Житомирський апеляційний суд
Справа №296/8537/25 Головуючий у 1-й інст. Адамович О. Й.
Категорія 57 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Талько О.Б.,

суддів Коломієць О.С., Григорусь Н.Й.

за участю секретаря Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/8537/25 за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Житомирської міської ради про захист порушених цивільних прав та інтересів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Адамовича О. Й.,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому зазначила, що 16 лютого 2016 року Корольовським районним судом м. Житомира була ухвалена постанова, якою її позов задоволено. Визнано нечинним рішення-висновок №185-П-2013 Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища виконавчого комітету Житомирської міської ради. Стягнуто з виконавчого комітету Житомирської міської ради на користь ОСОБА_1 100000 грн моральної шкоди. Визнано нечинним рішення-рекомендацію постійної депутатської комісії з питань містобудування, архітектури та землекористування Житомирської міської ради від 23.05.2013. Визнано нечинним рішення 24 сесії шостого скликання Житомирської міської ради від 11.07.2013 №587. Вказує, що у червні 2016 року Житомирська міська рада на вказану вище постанову подала апеляційну скаргу.

Вважає, що при складанні апеляційної скарги на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 відповідачем допущено порушення законодавства, зокрема: до апеляційної скарги не було долучено копію оскаржуваної постанови; незаконне складання апеляційної скарги однією особою в інтересах двох відповідачів: виконавчого комітету Житомирської міської ради та Житомирської міської ради; подана апеляційна скарга не відповідає вимогам ст. 356 ЦПК України. Вважає, що викладені доводи апеляційної скарги були необґрунтовані, оскільки представник відповідача не брав участі у судовому засіданні 16.02.2016 року, а також викладені доводи апеляційної скарги не відповідають висновкам, викладеним у постанові Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року, генеральному плану, плану «червоних ліній».

Звертає увагу на те, що при складанні апеляційної скарги відповідачем не було зазначено жодного обґрунтування щодо безпідставності рішення суду. Вказує, що відповідачем при складані апеляційної скарги було порушено вимоги ЦПК України, КАС України, Земельного Кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності". Зазначає, що відповідач отримав копію постанови Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року 28.03.2016 року, натомість апеляційну скаргу подано 07.06.2016 року.

Вважає, що відповідач, подаючи апеляційну скаргу, зловживав своїми процесуальними правами.

Стверджує, що внаслідок таких неправомірних дій їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 220000 грн., адже вона зазнала погіршення стану здоров`я, перенесла душевні страждання та була позбавлена можливості реалізовувати звички та бажання, що призвело до погіршення стосунків з оточуючими та інші негативні наслідки.

Таким чином, просила суд визнати незаконними рішення, дії, бездіяльність виконавчого комітету Житомирської міської ради, вчинені порушенням законодавства при складанні (поданні) виконавчим комітетом Житомирської міської ради апеляційної скарги від 07.06.2016 року на постанову Корольовського районного суду м. Житомира від 16.02.2016 року (22 порушення) та відшкодувати за рахунок Виконавчого комітету Житомирської міської ради моральну шкоду, заподіяну порушеннями законодавства, в розмірі 220000 грн..

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що подана у даній справі позовна заява не підлягає розгляду як в порядку цивільного судочинства, так і взагалі судами.

Вважає, що суд безпідставно позбавив її можливості захистити свої права у судовому порядку та відмовився вирішити спір по суті, адже вона з метою захисту своїх порушених цивільних прав та інтересів звернулася до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

Вказує, що судом неповно з`ясовані обставини справи та вимоги позовної заяви.

Позивачка зауважує, що судом була змінена суть її позовної заяви, крім того, вимоги, які зазначені в оскаржуваній ухвалі, не відповідають вимогам, заявленим нею у позові, що є також істотним порушенням цивільного процесуального законодавства.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частинами 1 та 2 статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визнати у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18, провадження № 14-567цс18; постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільної ).

Приписи закону «суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186 ЦПК України), «суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосуються як позовів, які не можна розглядати за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (аналогічні висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені, зокрема, у постановах від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц, провадження № 14-477цс19; від 26 лютого 2020 року у справі № 1240/1981/18, провадження № 11-36апп1; від 28 квітня 2020 року у справі № 607/15692/19, провадження № 14-39цс20).

Поняття «спір, який не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» слід тлумачити в більш широкому значенні, тобто як поняття, що стосується тих спорів, які не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, так і тих, які взагалі не підлягають судовому розгляду. Таку правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2018 року у справі № 800/559/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 9901/152/18, від 30 травня 2018 року у справі № 9901/497/18, від 06 лютого 2019 року у справі № 522/12901/17-ц та від 20 листопада 2019 року у справі № 591/5619/17.

Право на доступ до суду не є абсолютним. Воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов, за яких суд повноважний розглядати позовну заяву. Такі обмеження не можуть шкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою.

Зазначені правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №333/6816/17, провадження №14-87цс20.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила відшкодувати моральну шкоду, завдану відповідачем як суб`єктом владних повноважень, який порушив вимоги закону при складанні (поданні) апеляційної скарги. Проте, незгода позивачки із процесуальними діями відповідача під час розгляду іншої справи не може відбуватися шляхом ініціювання нового судового процесу.

Таким чином, відсутність спору виключає можливість звернення до суду, адже відсутнє право, що підлягає судовому захисту.

Наведене вище узгоджується з висновками, викладеними у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 січня 2025 року у справі №296/12456/23 (провадження №61-2165сво24).

Отже, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду як в порядку цивільного судочинства, так і взагалі не підлягає судовому розгляду.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 12 серпня 2025 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: