Справа № 464/3960/25
пр.№ 2/464/1876/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.10.2025 Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Горбань О.Ю.

секретаря судових засідань Баурової Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Львова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором №L3856126 від 09.01.2019 у розмірі 29487,57 грн та понесених судових витрат.

Обґрунтовує позов тим, що 09.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №L3856126.

В подальшому 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яка змінила свою назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС», укладений договір факторингу № 01072019, відповідно до умов якого до позивача перейшли права грошової вимоги до боржника за кредитним договором №L3856126 від 09.01.2019, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро». Відповідно до вказаного договору факторингу позивач набув права грошової вимоги щодо стягнення боргу, який становить 29487,57 грн, що складається з: 8700 грн заборгованість за основним боргом, 1284 грн заборгованість за відсотками, 4350 грн заборгованість за штрафом; 4350 грн заборгованість комісією, 9123,55 грн - інфляційними збільшеннями, 1680,02 грн 3% річних. Однак, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором не виконала, тому просить позов задовольнити, стягнути вказану заборгованість та судові витрати.

Ухвалою від 12.06.2025 прийнято позов до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом відповідача) та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

11.07.2025 від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому заперечила позовні вимоги. Зауважила, що їй невідомо, з якого саме кредитного договору виникли вимоги позивача, невідома сума боргу, оскільки не отримувала жодних розрахунків чи інших документів від позивача. У випадку ненадання позивачем їй копій усіх документів, просить відмовити у позові.

05.09.2025 від відповідача ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» надійшла заява про застосування строку позовної давності. Вважає, що позивач, подаючи позов до суду, посилається на дію карантину та воєнного стану як на підставу для продовження строку позовної давності. Проте, відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, перебіг строку позовної давності починається з моменту порушення права первісного кредитора. Сам факт укладення договору відступлення права вимоги не обнуляє перебігу строку позовної давності. Крім цього, покликаючись на практику Верховного суду, вважає, що факт дії воєнного стану не є безумовною підставою для зупинення або продовження строків позовної давності, особливо для фінансових установ, які мають постійний доступ до електронних сервісів правосуддя та мали можливість звернутися до суду у встановлений строк. Доказів про те, що саме обставини воєнного стану перешкоджали позивачу подати позов у строк матеріали справи не містять.

Ухвалою від 05.09.2025 постановлено витребувати з Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» копію кредитного договору та детальний розрахунок суми боргу.

На виконання вказаної вище ухвали суду, представником позивача надано пояснення про те, що копія кредитного договору міститься в матеріалах справи, а первісні документи щодо розрахунку заборгованості знаходяться у розпорядженні первісного кредитора, який передав позивачу лише ті документи, які містяться в матеріалах справи. Позивач не має доступу до додаткової документації, внутрішніх сервісів або облікових систем первісного кредитора. У зв`язку з наведеним просить суд прийняти до уваги ті докази, які передані позивачу та надані суду.

Представник позивача в судове засідання не викликався, оскільки відповідно до ухвали про відкриття провадження постановлено розглядати справу лише з викликом відповідача.

Відповідач у судове засідання не прибула, у відзиві просить розглядати справу у її відсутності.

У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Установлено, що 09.01.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №L3856126. Цей договір підписаний в електронній формі.

З довідки про ідентифікацію вбачається, що відповідач 09.01.2019 позичила 7000 грн на строк 30 днів, процентна ставка 178,80%, а 11.01.2019 1700 грн з процентною ставкою 181,93 (а.с.16)

З додаткової угоди вбачається, що надана відповідачу сума кредиту становить 8700 грн, загальна вартість кредиту 9984 грн, реальна річна відсоткова ставка 181,93 %, дата повного погашення 08.02.2019 (а.с.23)

Встановлено, що в подальшому 01.07.2019 між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», яка змінила свою назву на ТОВ «ВІН ФІНАНС», укладений договір факторингу № 01072019, відповідно до умов якого до позивача перейшли права грошової вимоги до боржника за кредитним договором №L3856126 від 09.01.2019, укладеним між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

З наданого позивачем договору факторингу вбачається, що позивач набув права грошової вимоги до відповідача, просить стягнути боргу в розмірі 29487,57 грн, 9123,55 грн - інфляційними збільшеннями, 1680,02 грн 3% річних.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскільки відповідач не виконав зобов`язання перед кредитодавцем, кошти, отримані в кредит, в обумовлений строк добровільно не повернуті, позивач має право на отримання від позичальника відповідача прострочену заборгованості за кредитом - основний борг у розмірі 8700 грн та відсотки в розмірі 1284 грн.

Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості з відповідача, позивач, крім заборгованості за тілом кредиту і відсотків, просить стягнути з відповідача заборгованість за штрафом в розмірі 4350 грн та комісією в розмірі 4350 грн, а також 9123,55 грн - інфляційні збільшення за період з 13.02.2022 по 11.02.2025 та 1680,02 грн 3% річних за період з 13.02.2022 по 31.12.2023.

Водночас, згідно зі ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Зобов`язання в цивільному праві має ґрунтуватись на засадах добросовісності, розумності, справедливості (ч.3 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Оскільки умови кредитного договору, укладеного між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 , відповідачем не виконано, право грошової вимоги за ним на підставі договору факторингу перейшло до позивача, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «ВІН ФІНАНС» (колишня назва ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія») є обґрунтованим та підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за сумою кредиту в розмірі тіла кредиту 8700 грн і заборгованості за відсотками в розмірі 1284 грн.

Що стосується вимоги про стягнення штрафу в розмірі 4350 грн та комісії в розмірі 4350 грн.

Досліджуючи надані позивачем матеріали, такі не містять детального розрахунку щодо механізму їх нарахування, їх походження, розмір і період суду невідомі. Ухвалу суду від 05.09.2025 щодо надання детального розрахунку заборгованості, в тому числі по штрафу та комісії, позивачем не виконано. Тому позовні вимоги в частині штрафу в розмірі 4350 грн та комісії в розмірі 4350 грн слід відмовити.

Крім цього, позивачем на суму заборгованості нараховано інфляційне збільшення за період з 13.02.2022 по 11.02.2025 в розмірі 9123,55 та 1680,02 грн 3% річних за період з 13.02.2022 по 31.12.2023.

Проте, задовольняючи позов частково, стягуючи лише 9984 грн за основним боргом та відсотками, суд вважає, що інфляційне збільшення та 3 % річних підлягає перерахунку, а саме, з відповідача в користь позивача слід стягнути 4875,27 грн інфляційного збільшення та грн 3 % річних, що становить 563,75 грн.

Із заявою відповідача про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском строку позовної давності суд не погоджується, зважаючи на таке.

Згідно з ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Виходячи з вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено відповідну заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

30 березня 2020 року прийнятий Закон України № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким доповнений Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, п. 12 якого визначено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу строки, продовжуються на строк дії такого карантину.

Вказаний Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року, а тому саме з цієї дати строк позовної давності продовжувався у зв`язку із введенням на території України карантину. Строк карантину неодноразово продовжувався й закінчився 30 червня 2023 року.

Крім того, згідно Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією рф проти України, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, з подальшими його продовженнями, який триває і наразі.

Законом України від 15 березня 2022 року №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», внесено зміни до ЦК України щодо строків позовної давності. Так, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема п.19, згідно якого у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.

Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач, звернувшись до суду з даним позовом не пропустив строків позовної давності, а тому відсутні підстави для застосування наслідків пропуску строку позовної давності.

Таким чином, зважаючи на презумпцію правомірності правочину, та те, що відповідач отриманий кредит не повернув, будь-яких доказів повернення коштів суду не надала, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ВІН ФІНАНС» слід стягнути заборгованість по тілу кредиту 8700 грн; нараховані проценти 1284 грн, інфляційне збільшення в розмірі 4875,27 грн та 3 % річних в розмірі 563,75 грн, а всього 15423,02 грн. У задоволенні решти вимог слід відмовити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Згідно ч.1 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги.

Згідно з ч.2 ст.137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10500 грн, представником позивача надано акт про отримання правничої допомоги, платіжну інструкцію, розрахунок наданих послуг, довіреність, договір про надання правової допомоги №16/06/2025.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Аналогічні висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 04.10.2021 № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі №420/4820/19, від 17.01.2024 у cправі №910/2158/23.

Враховуючи особливості предмета спору, ціну позову, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, складність справи, яка є незначної складності, в цій категорії справ наявна узгоджена та усталена судова практика, час, який був необхідний для вчинення дій та надання послуг, зазначених в акті про отримання правової допомоги, з огляду на критерії їх виправданості, розумності їх розміру та співмірності з позовом та складністю справи, суд приходить до висновку про те, що заява представника позивача підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., що відповідатиме критеріям виправданості, розумності та справедливості.

Крім цього, відповідно до вимог ст.141, 142 ЦПК України, задовольняючи позовні вимоги частково (52,3%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1267 грн.

На підставі ст.ст.525, 526, 527, 530, 610, 634, 639, 1048, 1054 ЦК України, керуючись статтями 12, 81, 89, 141, 247, 263-265, 280-289 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС" заборгованість за кредитним договором №L3856126 від 09.01.2019 в розмірі 15423 (п`ятнадцять тисяч чотириста двадцять три) грн 02 коп., що складається із: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8700 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 1284 грн, інфляційних витрат в розмірі 4875,27 грн, 3% річних в розмірі 563,75 грн; судові витрати в розмірі 1267 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ВІН ФІНАНС", адреса: м.Київ, вул.Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Рішення суду виготовлено та підписано 31.10.2025.

Суддя О.Ю.Горбань