348/2121/23
2/465/1478/25
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

06.11.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Величка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Венгринюк О.Р.

при розгляді у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільної справи за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Франківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

03.11.2025 року позивачем ОСОБА_1 подано заяву про відвід судді. Заява мотивована тим, що суддя Величко О. В. не може брати участі у розгляді справи та підлягає відводу, оскільки він, на думку позивача, прямо чи опосередковано заінтересований у результатах розгляду справи. Зокрема, ОСОБА_1 зазначає, що в ухвалах суду неправомірно вимагалась від позивача сплата судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2000 грн., містилися вимоги подання копій документів, надісланих до суду, також для відповідача, представлення доказів наявності відкритого щодо відповідача кримінального провадження, незважаючи на те, що всі додатки із заявами подавались через електронний кабінет позивача. Окрім того, на переконання позивача, мала місце неправомірна відмова суду в задоволенні клопотання про забезпечення доказів, неправомірна вимога перекладу договору оренди з російської мови на українську, засвідченого печаткою бюро перекладу. Також ОСОБА_1 у поданій заяві про відвід судді висловлює свою незгоду із необхідністю 27.10.2025 року очікувати на початок судового засідання внаслідок продовження розгляду судом попередньої справи, судове засідання у якій відбувалося у цей же день, а також декларує свої застереження стосовно того, що дата проведення чергового підготовчого судового засідання у справі - 06.11.2025 року не узгоджувалась з позивачем. Усе наведене, як зазначає позивач, може свідчити про упередженість головуючого у справі судді, що є підставою для ОСОБА_1 звернутися із заявою про відвід.

Разом з тим, 06.11.2025 року головуючим суддею Величком О.В. подано заяву про самовідвід у справі. В такій наголошується на необгрунтованості доводів позивача про упередженість головуючого судді і його зацікавленість в результатах розгляду справи. Водночас звертається увага на те, що по своїй суті подана ОСОБА_1 заява про відвід судді є формою незгоди позивача із процесуальними рішеннями і діями головуючого при розгляді справи. Однак, враховуючи, що позивач формулює у поданій заяві про відвід категоричні твердження щодо упередженості головуючого судді до позивача і його прихильності до позиції представника відповідача у справі, що, у свою чергу, в стороннього спостерігача може викликати хибне враження про небезсторонність суду, яке матиме негативний вплив на загальний стан розгляду справи, суддею Величком О.В. заявлено про самовідвід від участі в розгляді справи на підставі п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України.

У підготовче судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи. Водночас від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про здійснення розгляду за її відсутності, свою заяву про відвід позивач підтримує.

Частиною 8 статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді. За змістом ч.9 ст.40 ЦПК України питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу.

У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України та у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши подану позивачем заяву про відвід судді, а також заяву головуючого судді про самовідвід, доходить наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до положень ч.2 ст.40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

У Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення (ч. 1 ст. 6 Конвенції).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 56 рішення ЄСПЛ від 06.03.2018 року у справі «Михайлова проти України» ЄСПЛ нагадав, що «безсторонність», як правило, означає відсутність упередженості або необ`єктивності, а її існування або відсутність можуть встановлюватися різними шляхами. Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 повинно встановлюватися згідно із: суб`єктивним критерієм, при якому мають ураховуватись особисті переконання та поведінка конкретного судді (тобто, чи мав суддя будь-які особисті упередження або чи був він об`єктивним у цій справі), та об`єктивним критерієм, тобто шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд (та, серед інших аспектів, його склад) достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справі «Моріс проти Франції» (Morice v. France), заява № 29369/10, пункт 73). У контексті об`єктивного критерію, крім поведінки судді, слід визначити, чи існують переконливі факти, які можуть викликати сумніви щодо його або її безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у відповідній справі обґрунтована причина побоюватися, що конкретний суддя або орган, який засідає в якості суду, є небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати таке побоювання об`єктивно обґрунтованим (пункт 76 рішення). Об`єктивний критерій в основному стосується ієрархічних чи інших зв`язків між суддею та іншими учасниками провадження. У зв`язку з цим навіть зовнішні прояви мають певну важливість, або, іншими словами, «правосуддя має не лише здійснюватися, має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення від 26.10.1984 року у справі "Де Куббер проти Бельгії" (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошує, що такі правила виражають заінтересованість національного законодавця з приводу усунення всіх обґрунтованих сумнівів щодо неупередженості відповідного судді чи суду та є спробою забезпечити неупередженість шляхом усунення причин таких проблем. Окрім забезпечення відсутності фактичної упередженості, вони спрямовані на усунення будь-якого прояву небезсторонності, і, таким чином, сприяють підвищенню довіри, яку суди мають вселяти громадськості у демократичному суспільстві.

Відповідно до п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів при винесенні судових рішень у відношенні сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, тобто вільними від будь-яких зв`язків, упередженості, які впливають або можуть сприйматися як такі, що впливають на здатність судді приймати незалежне рішення. Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси визначеної сторони в якому-небудь спорі. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки зі сторони сторін в конкретному розгляді, але і зі сторони суспільства в цілому. І суддя повинен бути не тільки реально вільним від будь-якого невідповідного зв`язку, упередженості або впливу, але він повинен бути вільним від цього і в очах розумного спостерігача. Інакше довіру до незалежної судової влади буде підірвано.

Щодо суті заявленого позивачем ОСОБА_1 відводу суд зазначає, що заявлений відвід судді Франківського районного суду м. Львова Величку О.В. обґрунтований виключно незгодою сторони позивача із процесуальними діями та рішеннями головуючого судді при розгляді справи позовного провадження. Так, за змістом заявленого відводу, з-поміж іншого, позивач незгідна із ухвалою судді від 14.12.2023 року про залишення її позовної заяви без руху, а також ухвалою суду від 01.07.2025 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для задоволення заявленого відводу, суд дійшов висновку про їх відсутність, оскільки процесуальні дії судді були пов`язані виключно із ходом розгляду справи та ґрунтувалися на вимогах цивільного процесуального законодавства. А тому, обставини заявленого відводу є надуманими та такими, що не відповідають дійсності і не свідчать про упередженість судді чи його зацікавленість в результатах розгляду справи.

Частиною 4 ст. 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

З наявних матеріалів справи та поданої заяви про відвід слідує, що інші, передбачені ст.ст.36, 37 ЦПК України, підстави для відводу відсутні.

У зв`язку з цим суддя звертає увагу на те, що відвід повинен бути вмотивований з наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це слугує підставою для відмови у його задоволенні.

При цьому, для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на його можливу упередженість, зацікавленість чи небезсторонність. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заявлені позивачем ОСОБА_1 підстави для відводу зводяться лише до незгоди з процесуальними діями судді Франківського районного суду м. Львова Величка О.В., що не може бути підставою для відводу судді, а відтак, заявлений позивачем відвід слід визнати необгрунтованим.

Разом із тим, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Так, у справі головуючим суддею подано заяву від 06.11.2025 року про самовідвід, яка мотивована тим, що у поданій заяві про відвід позивач формулює категоричні твердження щодо упередженості головуючого судді до позивача і його прихильності до позиції представника відповідача у справі, що, у свою чергу, в стороннього спостерігача може викликати хибне враження про небезсторонність суду, яке матиме негативний вплив на загальний стан розгляду справи.

А тому, самовідвід головуючим суддею заявлено з метою недопущення виникнення в учасників судового процесу та сторонніх спостерігачів будь-яких сумнівів щодо об`єктивності розгляду справи та можливості ухвалення в ній справедливого і законного рішення.

Так, згідно із пунктом 2.5. Бангалорських принципів поведінки суддів від 19.05.2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 року № 2006/23, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на вищевикладене суддя вважає, що вказані у заяві позивача про відвід обставини не впливають на об`єктивність розгляду справи, але можуть викликати безпідставні скарги та затягування такого розгляду, а тому, враховуючи, що у позивача виникла недовіра до головуючого судді в частині його неупередженості та об`єктивності, з метою забезпечення достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву в безсторонності судді при розгляді справи, а також для дотримання загальних засад судочинства, відповідно до яких кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом, суддя вважає наявними підстави для заявлення самовідводу на підставі пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

У зв`язку із задоволенням заяви судді про самовідвід справу слід передати до канцелярії суду для виконання вимог, передбачених ст.33 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суддя -

п о с т а н о в и в:

Заяву позивача про відвід судді в порядку ст. 36 ЦПК України у цивільній справі №348/2121/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - визнати необґрунтованою.

У цивільній справі №348/2121/23 задовольнити заяву судді про самовідвід.

Цивільну справу №348/2121/23 передати до канцелярії суду на повторний автоматизований розподіл для визначення судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Величко О.В.