Справа №155/1458/25
Провадження №2-о/155/110/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.11.2025 м. Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Сметани В.М.

при секретарі судового засідання Воронюк Н.М.

за участю: заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника Овсієнка С.А.,

представника заінтересованої особи Казмірука В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за заявою представника заявника - адвоката Овсієнка Сергія Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 про встановлення особи та факту постійного проживання на території України, заінтересовані особи Городищенська сільська рада, Управління державної міграційної служби у Волинській області,

В С Т А Н О В И В:

03 вересня 2025 року представник заявника - адвокат Овсієнко С.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про встановлення особи заявника та факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року включно, заінтересовані особи Городищенська сільська рада, Управління державної міграційної служби у Волинській області.

Заяву обгрунтовує, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Луганської області. 13 лютого 1971 року Білокуракинським РВВС Луганської області йому було видано паспорт. У зв`язку із одруженням та розірванням шлюбу заявник змінив прізвище з ОСОБА_3 на ОСОБА_4 . З 1985 року заявник розпочав постійно проживати та працювати на території с. Михлин Луцького району Волинської області, де і проживає на даний час. Через власну недбалість заявник згубив паспорт СРСР, а паспорт громадянина України не виготовив. Крім того, заявник загубив своє свідоцтво про народження та військовий квиток. В даний час він немає можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як немає документів, що підтверджують його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року. Встановлення особи та факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України, а оскільки іншого порядку чинним законодавством України не передбачено, тому представник заявника звертається із даною заявою до суду та просить встановити особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження № 01 від 07 січня 1950 року, складений виконавчим комітетом Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району Луганської області на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Україна, Луганська область, Білокуракинський район, с. Петрівка) та встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року включно.

Ухвалою суду від 29 вересня 2025 року на підставі вказаної заяви відкрито провадження у справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Від представника заінтересованої особи Управління Державної міграційної служби України у Волинській області 15 жовтня 2025 року до суду надійшли пояснення на заяву. В своїх поясненнях представник заінтересованої особи зазначила, що для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України заявнику слід подати рішення суду про встановлення особи та факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року. Зазначає, що 29 серпня 2025 року заявник звернувся із заявою про оформлення паспорта громадянина України у зв`язку із втратою паспорта колишнього СРСР зразка 1974 року. За результатами проведеної перевірки особу заявника не встановлено.

В судовому засідання заявник та представник заявника заявлені вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав зазначених у заяві. Крім того, представник позивача уточнив вимоги заяви, та просив встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження № 01 від 07 січня 1950 року, складений виконавчим комітетом Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району Луганської області на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Україна, Луганська область, Білокуракинський район, с. Петрівка та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року включно. Вказував, що у зв`язку із відсутністю документів заявник не має змоги отримувати пенсійні виплати, оформити свої майнові права.

Крім того, заявник суду пояснив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській області, Білокуракинського району в с. Петрівка, його матір`ю є ОСОБА_6 . Від народження в нього було прізвище « ОСОБА_3 ». Коли одружився, то взяв прізвище дружини « ОСОБА_4 ». Згодом розлучився із дружиною. Крім того, зазначив, що паспорт загубив, намагався виготовити новий, але працівники паспортного повідомили, що будуть видавати паспорти нового формату, тому потрібно зачекати. Замість паспорта дали довідку, якою він користувався. Працював у колгоспі під прізвищем своєї співмешканки « ОСОБА_7 ».

В судовому засіданні представник заінтересованої особи ОСОБА_8 суду пояснив, що встановити та ідентифікувати особу заявника Управлінням державної міграційної служби у Волинській області не вдалося, тому його особу та факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року включно слід встановити в судовому порядку, щодо задоволення заяви покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, представника заінтересованої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Порядок розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження визначений главами 1 і 6 розділу IV ЦПК України.

Окреме провадження є видом непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина перша статті 293 ЦПК України)

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Метою встановлення будь-якого факту, що має юридичне значення, є можливість скористатися правом, яке надане заявнику відповідно до чинного законодавства України, але через неможливість документального підтвердження не може бути реалізованим. Мета дозволяє визначити коло заінтересованих осіб, а також докази, які мають бути досліджені під час судового розгляду справи.

Отже, сутність справ окремого провадження полягає у підтвердженні судом наявності чи відсутності певних юридичних фактів (станів), що є умовами здійснення прав і реалізації інтересів осіб або підставами для їх обмеження. Тому суд лише з`ясовує можливість досягнення тієї мети, яку перед собою ставить заявник, у разі подання заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України, слід застосовувати Закон України «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Стаття 3 Закону України «Про громадянство України» (тут і далі - в редакції, чинній на час звернення із заявою до суду) встановлює належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Встановлення належності особи до громадянства України це - визнання особи громадянином України відповідно до статті 3 Закону України «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави.

З метою організації виконання Закону України «Про громадянство України» Указом Президента України № 215 від 27 березня 2001 року постановлено, зокрема, затвердити Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Так, цим Порядком відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з пунктом 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується:

а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року;

б) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті «а» цього пункту;

в) осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України.

Для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання:

а) заяву про встановлення належності до громадянства України;

б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);

в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, встановлення юридичного факту про те, що на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) особа постійно проживала на території України, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 статті 3 Закону України «Про громадянство», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі № 161/9609/22 (провадження № 61-12995сво22).

Надання адміністративної послуги з оформлення паспорта громадянина України регламентовано Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», Законом України «Про громадянство України».

Згідно з підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) паспорт громадянина України відноситься до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, і оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Єдиного державного демографічного реєстру.

Частиною першою статті 4 вказаного Закону передбачено, що Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 зазначеного Закону ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 цього Закону розпорядник Реєстру - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Пунктом 1 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року № 360, визначено, що Державна міграційна служба України є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України (далі - Порядок № 302).

У пунктах 38-40 Порядку № 302 передбачено, що після прийняття до розгляду заяви-анкети та доданих до неї документів працівник територіального підрозділу Державної міграційної служби України здійснює заходи з ідентифікації особи, на ім`я якої оформляється паспорт. Ідентифікація особи здійснюється на підставі даних, отриманих з баз даних Реєстру. Ідентифікація особи, на ім`я якої оформляється паспорт і стосовно якої відсутня інформація в базах даних Реєстру, здійснюється відповідно до наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій.

У виключних випадках за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи (пункт 43 Порядку № 302).

Зокрема, цим пунктом встановлено, що у разі неподання особою, яка досягла 18 річного віку, документів з фотокартками проводиться процедура встановлення особи шляхом надсилання запитів щодо перевірки документів та інформації, зазначеної заявником у письмовому зверненні, зокрема до Міністерства внутрішніх справ, Національної поліції, Міністерства юстиції України, органів Державної фіскальної служби, навчальних закладів, військових частин, військових комісаріатів, установ виконання покарань, для отримання інформації з наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, у тому числі фотокартки особи, яка дасть змогу ідентифікувати особу. В процесі перевірки береться до уваги вся інформація, яку повідомив заявник. Одночасно проводиться перевірка за даними обліку територіальних органів та територіальних підрозділів Державної міграційної служби. Перевірка стосовно осіб, які проживають на тимчасово окупованій території України проводиться, зокрема, за даними Державного реєстру виборців шляхом надсилання запитів до відповідних відділів ведення Державного реєстру виборців. Крім того, у виключних випадках за відсутності фотокартки особи та за результатами перевірок, за якими особу не ідентифіковано, з метою встановлення особи проводиться опитування родичів, сусідів, які були зазначені у письмовому зверненні. За результатами їх свідчень складається акт встановлення особи за формою, встановленою МВС.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» у разі неможливості встановити особу розпорядником реєстру особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи державною міграційною службою України та (або) прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються.

Згідно до вимог вищевказаного законодавства України, вбачається, що у разі, якщо Державна міграційна служба України не змогла встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, то встановлення такого факту проводиться у судовому порядку.

Відповідно до вищевказаних нормативних актів, основними документами, які дозволяють особі звернутися до суду, мають бути: свідоцтво про народження особи та рішення Державної міграційної служби України про неможливість встановити особу після проведення процедури ідентифікації.

У своїй заяві до суду заявник має вказати, який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують цей факт (показання свідків, біографічні дані заявника та будь-які документи, які надають можливість перевірити інформацію щодо його особи).

Вказані висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 02 вересня 2020 року у справі № 366/474/19, від 19 жовтня 2022 року у справі № 511/409/20, від 16 листопада 2022 року у справі № 755/16248/18.

Зі змісту заяви про вставлення особи та факту проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року вбачається, що метою встановлення таких фактів є встановлення належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України.

Судом встановлено, що відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №4, сформованого 18 жовтня 2025 року, актовий запис про народження від 07 січня 1950 року № 01, складений виконавчим комітетом Лозно-Олександрівської селищної ради Білокуракинського району Луганської області на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В графі «відомості про матір» зазначено ОСОБА_6 , 1924 року народження. Крім того, в реєстрі містяться відомості, що 04 лютого 1971 року видано повторне свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 02 серпня 2023 року № 9, 25 квітня 1977 року, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження: Україна, Луганська область, Білокуракинський район, с. Петрівка, місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Білокуракинським РВВС 13 лютого 1971 року та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклали шлюб, прізвище нареченого після реєстрації шлюбу « ОСОБА_4 ». 05 липня 1978 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лутугинського районного управління юстиції у Луганській області шлюб було розірвано, актовий запис №218 (а. с. 19-20).

Відповідно до довідки Городищенської сільської ради від 11 червня 2025 року №29 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживає на території села Михлин з 1985 року по теперішній час, місцем проживання ОСОБА_1 є житловий будинок АДРЕСА_2 , його співмешканцями були: ОСОБА_11 (померла), ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , місце роботи був колгосп «Михлин».

Згідно з актом обстеження проведеного комісією у складі старости Михлинського старостинського округу Онищук Я.М., депутата сільської ради Друкачука В.О., соціального робітника ОСОБА_16 , за зверненням ОСОБА_1 , виявлено, що особа, яка звернулась до комісії Городищенської сільської ради відома останнім як ОСОБА_1 , дата та місце народження: Луганська (Ворошиловградська) область, Білокураківський район, село Петровське. Місце проживання: АДРЕСА_2 . Місце роботи: не працює, пенсіонер за віком. Підставою для видачі є трудова книжка ОСОБА_1 . Вірність даних зазначених в акті засвідчили: ОСОБА_12 (співмешканка), ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Відповідно до копії трудової книжки, виданої на ім`я ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запис прізвища « ОСОБА_3 » виправлено та застережено печаткою господарства та підписом відповідальної особи із відміткою про те, що прізвище « ОСОБА_4 » записано згідно з паспортом серії ІІІ-ЕД 558210 Лутугинським РВВС. В трудовій книжці зазначено відомості про військову службу заявника в період з 10 травня 1968 року до 13 червня 1970 року, а також відомості про роботу заявника з 1971 року по 1979 рік (а. с. 6-14).

Згідно з листом Приватно-орендного сільськогосподарського підприємства імені Шевченка (далі - ПОСП імені Шевченка) від 02 червня 2025 року № 234, ПОСП імені Шевченка є правонаступником Спілки пайовиків «Михлин» (протокол від 06 лютого 2000 року № 3), яка існувала на території Михлинської сільської ради Горохівського району Волинської області. ПОСП імені Шевченка підтвердило, що згідно з книги № 5 обліку трудового стажу і заробітку колгоспників колгоспу « Михлин », ОСОБА_20 працював в колгоспі « Михлин » з 1985 до 1998 рік (витяг з книги додається). Згідно з Державним актом на право колективної власності на землю до списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, які мали право на земельну частку (пай), був включений ОСОБА_20 під № 93. Відповідно до наявної в ОСОБА_20 трудової книжки його попередні імена ОСОБА_9 , а після укладення шлюбу ОСОБА_1 (а. с. 16).

За інформацією Відділу з питань громадянства УДМС України у Волинській області від 09 жовтня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно з обліків управління не значиться. З питань набуття громадянства України чи документування паспортом громадянина України зазначена особа не зверталась. Відповідно до обліків відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області ОСОБА_21 ) не значиться (а. с. 60).

Згідно інформації УДМС у Луганській області № 4430.30/17914-25 від 12 вересня 2025 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з питань встановлення/оформлення належності до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, документів для виїзду за кордон на постійне місце проживання, отримання дозволу на імміграцію в Україну, посвідки на постійне/тимчасове проживання в Україні не звертався. Крім того, відсутня інформація про припинення громадянства України, документування паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року, паспортом громадянина України зразка 1994 року, паспортом громадянина України для виїзду за кордон. Відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання на території Луганської області відсутні (а. с. 64).

Крім того судом установлено, що з метою встановлення особи заявника Горохівським відділом Управління ДМС у Волинській області надіслано запити до територіальних органів та територіальних підрозділів ДМС України, Державного реєстру виборців, ЄІАС, УМП ДМС, ДРАЦС. За результатами проведеної перевірки у відповідності до статті 13 ЗУ «Про єдиний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» так і за відсутності будь-яких документів з фотокарткою або відцифрованим образом його обличчя, отриманих з державних, єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, відповідно до обліків ДМС України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованим /знятим з реєстраційного обліку не значиться, паспортом громадянина України не документований. Тому встановити та ідентифікувати особу в позасудовому порядку неможливо.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надала пояснення, що заявник у справі, зі слів її матері, є її батьком, однак у її свідоцтві про народження відомості про батька відсутні. Зазначила, що познайомилась із батьком у віці 15 років, десь в 1980 році. Прізвище батька спочатку було ОСОБА_3 , а потім, після реєстрації шлюбу він отримав прізвище ОСОБА_4 . Прізвище її матері було ОСОБА_7 , матір померла. Свідок показала, що спочатку вони проживали з батьком на Рівненщині, а потім в Кіровоградській області. У село Михлин Волинської області вони переїхали у 1985 році. Проживали всі разом в селі Михлин. Батько працював у колгоспі трактористом десь до 2001 року. Де батько загубив паспорта їй не відомо, замість паспорта користувався тимчасовою довідкою. Свідок ствердила, що заявник ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Луганській області, Білокуракинський район, с. Петрівка, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Свідок ОСОБА_22 у судовому засіданні суду показала, що знала заявника ОСОБА_23 , оскільки він працював з дружиною в колгоспі. Крім того, свідку відомо, що заявник проживав з дочкою та дружиною ОСОБА_7 . Сім`я із села не виїжджала.

Відповідно до положень статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, судом встановлено, що Горохівським відділом Управління Державної міграційної служби України у Волинській області не вдалося встановити особу заявника після проведення процедури ідентифікації, тому встановлення такого факту слід провести у судовому порядку.

У судовому засіданні на підставі досліджених доказів достовірно встановлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження Україна, Луганська область, Білокуракинський район, с. Петрівка.

Отже, з наданих письмових доказів, показань свідків, судом встановлено особу заявника ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Факт, щодо встановлення якого звернувся представника заявника - адвокат Овсієнко С. А., має юридичне значення для заявника, оскільки надає правові підстави для отримання ним паспорта громадянина України. Крім того, заявник не має іншої можливості довести факт постійного проживання на території України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява про встановлення особи та встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року включно є обґрунтованою, тому заявлені вимоги підлягають до задоволення.

Керуючись статтями 76, 80, 81, 89, 209, 223, 247, 258-259, 263-265, 268, 293, 294, 315-319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву - задовольнити.

Встановити особу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про народження № 01 від 07 січня 1950 року, складений виконавчим комітетом Лозно - Олександрівської селищної ради Білокуракинського району Луганської області на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження Україна, Луганська область, Білокуракинський район, с. Петрівка).

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 10 листопада 2025 року.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області В.М. Сметана