КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2025 року

справа № 754/14443/24

провадження № 22-ц/824/10191/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П.

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1

відповідач - Комунальне підприємство виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року, постановлену під головуванням судді Буша Н.Д. за позовною заявою ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенерго» про захист прав споживача комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради «Київтеплоенернго» про захист прав споживача комунальних послуг.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що він є споживачем комунальних послуг відповідача в частині опалення житла. Квартира позивача обладнана лічильником гарячої і холодної води. Лічильник гарячої води №6821168 перебуває на обліку у відповідача.

04.03.2019 року представником відповідача складено акт прийняття на комерційний облік лічильника гарячого водопостачання. З зазначеного часу гаряча вода не отримувалась, квартира обладнана бойлером. Лічильник використовувався як засіб на підтвердження відсутності споживання води. Відповідач своєчасно необхідних заходів не вжив і до цього часу повірку не провів. Навпаки, в щомісячних квитанціях, з липня 2024 року, він висунув мовчазну вимогу до позивача, на проведення повірки лічильника за рахунок позивача, став проводити нарахування за фактично не спожиту гарячу воду, якою позивач не користується.

З липня 2024 року позивач відключив електронну систему прийняття даних лічильника гарячого водопостачання для використання, подання даних. По документації лічильника води, міжповірочний час для цього пристрою складає чотири роки. Цей період сплив в лютому 2023 року. Таким чином, згідно діючих законів і підзаконних актів, покладання на споживача (фізичну особу, яка не є суб`єктом підприємницькою діяльності) обов`язку сплачувати за власний рахунок проведення робіт з повірки лічильників води не грунтується на Законі і є протиправним, рахуючи те, що ч. 1 ст. 19 Конституції України зазначає, ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законом.

Згідно рахунків, що виставляються за комунальні послуги, на користь відповідача позивачем сплачується: - плата за абоненське обслуговування гарячого водопостачання; - плата за обонентське обслуговування теплової енергії.

16.08.2024 року на адресу відповідача направлено лист - звернення і позивачу запропоновано виконати свої обов`язки, викладені в законах, нормативних актах Уряду, інших підзаконних актах, якими врегульовано тематику повірки лічильників води. В супереч Закону України «Про звернення громадян» відповіді на адресу позивача не отримано.

Таким чином, своїми діями відповідач завдав позивачу душевні страждання. Відповідачем грубо порушене право позивача, визначене законом - не оплачувати вартість комунальних послуг. Крім того, у зв`язку з не проведенням своєчасної повірки, позивач вимушений був готувати лист, відправлений 16.08.2024 року, чекати відповіді, витрачати особисті гроші на поштове відправлення.

На підставі викладеного позивач просить суд визнати бездіяльність відповідача та покласти на нього виконати вимоги закону, за особистий рахунок провести повірку лічильника гарячої води №6821168, встановленого за адресою: АДРЕСА_1 , на протязі місяця з часу вступу в закону силу рішення суду. Стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача плату за поштове відправлення листа в розмірі 62,00 грн., скасувати всі незаконні нарахування за неспожиту гарячу воду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до правового висновку Верховного Суду, повірка лічильника води є обов`язком відповідача, невиконання такого обов`язку є порушенням права позивача. Зазначає, що своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа. Посилаючись на договір, суд його не оглянув, не дослідив, не врахував, що односторонній правочин може встановлювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила, матеріали справи його не містять. Крім того, позивач не користувався продукцією відповідача. Судом не враховані докази, які надані позивачем, стосовно того, що квартирний лічильник не є вузлом комерційного обліку води. Звертає увагу, що судом було застосовано не той матеріальний закон, якій підлягав застосуванню. В преамбулі ЗУ «Про метрологію та метрологічну діяльність» зазначено - закон регулює відносини, що виникають в процесі провадження метрологічної діяльності. Цей закон застосовується і наводиться в постанові Верховного Суду. Районний суд поклав в основу свого рішення і ґрунтує його ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Цей закон не відносить окремий квартирний лічильник до вузла комерційного обліку.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначає, що судом першої інстанції було ухвалене правильне по суті рішення, досліджено усі зібрані докази та надано їм належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків оскаржуваного рішення суду, та не можуть бути підставою для його скасування, оскільки матеріали справи підтверджують, що позивачем не надано до суду належного документального підтвердження про наявність у нього підстав для задоволення заявлених вимог.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на час виникнення у позивача обов`язку здійснити повірку засобу обліку спожитої теплової енергії обліку води (лютий 2023 року), така повірка мала бути здійснена за рахунок позивача. Позивач ОСОБА_1 жодних доказів заподіяння йому моральної шкоди з вини КП «Київтеплоенерго» суду не надав, таким чином, суд дійшов висновку, що позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є споживачем комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 . КП «Київтеплоенерго» надає позивачу послуги з централізованого постачання гарячої води.

Згідно з даними програмного комплексу для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги в квартирі АДРЕСА_2 , облік споживання гарячої води здійснювався індивідуальним засобом обліку гарячої води зав. № 6821168 марки КВ - 15 №197773, дата останньої метрологічної повірки 12.02.2019 року.

У лютому 2023 року у зв`язку з простроченням терміну метрологічної повірки індивідуальний засіб обліку гарячої води позивача було знято з обліку в програмному комплексі для проведення розрахунків за житлово-комунальні послуги.

Вже з лютого 2023 року відповідачем нарахування за послугу з постачання гарячої води по вищезазначеній квартирі проводились згідно з показаннями будинкового засобу обліку як для квартири, яка не має квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири.

Основні засади забезпечення комерційного та розподільного обліку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та забезпечення відповідною обліковою інформацією споживачів таких послуг регулюються положеннями ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів.

Тобто в ситуації, що коментується таким вузлом є квартирний засіб обліку гарячої води (лічильник).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 7 ЗУ « Про метрологію та метрологічну діяльність», законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту.

Перелік категорій законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що підлягають періодичній повірці, затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.2015 року № 374, до якого, зокрема, належать: лічильник води (пункт 38).

При цьому повинні дотримуватись міжповірочні інтервали законодавчо врегульованих ЗВТ, що перебувають в експлуатації, затверджені наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 року № 1747, яким встановлена - для лічильників води та теплолічильників установлено міжповірочний інтервал 4 роки.

Періодична повірка, обслуговування та ремонт засобів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором.

Повірка законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, проводиться науковими метрологічними центрами, метрологічними центрами та порочними лабораторіями, уповноваженими на проведення повірки відповідних засобів.

Поняття обслуговування вузлів обліку визначено п. 10 ч. 1 ст. 1 ЗУ « Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та регламентує, що це огляд опломбування/розпломбування періодична повірка (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж), ремонт засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла обліку, забезпечення дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), ремонт та заміна допоміжних засобів вузла обліку, а за згодою власника (співвласників) будівлі також охорона або страхування вузла обліку.

З викладеного слідує, що проведення повірки квартирного засобу обліку гаарячої води здійснюється за рахунок його власника, тобто споживача відповідної комунальної послуги.

Разом з тим, Постановою Кабінету Міністрів України № 477 від 13.06.2018 року внесено зміни до Постанови КМУ № 869 від 01.06.2011 року, в тому числі виключено положення, яким передбачалось закладення до тарифу витрат на проведення періодичної повірки квартирних засобів обліку.

На момент виникнення договірних відносин з позивачами, а саме з 01.05.2018 року, діяв ЗУ « Про житлово-комунальні послуги від 24.06.2004 року.

Так, ч. 7 ст. 26 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання золодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

28.03.2018 року у газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 28.03.2018 року № 34, розміщено оголошення про те, що КП «Київтеплоенерго» стає виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ та розміщено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечення щодо його умов.

Таким чином, правовідносини між відповідачем та позивачем у спірний період з 2019 по 2021 рік регулювалися умовами договору приєднання, що розроблений на основі типового договору, затвердженого постановою КМУ.

Відповідно до п.п. 13 п. 22 зазначеного договору споживач зобов`язаний контролювати установлені міжповіркові інтервали, проводити періодичну повірку квартирних засобів обліку, їх обслуговування та ремонт, у тому числі демонтаж та монтаж.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Абзацом 1 п. З розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01 травня 2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Згідно з абзацом 3 цього пункту договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Статтею 13 Закону № 2189 передбачено, що договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласника багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» 01.10.2021 на своєму веб-сайті здійснено публікацію індивідуальних договорів, що є договорами приєднання.

У зв`язку з тим, що позивач як співвласник будинку за адресою: АДРЕСА_3 , не обрали модель договірних відносин, а тому з 01.11.2021 їхні відносини з КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» врегульовуються індивідуальним договором про надання послуги з постачання гарячої води, зокрема і з позивачем.

Згідно пункту 27 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води: Заміна, обслуговування вузла (вузлів) розподільного обліку теплової енергії/гарячої води та періодична повірка засобів вимірювальної техніки здійснюється за рахунок споживача.

Згідно підпункту 12 пункту 43 Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії та Типового індивідуального договору про надання послуг з постачання гарячої води: Виконавець зобов`язаний контролювати дотримання міжповірочних інтервалів засобів вимірювальної техніки (гарячої води), які є складовою частиною вузла розподільного обліку.

Відповідно до вимог Порядку прийняття приладу обліку на абонентський облік, затвердженого наказом від 12.10.2018 № 270 Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України: Вузли розподільного обліку теплової енергії та гарячої води споживачів приймаються на абонентський облік виконавцем відповідної комунальної послуги за умови чинності строку повірки приладу обліку.

Слід зазначити, що положення п. 27 зазначеного договору відповідає вимогам Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону У країни «Про метрологію та метрологічну діяльність»

Отже, за умовами договору повірка здійснюється за рахунок власника такого вузла розподільного обліку, тобто за рахунок Позивачів у цій справі.

Ч. 4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» передбачено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяють застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та. в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Тобто, засіб обліку повинен бути справним та відповідати вимогам законодавства.

Згідно абз. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Отже, саме свідоцтво про повірку підтверджує відповідність засобу обліку встановленим законодавством до нього вимогам. При цьому за відсутності такого документа засіб обліку не може застосовуватись.

Наведене правозастосування відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 11.02.2019 у справі № 233/6570/15-ц, від 28.02.2018 у справі № 401/3475/15-ц та в ухвалі від 24.12.2020 у справі № 753/15888/19, у яких Верховний Суд зробив такий правовий висновок:

«Заперечення споживача щодо суми заборгованості, нарахованої за відповідними нормами споживання можуть бути визнані обґрунтованими виключно у випадку, коли споживач доведе, що за період нарахування спірної заборгованості облік спожитих послуг відбувався квартирним засобом обліку, який згідно із законом дозволяється застосовувати, тобто який пройшов повірку, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про повірку.

У справі, яка переглядається, позивач не надав доказів того, що у період нарахування спірної заборгованості у даній справі лічильник води встановлений в її квартирі пройшов повірку та згідно з вимогами закону міг бути застосований для визначення суми оплати за спожиті відповідачем послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» у сфері законодавчо регульованої метрології застосовуються засоби вимірювальної техніки які відповідають вимогам щодо точності, регламентованим для таких засобів, у встановлених умовах їх експлуатації.

Отже, за відсутності даних про проходження повірки вузлом розподільного обліку розрахунки здійснюються як зі споживачем, без врахування показань такого вузла обліку.

З огляду на вищевикладене, дії відповідача щодо зняття з обліку встановленого лічильника в квартирі позивача та проведення нарахування йому оплати за комунальну послугу з постачання гарячою води без урахування щомісячних показників лічильника до проведення повірки є правомірними.

Згідно п. 18 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність», повірка засобів вимірювальної техніки - сукупність операцій, що включає перевірку та маркування та/або видачу документа про повірку засобу вимірювальної техніки, які встановлюють і підтверджують, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам.

Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки дозволяється застосовувати, випускати з виробництва, ремонту та в продаж і видавати напрокат лише за умови їх відповідності цьому Закону та іншим нормативно-правовим актам, що містять вимоги до таких засобів вимірювальної техніки.

Отже, вимоги позивача щодо скасування нарахувань плати за користування гарячою водою та здійснення повірки індивідуального засобу обліку гарячої води, за рахунок КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» встановленого за адресою: АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню.

Звертаючись до суду Позивач просить стягнути з Відповідача на свою користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Загальні принципи відшкодування моральної шкоди встановлені статтею 23 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. З ст. 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз`ясненнями викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надані наступні роз`яснення з даного питання.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте Позивачем не надано жодних доказів заподіяння Відповідачем моральної шкоди.

З урахуванням наведеного, колегія суддів уважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Згідно статті 375 ЦПК України апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів робить висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 05 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді