КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
У Х В А Л А

22 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Ящуку Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» - Кириченко Ольги Миколаївни про зупинення апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

у травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 22 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 17 517 доларів США.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 3 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 76/П/20/2008-840, відповідно до умов якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 158 254,37 доларів США. Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 червня 2011 року у справі № 2-9610/11 стягнуто з відповідачки на користь банку 194 285,50 доларів США.

Позивач стверджував, що відповідачкою вказане судове рішення виконано не було. 5 серпня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» був укладений договір про відступлення прав вимоги № GL48N718070_blank, відповідно до умов якого ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» набуло права вимоги до боржника за кредитним договором № 76/П/20/2008-840 від 3 серпня 2008 року. У подальшому, 18 грудня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» та ТОВ «Брайт Інвестмент» був укладений договір № GL48N718070_blank_04 про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Брайт Інвестмент» набуло право вимоги до позичальника за кредитним договором № 76/П/20/2008-840 від 3 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та відповідачкою.

Позивач посилався на те, що оскільки судове рішення не виконується тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, він вправі вимагати стягнення з відповідачки в судовому порядку трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 22 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 17 517 доларів США.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» три проценти річних у розмірі 17 517 доларів США та судовий збір у розмірі 8 349,44грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідачка посилається на те, що суд першої інстанції порушив її право на справедливий суд та принцип змагальності у цивільному судочинстві, оскільки вона взагалі не була обізнана про розгляд даної справи та дізналась про неї лише 1 лютого 2025 року від знайомого юриста та інформації з порталу судової влади.

Відповідачка вважає, що суд першої інстанції, стягуючи з неї суму трьох відсотків річних у доларах США, не врахував правової позиції Вищого господарського суду України, сформульованої у постанові від 25 січня 2017 року справі № 904/4316/15, згідно якої позовні вимоги про стягнення трьох відсотків річних за статтею 625 ЦК України не у гривні, задоволенню не підлягають. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-79цс-14 від 2 липня 2014 року.

Також, відповідачка посилалась на те, що суд першої інстанції неправомірно стягнув з неї судовий збір, оскільки вона є інвалідом ІІ групи, відтак звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Крім цього, відповідачка вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив суму трьох відсотків річних за період 22 лютого 2019 року по 23 лютого 2022 року, не врахувавши, пропуск позивачем строку позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу директор ТОВ «Брайт Інвестмент» - Кириченко О.М. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на те, що відповідачка наводить не актуальну судову практику щодо предмета спору, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц відступила від правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року в справі № 6-79цс14, прийшовши до висновку, що при обрахунку трьох відсотків річних за основу має братись прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Також, представник позивача зазначає, що відповідачкою не враховано те, що Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 2 травня 2025 року було відкрито апеляційне провадження, а ухвалою Київського апеляційного суду від 23 травня 2025 року призначено справу до судового розгляду.

21 жовтня 2025 року представник ТОВ «Брайт Інвестмент» - Кириченко О.М. через електронний кабінет у системі «Електронний суд» подала заяву про зупинення апеляційного провадження у справі до розгляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 754/511/23 зі схожим предметом і підставою позову, посилаючись на відсутність правового висновку Великої Палати Верховного Суду з приводу можливості чи неможливості стягнення грошових коштів на підставі ст. 625 ЦК України у разі, якщо можливість примусового стягнення кредитором заборгованості є вичерпаною.

Відповідачка ОСОБА_1 про день, час та місце судового засідання повідомлялась за поштовою адресою, зазначеною нею в апеляційній скарзі, однак судова повістка-повідомлення повернулась до апеляційного суду без вручення з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.156-157).

Колегія суддів, вислухавши пояснення представника ТОВ «Брайт Інвестмент» -

адвоката Чміль Ю.В., яка підтримала клопотання, вивчивши матеріали справи, вважає, що апеляційне провадження підлягає зупиненню, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Відповідно до пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадку, встановленому пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин).

30 квітня 2025 року колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду постановила ухвалу про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстави, передбаченої частиною третьою статті 403 ЦПК України, зокрема, для відступу від висновку, викладеного у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23, про відсутність підстав для стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з тим, що можливість примусового стягнення кредитором вказаної заборгованості вичерпана.

Передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду зазначила, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду вважала, що якщо кредитор вже скористався судовим захистом та з боржника рішенням суду стягнуто суму основного боргу, то таке зобов`язання вже не є натуральним, а тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову (постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2021 року у справі № 759/4755/19 та від 29 листопада 2023 року у справі № 753/1527/22).

Натомість колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2024 року у справі № 916/735/23 сформулювала інший правовий висновок щодо застосування приписів частини другої статті 625 ЦК України.

У цій справі колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вказала на відсутність грошового зобов`язання боржника перед кредитором, передбаченого частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин підтвердження такого боргу відповідним судовим рішенням, яке не може бути виконаним без вирішення питання щодо поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Тобто колегія суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду вважала, що у випадку, якщо судовим рішенням вже стягнуто з боржника суму боргу, проте стягувач вичерпав можливість пред`явлення виконавчого документа до виконання і такий документ на виконанні не перебуває, зобов`язання вважається натуральним, а отже, стягнення з боржника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України,

неможливе.

Велика Палата Верховного Суду вважала мотиви, викладені в ухвалі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 30 квітня 2025 року, обґрунтованими й такими, що містять підстави для прийняття справи до провадження Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини третьої статті 403 ЦПК України, оскільки існує необхідність формування єдиної правозастосовної практики щодо вирішення питання про стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, за обставин наявності судового рішення, яке не може бути звернене до виконання.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2025 року прийнято до розгляду справу № 754/511/23 та призначено її до розгляду в судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Враховуючи, що рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року у даній справі та судове рішення у справі, яка передана на розгляд Великої Палати Верховного Суду, ухвалені у подібних правовідносинах, колегія суддів вважає за необхідне зупинити апеляційне провадження.

Керуючись п. 10 ч. 1 ст. 252, п. 14 ч. 1 ст. 253, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

зупинити апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 26 лютого 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Брайт Інвестмент» до ОСОБА_1 про стягнення коштів до закінчення перегляду справи 754/511/23 в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду.

Ухвала набирає чинності з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І Ящук