РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/4834/25

провадження у справі № 2/0285/2207/25

03 листопада 2025 року м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

у складі: головуючої судді Михайловської А.В.,

за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,

сторони у справі:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (надалі ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» ), представник позивача Ткаченко Ю.О.,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

29.08.2025 представник позивача ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ»звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором кредиту № 78215442 у розмірі 10 100,00 грн, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн 40 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 500 грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 06.04.2023 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено Договір про надання коштів у кредит № 78215442 ( надалі - Договір), за умовами якого встановлено, що позикодавець надає позичальнику кредит в розмірі 10 000,00 грн строком на 30 днів ( з 06.04.2023 по 06.05.2023 ) із фіксованою процентною ставкою у розмірі 1% в день на залишок заборгованості. Договір підписано електронним підписом позичальника у порядку ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію».

06.05.2023 між позикодавцем та позичальником укладено Додаткову угоду № 9234932 до Договору від 06.04.2023 № 78215442, за умовами якої сторони домовилися продовжити строк позики на 12 днів, загальний строк становить 42 дні.

Позикодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши відповідачу грошові кошти, натомість відповідач порушив умови Договору і в кінцевому підсумку не повернув в повному обсязі грошові кошти позикодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання .

26.06.2025 ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» укладено Договір факторингу №26/06/25, відповідно якого до останнього перейшло право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Загальний розмір заборгованості відповідача за Договором становить 10 100,00 грн, з яких: заборгованість за основною сумою боргу у розмірі 10 000,00 грн, заборгованість за процентами у розмірі 100,00 грн.

Оскільки відповідач не погашає кредит та не сплачує відсотки, змушені звернутися до суду.

02.09.2025 після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

12.09.2025 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити повністю у задоволенні позовної заяви. В обгрунтування відзиву вказав, що з наданих позивачем доказів, не вбачається підстав вважати, що між сторонами укладено кредитний договір, на підставі якого видано відповідні кредитні кошти. Вказано, що відповідач є військовослужбовцем з 26.02.2022 і на нього поширюються вимоги п. 5 ст. 14 Закону України « Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», зокрема в частині ненарахування процентів за користування кредитом. Також зауважив, що відповідача не було повідомлено про зміну кредитора у зобов`язанні.

17.09.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача просив задовольнити позовні вимоги повністю з підстав, вказаних у позовній заяві.

22.09.2025 до суду надійшло заперечення на відповідь на візив, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

06.10.2025 за клопотанням представника позивача судом постановлено ухвалу про витребування доказів, зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати суду інформацію:

щодо підтвердження факту належності платіжної картки № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 );

щодо зарахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) у період з 06.04.2023 по 09.04.2023 у сумі 10 000, 00 грн ( відповідну виписку по рахунку).

27.10.2025 до суду надійшли матеріали виконання ухвали суду від 06.10.2025.

Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Заявив письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення за наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.04.2023 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» ( позикодавець) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) було укладено Договір позики ( на умовах повернення позики в кінці строку позики) № 78215442.

Відповідно до умов Договору позикодавець зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти ( позику) на погоджених умовами Договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково та сплатити позикодавцю плату ( проценти).

Відповідно до погоджених умов позики : сума позики 10 000,00 грн, строк кредитування 30 днів, кінцева дата повернення позики 06.05.2023, процентна ставка -2,5 % в день (базова),

Договір позики містить таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

06.05.2023 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» ( позикодавець) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) було підписано Додаткову угоду № 9234932 до договору позики № 78215442 від 06.04.2023, умовами якої було погоджено строк позики у 42 дні, дата повернення позики 18.05.2023. До відповідної Додаткової угоди додається таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача.

Відповідний Договір позики та Додаткова угода до нього підписана електронним підписом позичальника відповідно до вимог Закону України « Про електронну комерцію».

До матеріалів справи долучено довідку про ідентифікацію, з якої вбачається, що ОСОБА_1 ідентифікований позикодавцем шляхом використання одноразового ідентифікатора, що ж аналогом електронного підпису.

Відповідно до інформації АТ КБ «ПриватБанк» ( виписки по розрахунковому рахунку), наданої на ухвалу суду, а також листа АТ «ТАСКОМБАНК», що здійснює переказ коштів, відповідачу ОСОБА_1 06.04.2023 відповідно до Договору № 78215442 було перераховано грошові кошти у сумі 10 000,00 грн на розрахунковий рахунок № НОМЕР_3 .

Відповідно до розрахунку ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» відповідач має заборгованість за Договором позики від 06.04.2023 та Додаткової угоди до нього у сумі 10 100,0 грн, з якої 10 000,00 грн - тіло , 100,00 грн проценти.

26.06.2025 між ТОВ «1Безпечне агентство необхідних кредитів» та позивачем ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» було укладено Договір факторингу № 26/06/25, за яким відповідно до витягу з Реєстру прав вимоги до позивача перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором № 78215442 від 06.04.2023 у сумі 10 100,0 грн, з якої 10 000,00 грн - тіло , 100,00 грн проценти.

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

За приписами ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу ч. 1 ст. 1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ч.1 ст.599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).

За вимогами ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Так, матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності Договору позики від 06.04.2023 та Додаткової угоди до нього. Зазначений договір недійсним не визнано.

Судом встановлено факт укладання Договору позики між сторонами. Представником позивача надано докази про видачу відповідачу кредитних коштів та існування заборгованості по кредиту. Натомість відповідачем не спростовано такого факту.

Позивачем також доведено своє право вимоги до відповідача за договором факторингу від 26.06.2025.

На підставі викладеного, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за Договором позики, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом) позики у сумі 10 000 грн.

Щодо позовних вимог у частині стягнення заборгованості за відсотками, суд керується наступним.

У статті 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей`закріплені гарантії соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей, за якими військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

В частині 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» визначено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Вищевказаний пункт Закону є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц та від 11 грудня 2019 року у справі № 521/7927/16-ц.

Як вбачається з долучених до відзиву на позовну заяву доказів, довідки ТВО командира в/ч НОМЕР_4 , відповідач ОСОБА_1 призваний по мобілізації до ЗСУ та перебуває на військовій службі з 26.02.2022

Таким чином, у період строку позики відповідач мав статус військовослужбовця Збройних Сил України та на нього поширювались пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», тобто був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.

З огляду на викладене, позовні вимоги в частині заборгованості за відсотками задоволенню не підлягають.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову, судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд стягує з відповідача на користь позивача суму судових витрат у розмірі 2 398,42 грн, що складає 99,01 % судового збору, сплаченого при подачі позову до суду.

При вирішенні вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

У зв`язку з вищезазначеним, суд, вирішуючи питання про визначення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, визначає їх у розмірі 3 000 грн, що буде за даних обставин справи справедливим і співмірним відшкодуванням таких витрат.

Керуючись статтями 4, 76 89, 141, 258, 259, 263 265, 268, 273, 284, 289, 352, 354, 355Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ухвалив:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованість за договором позики № 78215442 у розмірі 10 000 ( десять тисяч ) грн 00 коп, витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 398 ( дві тисячі триста дев`яносто вісім) грн 42 коп та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 ( три тисячі ) грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Найменування сторін :

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» (, місцезнаходження - вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, оф. 204, м. Ірпінь, Київська область );

відповідач ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ).

Дата складення повного судового рішення 07.11.2025.

Суддя А.В.Михайловська