Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/2281/24
Провадження № 2/552/2723/25
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м у к р а ї н и

27.10.2025 Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

секретаря судового засідання Жайворонок А.Ю.,

за участю

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Котенко Ю.Ю.,

розглянувши в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу № 552/2281/24 (провадження № 2/552/2723/25) за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнмедіа» про визнання недійсними пунктів договору, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в Київський районний суд м. Полтави з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнмедіа» про визнання недійсними пунктів договору, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява сформована в системі «Електронний суд» 13.04.2024.

Позовна заява обґрунтована тим, що 02.12.2022 між ОСОБА_1 та ТОВ «ФЕШНМЕДІА» було укладено договір №1197 про надання послуг з організації заходів, де позивач ОСОБА_1 набуває право участі в таких заходах та зобов`язується оплатити надані виконавцем послуги в повному обсязі, заходом є участь в Model Camp в рамках проєкту BrandFace, за умови повної оплати та додержанням умов договору та Положення про курс «Проєкт Обличчя бренду».

Позивач вказувала, що шляхом направлення повідомлення за допомогою програмного забезпечення «Telegram» їй були надані відомості банківського рахунку, вона виконала умови договору щодо оплати послуг в повному обсязі.

У подальшому, позивач неодноразово зверталась до відповідача про виконання умов договору: надання послуг визначених договором, надання плану-графіку заходів, що в сукупності має складати курс Model Camp в рамках проєкту BrandFac, але не отримала від відповідача будь-яких дій на виконання укладеного договору, звернулась до відповідача з вимогами про повернення грошових коштів та розірвання договору, через засоби в приватних повідомленнях в мережі Telegram.

У відповідь отримала письмову відповідь №0059 від 20.11.2023 про те, що відповідач не вбачає підстав до повернення коштів.

В поданій до суду позовній заяві просила визнати пункти 6.2, 6.3 договору №1197 від 02.12.2022 про надання послуг, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФЕШНМЕДІА» недійсними. Просила розірвати договір № 1197 від 02.12.2022 про надання послуг, укладений між ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «ФЕШНМЕДІА». Просила стягнути з відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ФЕШНМЕДІА» на користь ОСОБА_1 понесені в зв`язку із розірвання договору збитки - грошові кошти в розмірі 2500 доларів США в національній валюті України НБУ за курсом на день фактичного стягнення та 40 000 грн. завданої моральної шкоди.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 23.05.2024 відкрито провадження в даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідач ТОВ «Фешнмедіа» 27.08.2024 подав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що дійсно 02.12.2022 між ОСОБА_2 та ТОВ «ФЕШНМЕДІА» було укладено договір №1197 про надання послуг, згідно з п.п. 2.2. якого позивачем набуто право на участь у заходах, що організовуються в рамках курсу ModelCamp в рамках проєкту BrandFace, за умови повної оплати та додержанням умов договору та Положення.

Відповідач зазначав, що 24.10.2023 отримав від позивача заяву про розірвання договору, з якою категорично не погодився та надав мотивовану відмову.

Відповідач не погоджується з доводами і твердженнями позивача щодо невиконання умов договору та ненадання послуг в період його дії та заперечує проти розірвання договору.

В поданому до суду відзиві на позовну заяву просив в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 07.11.2024 судом задоволено клопотання відповідача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін.

В судовому засіданні представник позивача повністю підтримала подану до суду позовну заяву, посилаючись на викладені в ній обставини.

Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала повністю з підстав, які зазначені в поданому до суду відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.

Судом встановлено, що 02.12.2022 між ОСОБА_2 та ТОВ «ФЕШНМЕДІА» було укладено договір №1197 про надання послуг, згідно яким предметом договору є те, що відповідач бере на себе зобов`язання власними силами, в інтересах та за рахунок коштів, сплачених замовником, яким є позивач, здійснити організацію заходів, а позивач ОСОБА_1 набуває право участі в таких заходах та зобов`язується оплатити надані виконавцем послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором та Положенням про курс «Проєкт Обличчя бренду».

Відповідно до п. 1.1. Договору № 1197 від 22.12.2022 сторони домовилися, що терміни та словосполучення, що вживаються за змістом цього договору, мають таке значення: Положення про курс «Проект Обличчя бренду - локальний акт, затверджений Наказом директора ТОВ «Фешнмедіа» та розміщений на офіційній веб-сторінці 10 проекту http://brandface.kiev.ua/, який містить пропозиції укласти договір про надання послуг (оферту) та визначає правила та умови участі в заходах, організатором яким виступає ТОВ «Фешнмедіа»; Захід - майстер-клас, тренінг, зустріч, фотосесія тощо, який проводиться в рамках курсу «Проект Обличчя бренду», право участі у якому шляхом укладення цього договору набувається Замовником.

Пункт 2.2. договору передбачає, що виконавець надає можливість участі в ModelCamp в рамках проєкту BrandFace, за умови повної оплати.

Пунктом 2.3. передбачено, що програмне забезпечення «Telegram» в закритому часті телеграм каналу @BrandFace ( ІНФОРМАЦІЯ_1 є основним засобом комунікації.

Також встановлено та не заперечується відповідачем, що на виконання умов договору позивачем здійснено оплату послуг в повному обсязі загалом на суму, що еквівалентна 2500 доларів США, яка визначена п. 4.2. договору.

Відповідач позивачу ОСОБА_1 надав доступ до відеозаписів навчальних тренінгів, які були підготовлені відповідачем як виконавцем.

Матеріалами справи підтверджено, що між сторонами велася переписка з закритого телеграм каналу, до якого позивач отримала доступ після укладення договору.

23.10.2023 позивач ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою та просила повернути сплачені нею кошти в розмірі 2500 доларів США на її рахунок, вказуючи, зокрема, що не отримала графіку поїздки до м. Стамбул.

Листом ТОВ «Фешнмедіа» від 20.11.2023 № 0059 на адресу позивача було повідомлено, що підстави для розірвання договору відсутні, виконавцем зобов`язання виконані.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду з даним позовом, обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що станом на дату звернення до суду не тримала послуг, визначених договором № 1197 від 02.12.2022.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21)).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У частині першій статті 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Усталеним як в цивілістичній доктрині, так і судовій практиці під принципами виконання зобов`язань розуміються загальні засади, згідно з якими здійснюється виконання зобов`язання. Як правило виокремлюється декілька принципів виконання зобов`язань, серед яких: належне виконання зобов`язання; реальне виконання зобов`язання; справедливість добросовісність та розумність (частина третя статті 509 ЦК України). Принцип належного виконання полягає в тому, що виконання має бути проведене: належними сторонами; щодо належного предмету; у належний спосіб; у належний строк (термін); у належному місці (див. постанову Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (61-18013сво18)).

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом (стаття 907 ЦК України).

Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі

№ 6-75цс13 зроблено висновок, що «оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - «значної міри» позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу огляду суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України. Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Вирішальне значення для застосування зазначеного положення закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати».

Схожі висновки наведені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 910/6381/18, від 22 січня 2019 року у справі № 927/877/17, від 28 серпня 2019 року у справі № 910/5381/18 та інших, на які є посилання в касаційній скарзі.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина третя та четверта статті 12 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

В даній справі судом встановлено, що на виконання умов договору відповідач позивачу ОСОБА_1 надав доступ до закритого каналу застосунку «Telegram», в тому числі до відеозаписів навчальних тренінгів, які були підготовлені відповідачем як виконавцем.

Позивач отримала можливість приймати участь в он-лайн навчаннях, які нею опановувалися, виконувалися домашні завдання в рамках проекту. Між сторонами велося листування в закритому телеграм каналі, до якого позивач отримала доступ після укладення договору. Позивач мала можливість приймати участь у ряді організованих відповідачем заходів та кастингах.

Зі змісту договору не вбачається, що відповідач взяв за договором на себе зобов`язання організувати позивачу поїздку до м. Стамбул та забезпечити її участь в ModelCamp в м. Стамбул проєкту BrandFace, на що вказує ОСОБА_1 в поданій 24.10.2023 до відповідача заяві з проханням розірвати договір.

Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено істотного порушення відповідачем умов договору, що могло б слугувати підставою для його розірвання в розумінні норм ст. 651 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. При цьому, згідно з статтею 627 ЦК України відповідно до статті б цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, законодавством передбачений перелік підстав для визнання правочину недійсним.

Пунктами 6.2, 6.3. укладеного між сторонами 02.12.2022 договору № 1197 передбачено, що дія договору припиняється: за закінченням строку, на який його було укладено, достроково за взаємною згодою сторін, в односторонньому порядку за ініціативою виконавця з підстав грубого та систематичного порушення замовником умов цього договору та/або Положення, в односторонньому порядку за ініціативою виконавця з підстав порушення правил Проекту, в односторонньому порядку за ініціативою виконавця з підстав приниження честі, достоїнства, ділової репутації виконавця, з інших підстав, встановлених законодавством України. У випадку розірвання договору кошти, сплачені замовником в рахунок оплати послуг за цим договором не повертаються.

Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання зазначених пунктів недійсними, позивач обґрунтовує своє вимоги нормами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та вважає, що такі умови обмежують права споживача та є недійсними.

Разом з тим, відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції станом на 02.12.2022, на час укладення договору продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: 1) звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров`я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника); виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом; установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов`язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов`язань додержанням зайвих формальностей; встановлення обов`язку споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов`язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Будь-які підстави вважати, що п.п. 6.2., 6.3. договору є несправедливими, що слугувало б визнанню їх недійсними, судом не встановлено.

Твердження позивача про те, що умови договору не містять умов для розірвання договору за ініціативи замовника, не заслуговують на увагу. Договором передбачено, що він можу бути розірваний з інших підстав, встановлених законодавством України.

Дослідженими в справі доказами не встановлені підстави для визнання певних пунктів договору недійсними, для зміну умов договору в судовому порядку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Оскільки судом не встановлено порушення прав позивача відповідачем, підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди відсутні.

Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнмедіа» про визнання недійсними пунктів договору, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди є повністю безпідставними та не підлягають задоволенню.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначено нормами ст. 141 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду з позовом позивачем судовий збір не сплачувався.

Суд приходить до висновку, що судовий збір за розгляд справи судом слід віднести за рахунок держави.

Понесені позивачем судові витрати, в тому числі і на правову допомогу, не підлягають відшкодуванню.

Відповідачем понесені та документально підтверджені понесені судові витрати на правову допомогу в загальній сумі 30000 грн.

З наданого до суду відповідачем деталізованого опису виконаних робіт за договором про надання правової допомоги вбачається, що до витрат на правову допомогу включені витрати в розмірі 2000 грн за подання апеляційної скарги від 19.07.2025, в розмірі 4000 грн за підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу від 10.07.2025 та клопотання про витребування доказів.

Суд приходить до висновку, що зазначені витрати не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача, оскільки в даній справі ухвалою Полтавського апеляційного суду від 02.10.2024 відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Фешнмедіа» за вих. № від 19.07.2025. Також постановою Полтавського апеляційного суду від 24.07.2025 скасовано ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 05.06.2025.

Також до опису витрат включені витрати в сумі 4000 грн за підготовку та подання заперечень проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, інших клопотань, в тому числі клопотання про розгляд справи з викликом сторін. Враховуючи часткове задоволення судом зазначених клопотань, дані витрати підлягають відшкодуванню пропорційно, в розмірі 2000 грн.

Загальна сума ви трат на правову допомогу, які підлягають відшкодуванню відповідачу за рахунок позивача, складають 22000 грн.

Керуючись ст.ст. 264, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнмедіа» про визнання недійсними пунктів договору, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фешнмедіа» понесені судові витрати в розмірі 22 000 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , зареєстрована адреса фактичного місця проживання як внутрішньо переміщеної особи АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фешнмедіа», , 01023, місто Київ, вул. Спортивна, 1А.

Повне судове рішення складено 28.10.2025.

Головуючий суддя Н.Л.Яковенко