні торги у межах здійснення виконавчого провадження мають виступати найбезпечнішим способом набуття майна, публічна процедура реалізації якого гарантує невідворотність результатів торгів та «юридичне очищення» майна, придбаного у такий спосіб. Крім того, на час укладення договору купівлі-продажу від 25 липня 2018 року було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей.

97. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 Верховний Суд також розглядав спірні правовідносини, які не стосувалися захисту прав особи на нерухоме майно, придбане ним як переможцем електронних торгів та відчужене відповідачем на підставі рішення суду про визнання торгів недійсними, яке в подальшому було скасоване.

98. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

99. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

100. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).

101. Колегія суддів наголошує на тому, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

102. В цілому ж наведені доводи касаційної скарги в частині доведення заявником правомірності відчуження нею спірної нерухомості зводяться до незгоди скаржниці з установленими судами обставинами справи і оцінкою доказів, надання їм власної суб`єктивної оцінки, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

103. Водночас, колегія суддів не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним акта оцінки вартості та приймання-передачі акту майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу, серія та номер: б/н, укладеного 18 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Айріс ТК», а також визнання недійсним висновку, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року за номером 10 про поділ об`єкта нерухомого майна, а саме вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія».

104. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

105. Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права.

106. Колегія суддів наголошує на тому, що якщо позивач прагне набути або відновити втрачене володіння нерухомим майном, яке посвідчується державною реєстрацією права власності (принцип реєстраційного підтвердження володіння, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц та інших), то застосовуються загальні способи захисту прав, визначені ЦК України.

107. При цьому належними є такі способи захисту прав, застосування яких призводить до набуття позивачем володіння нерухомим майном, наприклад віндикаційний позов (стаття 387 ЦК України); позов про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), зокрема позов про витребування нерухомої речі у продавця, який відмовився передати річ (частина друга статті 665, частина перша статті 620 ЦК України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання недійсного правочину, тобто нікчемного або визнаного судом недійсним оспорюваного правочину (абзац другий частини першої статті 216, частина перша, пункт 1 частини третьої статті 1212, частина перша статті 1213 ЦК України); позов про повернення нерухомої речі, переданої на виконання неукладеного правочину, чи в інших випадках набуття нерухомого майна без достатньої правової підстави або на підставі, яка згодом відпала (частина перша статті 1212, частина перша статті 1213 ЦК України). Зазначені способи захисту прав опосередковуються вимогами про витребування, повернення або стягнення нерухомого майна. Судове рішення про задоволення таких вимог є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем, але за умови, що на час вчинення реєстраційної дії право власності зареєстроване за відповідачем, а не за іншою особою.

108. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для ефективного відновлення його права (такий висновок викладений, зокрема, у пункті 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц).

109. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься виключно в разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №183/1617/16, у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц. Ефективність віндикаційного позову забезпечується саме наявністю державної реєстрації права власності за відповідачем, оскільки за відсутності такої реєстрації судове рішення про задоволення віндикаційного позову не є підставою для державної реєстрації права власності за позивачем.

110. Звертаючись до суду з позовними вимогами, зокрема, про витребування нерухомого майна з чужого володіння, позивач вважав, що його право буде поновлене також за обов`язкового визнання недійсним акта оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу ТОВ «Айріс ТК», а також висновку про поділ об`єкта нерухомого майна, а саме вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія».

111. Колегія суддів роз`яснює, що слід розрізняти відповідно до пункту 18 частини першої статті 4 КАС України нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який встановлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин, і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування.

112. Індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк (пункт 19 частини першої статті 4 КАС України).

113. За владно-регулятивною природою всі юридичні акти поділяються на правотворчі, правотлумачні (правоінтерпретаційні) та правозастосовні. Нормативно-правові акти належать до правотворчих, а індивідуальні - до правозастосовних.

114. У вітчизняній теорії права загальновизнано, що нормативно-правовий акт - це письмовий документ компетентного органу держави, уповноваженого нею органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта, в якому закріплено забезпечуване нею формально обов`язкове правило поведінки загального характеру. Такий акт приймається, як шляхом безпосереднього волевиявлення народу, так і уповноваженим на це суб`єктом за встановленою процедурою, розрахований на невизначене коло осіб і на багаторазове застосування.

115. Натомість, індивідуально-правові акти, як результати правозастосування, адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; вміщують індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише у письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.

116. З огляду на вказане нормативно-правовий акт містить загальнообов`язкові правила поведінки (норми права), тоді як акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються у нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує дію фактами його застосування, тоді як дія акта застосування норм права закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.

117. Такі висновки сформулювала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 грудня 2018 року у справі № 9901/657/18.

118. Так оспорюваний позивачем акт оцінки вартості та приймання-передачі майна приймався для вчинення дій з передачі майна до статутного капіталу ТОВ «Айріс ТК» та вичерпав свою дію відразу після виконання дій, на вчинення яких він видавався. У аналогічний спосіб виданий КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року висновок про поділ об`єкта нерухомого майна стосувався реалізації чинним власником права на поділ об`єкта нерухомості та вичерпав свою дію після проведення такого поділу.

119. За таких умов скасування зазначених акта оцінки вартості та приймання-передачі майна, а також висновку про поділ об`єкта нерухомого майна не призведуть до ефективного поновлення порушеного права позивача, оскільки належним способом захисту у цій справі є саме пред`явлення віндикаційного позову.

120. Суди першої та апеляційної інстанцій зазначене не взяли до уваги, внаслідок чого дійшли помилкового висновку про задоволення цих позовних вимог.

121. З огляду на зазначене, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень в частині позовних вимог про визнання недійсним акта оцінки вартості та приймання-передачі майна, а також висновку про поділ об`єкта нерухомого майна, виданого КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року, та ухвалення в цій частині нового судового рішення по відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

122. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

123. Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

124. Колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсним висновку про поділ об`єкта нерухомого майна, а також визнання недійсним акта оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

Щодо судових витрат

125. Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

126. Згідно з остаточним результатом розгляду спору позов задоволено частково, зокрема відмовлено у задоволенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , з яких суд першої інстанції стягнув витрати зі сплати судового збору та на правничу допомогу. Суд апеляційної інстанції, відмовивши у задоволенні частини позовних вимог, зокрема пред`явлених до цих відповідачів, питання про розподіл судових витрат не вирішував, фактично погодившись з здійсненим судом першої інстанції розподілом судових витрат.

127. Проте, з такими висновками погодитися не можна. Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції в частині розподілу судових витрат та здійснення нового розподілу судових витрат.

128. З позовом до суду ОСОБА_1 звернувся у травні 2020 року, заявив вимогу майнового характеру та сім вимог немайнового характеру.

129. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання фізичною особою до суду першої інстанції позовної заяви немайнового характеру підлягає сплаті судовий збір, який дорівнює 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а за подання позовної заяви майнового характеру - 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

130. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» на 01 січня 2020 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2 102 грн.

131. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у справах про витребування майна визначається вартістю майна.

132. У постанові від 18 липня 2018 року у справі № 182/5637/16-ц Верховний Суд встановив, що ОСОБА_1 , як переможець торгів, сплатив вартість нерухомого майна у розмірі 1 459 063,91 грн. Зазначена обставина не підлягає доведенню відповідно до вимог частини четвертої статті 82 ЦПК України.

133. Відповідно до вимог частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

134. При зверненні до суду ОСОБА_1 сплатив судовий збір на загальну суму 26 020,60 грн, з яких підлягали сплаті 10 510 грн (5 прожиткових мінімумів для працездатних осіб) за позовну вимогу майнового характеру та 5 885,60 грн за сім позовних вимог немайнового характеру, а загальна сума становить 16 395,60 грн.

135. Згідно з остаточним результатом розгляду спору задоволено одну позовну вимогу майнового характеру та три позовні вимоги немайнового характеру.

136. Отже, з врахуванням судового збору, який підлягав сплаті на загальну суму 16 395,60 грн, за позовну вимогу майнового характеру та три позовні вимоги немайнового характеру, які пред`явлені до ТОВ «Айріс ТК», в порядку розподілу судових витрат з ТОВ «Айріс ТК» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 13 032,40 грн (10 510 + 840,80 х 3).

137. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

138. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частини третя-п`ята статті 137 ЦПК України).

139. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

140. Колегія суддів встановила, що позивач подав до суду клопотання про долучення розрахунку розміру судових витрат на правничу допомогу, в якому просив суд долучити до матеріалів справи попередній розрахунок судових витрат на правничу допомогу на суму 27 000 грн, акт приймання-передачі наданих послуг від 21 квітня 2021 року на суму 23 000 грн та два платіжні документи на підтвердження оплати надання юридичних послуг на загальну суму 29 000 грн (т. 3 а. с. 120-121).

141. Відповідно до вимог частини першої статті 13 ЦПК України принцип диспозитивності цивільного судочинства полягає в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

142. Отже, суд уповноважений ініціювати розгляд процесуальних питань у виключних випадках, натомість ініціювання питання про стягнення витрат на правничу допомогу покладається виключно на учасників справи.

143. Вимогу про покладення судових витрат на відповідачів ОСОБА_1 заявив у позовній заяві.

144. Колегія суддів, надавши оцінку поданим доказам, дійшла висновку про часткове стягнення витрат на правничу допомогу з огляду на такі обставини.

145. Згідно з остаточним результатом розгляду спору позов ОСОБА_1 задоволений частково та в частині вимог, пред`явлених до ТОВ «Айріс ТК», що становить 50% від загального обсягу позовних вимог.

146. Колегія суддів, оцінивши в порядку виконання вимог частини першої статті 89 ЦПК України наявні в матеріалах справи докази, дійшла висновку про обґрунтованість судових витрат на правничу допомогу на суму 23 000 грн. Про внесення платежу на таку суму позивач та його представник зазначали у попередньому розрахунку судових витрат. Фактичне надання юридичних послуг на таку суму підтверджено актом прийому-передачі наданих послуг, а їх оплату - платіжним документом від 04 червня 2021 року (т.3 а. с. 125).

147. Водночас, відсутні належні та допустимі докази, які дають підстави для обґрунтованості понесених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу на суму 6 000 грн.

148. Колегія суддів наголошує на тому, що платіжний документ про сплату 6 000 грн має призначення платежу «оплата згідно договору про надання юридичних послуг від 25.05.2021 ОСОБА_12 ». Договору про надання юридичних послуг від 25 травня 2021 року матеріали справи не містять. За таких обставин відсутні достатні докази на підтвердження факту понесення ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу на суму 6 000 грн.

149. Враховуючи пропорційність задоволених позовних вимог з ТОВ «Айріс ТК» на користь ОСОБА_1 належить стягнути 11 500 грн витрат на правничу допомогу, що складає 50% від сплачених ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу на суму 23 000 грн.

150. Таким чином, на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Айріс ТК» підлягають стягненню судовий збір у розмірі 13 032,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 11 500 грн.

151. Стосовно компенсації судових витрат, понесених ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла такого висновку.

152. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір, який дорівнює 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги, а за подання касаційної скарги - 200% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, скарги.

153. За подання апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатила судовий збір на суму 10 089,60 грн (т. 5 а. с. 41а, 54) , касаційної скарги - 1 730 грн, а всього 11 819,60 грн. Судові рішення в апеляційному та касаційному порядку заявник оскаржувала у повному обсязі.

154. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

155. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

156. Оскільки позов задоволений частково, що становить 50% від загальної кількості позовних вимог, то на користь ОСОБА_2 підлягають компенсації судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, сплаченого в судах апеляційної та касаційної інстанцій, у розмірі 5 909,80 грн.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Айріс ТК», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області про:

- визнання недійсним висновку, виданого Комунальним підприємством «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» 07 лютого 2018 року за номером 10, про поділ об`єкта нерухомого майна, а саме: вбудованого нежитлового приміщення кафе-бару «Камелія», загальною площею 306,1 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнання недійсним акта оцінки вартості та приймання-передачі майна, що вноситься до Статутного (складеного) капіталу, серія та номер: б/н, укладеного 18 грудня 2017 року між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Айріс ТК», скасувати та в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовити.

Рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Айріс ТК» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 032,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 11 500 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 909,80 грн судового збору.

В решті рішення Орджонікідзевського міського суду Дніпропетровської області від 14 березня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. І. Грушицький

В. М. Ігнатенко

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров