ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року

м. Черкаси

Справа № 705/4303/25
Провадження № 22-ц/821/2012/25
Категорія: скарга на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В.

суддів: Фетісової Т.Л., Новікова О.М.

за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року (постановлену в приміщенні Христинівського районного суду Черкаської області під головуванням судді Орендарчука М.П.)у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним,-

в с т а н о в и в :

21 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, в якому просила суд визнати недійсним договір дарування, укладений 02.10.2024, за яким ОСОБА_2 подарував квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ; визнати недійсним договір, укладений 28.03.2024, за яким ОСОБА_2 переоформив свій автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 на ОСОБА_3 та застосувати, як спосіб цивільного захисту процедуру реституції, а саме повернути право власності на квартиру АДРЕСА_1 та право власності на автомобіль Toyota Camry, д.н.з. НОМЕР_1 , первісному власнику ОСОБА_2 .

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2025 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено та позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним - залишено без руху, надано строк для усунення недоліків поданої позовної заяви.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним повернуто.

Роз`яснено позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою її повернення.

Ухвала суду мотивована тим, що станом на 08.10.2025 недолік позовної заяви ОСОБА_1 не усунутий, судовий збір не сплачено, документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону не надано, що, в свою чергу, перешкоджає вирішити питання про відкриття провадження у справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність та невмотивованість, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що їй було відмовлено у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору на підставі п.п б) п. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», оскільки, на думку суду, вона не є одинокою матір`ю, яка має дитину інваліда.

В своєму клопотанні про звільнення від сплати судового збору від 19.07.2025 ще посилалась на п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», згідно якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються громадяни, які у випадках, передбачених законодавством, звернулися із заявами до суду щодо захисту прав та інтересів інших осіб.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 не сплачує аліменти та у нього постійно наявна заборгованість, що підтверджується долученими до позову судовими рішеннями, відповідями та постановами ДВС, а замість сплати аліментів вчиняє умисні дії, спрямовані на перешкоджання виконанню рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання доньки.

Апелянт зазначає, що саме внаслідок постійного порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_4 , її батьком , вона змушена звертатися до суду із даним позовом, оскільки в інший спосіб неможливо захистити законне право дитини на утримання від батька.

Залишаючи позовну заяву без руху та постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору, судом першої інстанції взагалі не було надано оцінки та відсутнє мотивування, чому суд не вважає достатньою дану підставу для звільнення від сплати судового збору, оскільки, уклавши фраудаторні правочини з дружиною, ОСОБА_2 протягом року в кожній своїй заяві, скарзі вказує на відсутність у нього майна і вже вдруге звернувся до суду із позовом про зменшення розміру стягуваних аліментів на утримання дитини, посилаючись на відсутність майна, належного йому на праві власності.

Вказує, що 29.09.2025 на виконання вимог ухвали суду нею було надіслано до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, на підставі п.1.ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір», а саме, враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5% розміру річного доходу за попередній календарний рік фізичної особи, яка подає позовну заяву, іншу заяву, скаргу, апеляційну чи касаційну скаргу.

ОСОБА_1 вказує, що до клопотання нею було долучено довідку ДПІ про доходи, згідно якої її дохід за серпень 2024 року - липень 2025 року складає 96 713,12 грн, при тому, що з них 35 210,40 грн - це соціальні виплати на дитину з інвалідністю, а також долучено відповідь ДВС , з якої вбачається, що ОСОБА_2 станом на 19.08.2025 має заборгованість і аліменти на дитину не сплачує.

При цьому, судовий збір становить 9 366,58 грн, тобто майже 10 % її річного доходу з урахуванням соціальних виплат на дитину, що позбавляє її можливості сплатити судовий збір.

Вказує, що судом першої інстанції не було взято до уваги та не надано жодної оцінки доказам, наданим нею до клопотання про звільнення від сплати судового збору, натомість, суд повністю прийняв докази, які надав відповідач одночасно із запереченнями на її клопотання про звільнення від сплати судового збору.

Звертає увагу суду, що в жодному клопотанні ОСОБА_2 не вказує, чому він місяцями не сплачує аліменти на утримання доньки та в чому полягає його участь у вихованні дитини, хоча проти позбавлення його батьківських прав ОСОБА_2 категорично заперечує.

Вказує, що саме неможливість сплати коштів в якості судового збору, стало перепоною в реалізації її права на розгляд справи судом.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу Черкаського апеляційного суду не надходив.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Предметом апеляційного оскарження є ухвала суду, яка входить в перелік ухвал, визначених ст. 353 ЦПК України, на які можуть бути подані скарги окремо від рішення суду.

Відповідно до положень ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Ухвалою суду від 08 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору недійсним -повернуто позивачу у зв`язку із невиконанням нею вимог попередньої ухвали суду про залишення позовної заяви без руху.

Пунктом 6 ч.1 ст. 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду може бути оскаржено ухвалу про повернення заяви позивачеві (заявнику).

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без виклику учасників справи в судове засідання.

Ч. 3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи, суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги в судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Підстав для застосування положень ч.3 ст.369 ЦПК України встановлено не було.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Апеляційний суд створив учасникам процесу у даній справі належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів, в яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі № 668/13907/13-ц від 18 травня 2018 року).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що станом на 08.10.2025 недолік позовної заяви ОСОБА_1 не усунутий, судовий збір не сплачено, документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону не надано, що в свою чергу перешкоджає суду вирішити питання про відкриття , у зв`язку з чим, на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає поверненню.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).

У пункті 5 частини третьої статті 2 ЦПК України вказано, що основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Крім того, згідно з положеннями ст.ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ухвали Христинівського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2025 року, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору та залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, суд першої інстанції виходив із того, що позивач, як на підставу для звільнення від сплати судового збору, посилалась на те, що вона є одинокою матір`ю, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; суд встановив, що позивач має дитину з інвалідністю, проте, не має статусу одинокої матері, оскільки отримує аліменти на дитину від батька дитини, що позбавляє статусу одинокої матері. Також в ухвалі зазначено, що до позовної заяви не додано документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, і вказані обставини є перешкодою для вирішення питання про відкриття провадження у справі та розгляду справи.

На виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху, ОСОБА_1 29 вересня 2025 року на адресу суду направила клопотання про звільнення від сплати судового збору, в якому просила суд звільнити її від сплати судового збору за подання позовної заяви, в обгрунтування якого посилалась на те, що її дохід за період з серпня 2024 по липень 2025 року складає 96 713,12 грн, при тому, що 35 210,40 грн. соціальні виплати на дитину з інвалідністю, судовий збір визначено в розмірі 9 366,58 грн, що становить майже 10 % її річного доходу із урахуванням соціальних виплат на дитину і позбавляє її можливості сплатити судовий збір.

На підтвердження підстав її звільнення надала довідку ДПІ про доходи за липень 2024 липень 2025 та лист ДВС від 19.08.2025 про наявність у ОСОБА_2 заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвалою Христинівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачці на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Положення ст. 185 ЦПК України щодо повернення позовної заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали про усунення недоліків.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З огляду на викладене не можна вважати, що позивач ОСОБА_1 , отримавши копію ухвали про залишення її позовної заяви без руху, ухилилася від виконання зазначених в ній вимог, оскільки на її виконання (у межах встановленого судом строку для усунення недоліків) нею до суду першої інстанції направлено клопотання про звільнення від сплати судового збору та надано докази на підтвердження доводів клопотання.

Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем станом на 08.10.2025 недолік позовної заяви не усунутий, судовий збір не сплачено, документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору, відповідно до закону не надано, що в свою чергу перешкоджає суду вирішити питання про відкриття провадження.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників про джерела та суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з липня 2024 року по липень 2025 року вбачається, що дохід позивача становить 96 713,12 грн, з яких 35 210,40 грн соціальні виплати на дитину з інвалідністю та медичний висновок № 82 від 21 грудня 2023 року, згідно якого вбачається, що дитина має захворювання, що є у переліку медичних показань, які дають право на одержання допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років.

Із наведеного слідує, що отриманий позивачем дохід є незначним, що свідчить про її незадовільний майновий стан і позбавляє її можливості сплатити судовий збір у розмірі 9 366,58 грн за подачу позовної заяви.

За змістом статті 136 ЦПК України єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати є врахування судом майнового стану сторони і особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Таким чином, для вирішення клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати суд має встановити майновий стан сторони.

При цьому, у випадку посилання позивача на її майновий стан, як підставу для застосування судом статті 8 Закону України «Про судовий збір», суд має встановити розмір річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік та розмір судового збору, який підлягає сплаті, ураховуючи заявлені позовні вимоги.

Враховуючи, що судовий збір за подання позовної заяви становить 9 366,58 грн, а розмір доходу позивача за період липень 2024 - липень 2025 становить 96 713,12 грн, колегія суддів вважає, що розмір судового збору перевищує 5 % розмір річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік, тому наявні підстави для звільнення її від сплати судового збору при зверненні із позовом.

На зазначене суд першої інстанції не звернув належної уваги і постановив передчасну ухвалу про повернення позовної заяви, оскільки позивачка усунула недоліки, зазначені в ухвалі суду від 25.09.2025 про залишення позовної заяви без руху та надала докази на підтвердження підстав звільнення її від сплати судового збору за подачу позовної заяви.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В силу вимог ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскаржене судове рішення - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 353, 367-369, 374, 379, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Христинівського районного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року -скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча О.В. Карпенко

Судді О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова