ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 951/504/24Головуючий у 1-й інстанції Гриновець О. Б.
Провадження № 22-ц/817/1049/25 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Гірський Б. О., Хома М. В.,

за участі секретаря Дідух М.Є.

та позивача ОСОБА_1 , її адвоката Білецького М.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, цивільну справу № 951/504/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року, ухваленого суддею Гриновець О.Б., повний текст якого складено 01 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Козівська селищна рада Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні майном,

В С Т А Н О В И В:

у липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Козівська селищна рада Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою загальною площею 0,12 га з кадастровим номером :03:001:0338, що на АДРЕСА_1 шляхом звільнення самовільно зайнятої ОСОБА_2 частини земельної ділянки площею 0,02 га.

В обґрунтування позову посилається на те, що рішенням зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Здобуток жовтня» села Вибудів від 13.03.1970 задоволено заяву ОСОБА_3 про виділення площі під будівництво хати на присадибній ділянці. Згідно з матеріалів справи № 1357 «Про відведення в натурі земельної ділянки і погодження проектної документації на будівництво жилого будинку» Технічного бюро при районному архітекторові Козівського району площа земельної ділянки на будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 становила 0,12 га.

Житловий будинок за вищевказаною адресою належав померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 згідно з свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 23.07.1990, спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 , котрий спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових прав. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 позивач, як його дружина, успадкувала згаданий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами.

Рішенням Вибудівської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 76 від 07.05.2012 вирішено вилучити земельні ділянки, в тому числі, земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, надані в постійне користування ОСОБА_5 у зв`язку з його смертю та передати дані земельні ділянки у власність ОСОБА_1 .

30.10.2019 ОСОБА_1 звернулася до Вибудівської сільської ради Козівського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 1200 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд й сільською радою було винесено рішення № 374 від 27.11.2019 про надання позивачу дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлених меж земельних ділянок в натурі для безоплатної передачі у власність.

Однак рішенням Вибудівської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 525 від 24.09.2020 було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі та передано безоплатно у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови з кадастровим номером :03:001:0338 на АДРЕСА_1 .

24.01.2024 позивачем було подано до Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області заяву про визначення межових знаків земельної ділянки площею 1200 кв.м. для обслуговування житлового будинку, господарський будівель та споруд.

Зазначає, що чоловіку ОСОБА_1 - ОСОБА_5 у постійне користування було надано земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, однак після його смерті позивачу як спадкоємцю було надано лише частину вищевказаної земельної ділянки, а саме 0,10 га.

Стверджує, що на даний час іншою частиною вказаної земельної ділянки в розмірі 0,02 га користується сусід позивача ОСОБА_2 , що підтверджується копією листа Козівської селищної ради Тернопільської області від 21.12.2023. Водночас у листі Козівської селищної ради Тернопільської області від 19.02.2024 вказано, що зазначена земельна ділянка площею 0,02 га не формувалась та не передавалась у користування ОСОБА_2 .

Рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Козівська селищна рада Тернопільської області про усунення перешкод у користуванні майном.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначила, що суд першої інстанції невірно прийшов до висновку, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження належності їй на праві власності, чи у постійному користуванні земельної ділянки площею 0,02 га.

30 жовтня 2019 року ОСОБА_1 зверталася до Вибудівської сільської ради із заявою про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 0,12 га. Рішенням сесії № 374 від 27 листопада 2019 року позивачці було надано дозвіл на виготовлення технічної документації, що свідчить про погодження сільською радою її заявленого наміру щодо приватизації повної площі земельної ділянки.

Однак рішенням сесії № 525 від 24 вересня 2020 року було затверджено технічну документацію лише щодо земельної ділянки площею 0,10 га. Частина заявленої до приватизації площі, а саме 0,02 га, фактично залишилася без реагування з боку сільської ради. При цьому технічна документація та акт приймання-передачі межових знаків на зберігання не були підписані позивачкою, що свідчить про її незгоду або непоінформованість щодо фактичного зменшення площі.

24 січня 2024 року ОСОБА_1 подала до Головного управління Держеокадастру заяву про визначення межових знаків для земельної ділянки площею 1200 кв.м. Згідно з листа Козівської селищної ради від 21 грудня 2023 року вбачається, що земельною ділянкою площею 0,02 га фактично користується ОСОБА_2 . Водночас, у листі тієї ж ради від 19 лютого 2024 року зазначено, що вказана земельна ділянка не формувалась та не передавалась у власність чи користування ОСОБА_2 .

Представник Козівської селищної ради Кутнів Л.Є. подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 у якому зазначила, що ОСОБА_4 (дружині ОСОБА_3 , яка була матір`ю ОСОБА_5 ) передано у користування земельну ділянку у розмірі 0,10 га. Прийняте рішення не оскаржувалося сім`єю ОСОБА_6 з моменту його прийняття (1997 р.) до моменту подання позовної заяви про усунення перешкод у користуванні майном (2024 р. ).

Окрім цього, згідно книги погосподарського обліку за ОСОБА_4 (головою сім`ї) значилось в особистому користуванні 0.78 га землі, в тому числі 0,10 га (копія аркуша з погосподарської книги додано до матеріалів справи у суді першої інстанції). Про розміри земельних ділянок ОСОБА_4 було відомо, про що свідчать її підписи у погосподарській книзі з 1991 року по 1995 рік.

Також, виготовивши технічну документацію на земельну ділянку площею 0,10 га ОСОБА_1 сама погодилась із визначеними межами та площею. Жодних заперечень та скарг під час виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки площею 0,10 га. від ОСОБА_1 не надходило.

Таким чином, вважають, що апеляційна скарга не містить нових обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції, усі доводи були предметом розгляду та належно оцінені судом.

У судовому засідання ОСОБА_1 та її представник адвокат Білецький М.Й. апеляційну скаргу підтримали з мотивів, викладених у ній.

ОСОБА_2 повідомлявся про розгляд справи шляхом направлення судової повістки на поштову адресу, однак вона повернулась на адресу Тернопільського апеляційного суду як не отримана з відміткою Укрпошти «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Козівська селищна рада та її представник ОСОБА_7 повідомлялись про розгляд справи шляхом направлення судових повісток до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документа.

Відповідно до п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Враховуючи вимоги ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розгляд справи проводити у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про дату, час і місце слухання справи.

Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Судом встановлено, що у 1944-1946 роках на підставі угоди між Урядом УРСР і Польським комітетом Національного визволення від 09.09.1944 було проведено переселення громадян із Польщі на територію УРСР. В посімейних списках переселенців із Польщі на територію УРСР по селу Ліщовате Лісківського району рахується сім`я ОСОБА_8 у складі, зокрема, дочки ОСОБА_9 , 1928 року народження, що підтверджується копією довідки № 01-ЕС/35-8740, виданої 06.11.1997 Міністерством праці та соціальної політики України, копією архівної довідки № Т-4693/п, виданої 04.11.1999 Державним архівом Львівської області Головного архівного управління при Кабінеті Міністрів України (т. 1 а.с. 23-24).

Відповідно до копії протоколу № 2 Зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Здобуток жовтня» с. Вибудів від 13.03.1970 рішенням зборів було задоволено заяву ОСОБА_3 про виділення площі під будівництво хати на присадибній ділянці ОСОБА_10 , а громадянину ОСОБА_10 виділено огород на присадибній ділянці ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 16-19).

Площа присадибної земельної ділянки в с. Вимислівка Козівського району, виділеної гр. ОСОБА_3 становила 1200 кв.м., що підтверджується копією плану забудови садиби від 30.04.1970, копією акту про відведення в натурі присадибної земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку від 30.04.1970, копією свідоцтва про забудову індивідуальної садиби виконкому Козівської районної ради депутатів трудящих Тернопільської області 1970 року (т. 1 а с. 20-22).

01.04.1997 рішенням Вибудівської сільської ради народних депутатів двадцять другого скликання № 44 «Про інвентаризацію та приватизацію земель розміщених на території сільської ради» вирішено передати ОСОБА_4 (дружині ОСОБА_3 , матері ОСОБА_5 ) у приватну власність безоплатно земельну ділянку в розмірі 0,10 га (т. 1 а с. 135-136).

Жилий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належав на праві особистої власності колгоспному двору, що складається з 1-го члена, головою якого була ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого 23.07.1990 на підставі рішення виконкому Козівської районної Ради народних депутатів № 112 від 17.07.1990, копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно Козівського районного бюро технічної інвентаризації № 32240233 від 29.11.2011 (т. 1 а.с. 178-179).

Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.03.2011 у цивільній справі № 2-о-62/2011 встановлено факт приналежності правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, посвідчений 23.07.1990 виконкомом Козівської районної Ради народних депутатів Тернопільської області УРСР - громадянці ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 177).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що повторно видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 31.01.2010 (т. 1 а.с. 174 зворот).

Із змісту заповіту від 03.06.2002, посвідченого Мельником Г.М., секретарем Вибудівської сільської ради й зареєстрованого в реєстрі за № 72 видно, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким все належне їй майно, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями в селі Вимислівка заповіла ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 11 - 12).

З матеріалів спадкової справи № 344/2009 видно, що ОСОБА_1 16.03.2010 звернулася до Першої тернопільської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 174).

07.12.2011 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 й зареєстровано право власності на таке. Спадщина складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 , яка належала померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Козівської районної ради народних депутатів Тернопільської області 23.07.1990, право власності зареєстровано 23.07.1990 Бережанським міжрайонним бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 15, реєстраційний номер майна 35299535, спадкоємцем якої був її син ОСОБА_5 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. (т. 1 а.с. 9, 10, 13).

Згідно з рішення Вибудівської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 76 від 07.05.2012 «Про вилучення земельної ділянки та надання земельної ділянки у власність» на підставі заяви гр. ОСОБА_1 вирішено вилучити земельні ділянки площею 0,81 га, в тому числі земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та площею 0,71 га для ведення особистого селянського господарства надані в постійне користування ОСОБА_5 у зв`язку з його смертю та передати дані земельні ділянки у власність ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 25).

Вибудівською сільською радою Козівського району Тернопільської області було винесено рішення № 374 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлених меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі у власність земельних ділянок» від 27.11.2019 згідно з яким ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для безоплатної передачі у власність згідно з поданої заяви, зокрема, орієнтованою площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та господарської забудови (т. 1 а.с. 14).

Згідно з виписки з рішення Вибудівської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 525 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлених меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність гр. ОСОБА_1 » від 24.09.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), зокрема, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови з кадастровим номером :03:001:0338 на АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 15).

З відповіді Козівської селищної ради Тернопільської області № 01-2135/3-09 від 21.12.2023 видно, що земельна ділянка площею 0,02 га перебуває в користуванні ОСОБА_2 (т. 1 а. с. 26).

Згідно з відповіді Козівської селищної ради Тернопільської області № 01-420/3-09 від 19.02.2024 на адвокатський запит земельна ділянка площею 0,02 га з цільовим призначенням для городництва не формувалась (т. 1 а.с. 27).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 276935909 від 28.09.2021 за ОСОБА_1 зареєстровано 23.09.2021 право власності на земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером :03:001:0338, що на АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 40).

Позивачем до матеріалів справи також долучено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 2020 року; викопіювання з плану землекористування с. Вимислівка з нанесенням земельної ділянки гр. ОСОБА_1 визначеної для ведення особистого селянського господарства за адресою: Тернопільська область, Тернопільський район, с. Вимислівка; заяву ОСОБА_1 від 30.10.2019 про надання дозволу на приватизацію земельної ділянки площею 1200 кв.м.; опис меж земельних ділянок з кадастровим номером :03:001:0338, :03:001:0361; витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 34104301 від 07.12.2011 (т. 1 а.с. 28-39, 41, 42, 45, 46).

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження належності їй на праві власності, чи у постійному користуванні земельної ділянки площею 0,02 га, за якою вона звертається про усунення перешкод у користуванні майном.

Виготовивши технічну документацію на земельну ділянку площею 0,10 га позивач погодилась із визначеними межами та площею; жодних заперечень та скарг під час виготовлення такої щодо земельної ділянки площею 0,10 га від останньої не надходило.

Також суд критично відноситься до твердження ОСОБА_1 про те, що саме відповідачем ОСОБА_2 порушуються її права на земельну ділянку площею 0,02 га шляхом самовільного зайняття останнім такої, оскільки до позовної заяви не додано жодних доказів щодо підтвердження таких обставин.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, з огляду на таке.

Згідно з статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Відповідно до статей 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення.

Відповідно до п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання регулювання земельних відносин.

Згідно з ст. 123 ЗК України розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності віднесено до компетенції органів місцевого самоврядування.

Статтею 38 ЗК України передбачено, що до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об`єктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм (ст. 39 ЗК України).

Відповідно до ст. 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом. Понад норму безоплатної передачі громадяни можуть набувати у власність земельні ділянки для зазначених потреб за цивільно-правовими угодами.

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗК України, громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства, зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Частиною 2 статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначений захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 338/180/17).

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п. 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 року y справі № 925/1265/16).

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

За відсутності рішення органу виконавчої влади або місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність або в користування, юридична особа або фізична особа не має права використовувати земельну ділянку державної або комунальної форми власності (абзац третій п. 2.1Постанови пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» № 6 від 17.05.2011).

Отож відповідно до вимог наведеного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ст. 212 ЗК України).

Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року № 7 наголошує, що відповідно до статей 90, 95, 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки мають бути повернуті їх власникам або землекористувачам.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 , звертаючись із позовом до суду просила усунути перешкоди у користуванні частиною земельної ділянки площею 0,02 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 , шляхом звільнення самовільно зайнятої вищевказаної частини земельної ділянки ОСОБА_2 .

До матеріалів справи було додано рішення Вибудівської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 374 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлених меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для передачі у власність земельних ділянок» від 27.11.2019 згідно з яким ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для безоплатної передачі у власність згідно з поданої заяви, зокрема, орієнтованою площею 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на АДРЕСА_1 за рахунок земель житлової та господарської забудови.

Згідно з виписки з рішення Вибудівської сільської ради Козівського району Тернопільської області № 525 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлених меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передачу їх у власність гр. ОСОБА_1 » від 24.09.2020 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), зокрема, площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови з кадастровим номером :03:001:0338 на АДРЕСА_1 .

Тому, колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що виготовивши технічну документацію на земельну ділянку площею 0,10 га ОСОБА_1 погодилася із визначеними її межами та площею. Жодних заперечень та скарг під час виготовлення технічної документації щодо земельної ділянки площею 0,10 га від ОСОБА_1 не надходило. Більше того, дані рішення є чинними і позивачем не оспорювалися.

Не заслуговує на увагу посилання заявника на те, що її чоловіку ОСОБА_5 , у постійне користування було надано земельну ділянку площею 0,12 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і спору, проте після його смерті їй як спадкоємцю було надано лише частину вищевказаної земельної ділянки, а саме 0,10 га у зв`язку з чим виникають розбіжності, оскільки дані твердження не відповідають матеріалам справи.

Так, 01.04.1997 рішенням Вибудівської сільської ради народних депутатів двадцять другого скликання № 44 «Про інвентаризацію та приватизацію земель розміщених на території сільської ради» вирішено передати ОСОБА_4 (дружині ОСОБА_3 , матері ОСОБА_5 ) у приватну власність безоплатно земельну ділянку в розмірі 0,10 га. Дане рішення ОСОБА_4 не оспорювала.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Із змісту заповіту, посвідченого секретарем Вибудівської сільької ради 03.06.2002 й зареєстрованого в реєстрі за № 72 видно, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження, яким все належне їй майно заповіла ОСОБА_5 . ОСОБА_5 прийняв спадщину, але не оформив спадкових прав.

07.05.2012 рішенням Вибудівської сільської ради № 76, згідно з заяви ОСОБА_1 , вилучено земельні ділянки, надані в постійне користування ОСОБА_5 , зокрема, в розмірі 0,10 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд у зв`язку із його смертю та надано їх у власність гр. ОСОБА_1 .

Під час прийняття такого рішення Вибудівська сільська рада керувалась записами з погосподарської книги та рішенням № 44 від 01.04.1997. Таке рішення скасоване або змінене у встановленому законом порядку не було.

Отже, позивачем не доведено право власності на земельну ділянку для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,12 га по АДРЕСА_1 , тому підстав задовольняти позов про усунення перешкод в користуванні частини земельної ділянки площею 0,02 га шляхом звільнення даної земельної ділянки у суду не було.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи те, що за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції залишається без змін, перерозподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 35, 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Козівського районного суду Тернопільської області від 22 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 03 листопада 2025 року.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

М.В. Хома