ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 484/6/24

провадження № 61-11686св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Перший відділ державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Державне підприємство «Сетам»,

третя особа - ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2024 рокуу складі колегії суддів: Кушнірової Т. Б., Лівінського І. В., Ямкової О. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до

ОСОБА_2 , Першого відділу державної виконавчої служби

у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Перший ВДВС), Державного підприємства «Сетам» (далі - ДП «Сетам») про визнання недійсним договору купівлі-продажу, укладеного на прилюдних торгах, та повернення сторін

в попереднє становище.

Позов мотивовано тим, що під час здійснення виконавчого провадження

з примусового виконання виконавчого листа від 21 вересня 2006 року Перший ВДВС передав на реалізацію квартиру

АДРЕСА_1 , яка належала позивачу.

ОСОБА_1 вказував, що електронні торги з реалізації належного йому на праві власності та арештованого державним виконавцем майна відбулися

з порушенням порядку їх проведення, оскільки його не повідомлено про вчинення виконавчих дій та винесення державним виконавцем постанов про відкриття виконавчого провадження, про опис і арешт майна боржника та подальшу передачу спірної квартири на реалізацію.

Позивач зазначав, що ціна квартири значно занижена, не відповідає об`єктивній вартості, а оцінку проведено без огляду майна.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами проведення електронних торгів на підставі акта державного виконавця про проведені електронні торги, складеного головним державним виконавцем Першого ВДВС Ігнатюком В. В., а саме

з продажу квартири АДРЕСА_1 , які відбулись 11 травня 2023 року, та повернути сторони у попереднє становище.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

27 лютого 2024 року до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

12 квітня 2024 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу, укладений за результатами проведення торгів на підставі акта державного виконавця про поведені електронні торги, складеного головним державним виконавцем Першого ВДВС, а саме з продажу квартири

АДРЕСА_1 , належної ОСОБА_1 , які відбулись 11 травня

2023 року, та повернено сторони в попереднє становище.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що Перший ВДВС порушив порядок проведення електронних торгів з реалізації спірної квартири, що вплинуло на результати електронних торгів та стало наслідком порушення прав і законних інтересів позивача, який оспорює їх результати. Суд першої інстанції мотивував своє рішення суто порушеннями, які полягали у неознайомлені позивача зі звітом про оцінку майна, а також у тому, що безпосередній огляд об`єкта оцінки спірного майна суб`єкт оціночної діяльності не проводив.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2024 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , Першого ВДВС і ДП «Сетам» задоволено.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

12 квітня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову

в задоволенні позову.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд свій висновок мотивував тим, що ОСОБА_1 у позові не посилався на порушення організатором торгів Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, та не надав жодних доказів на підтвердження наявності порушень процедури реалізації майна, які могли б вплинути на їх результати. ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які спростували б ринкову вартість спірної квартири, зазначену у звіті про оцінку майна від 03 березня 2023 року, та підтверджували б, що продаж майна здійснено за заниженою ціною. Позивач не довів, що зазначені ним

в позові обставини вплинули на результат електронних торгів та порушили його права і законні інтереси.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

08 серпня 2024 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2024 року та залишити в силі рішення Первомайського районного суду Миколаївської області від 12 квітня 2024 року.

Касаційну скаргу мотивовано тим, що, беручи до уваги численні порушення

з боку Першого ВДВС, виконавець не мав передавати майно на реалізацію ДП «Сетам», оскільки звіт про оцінку вартості майна було проведено без огляду та відвідування об`єкта оцінки; постанови про опис та арешт майна боржника заявник не отримував; спірна квартира відчужена за заниженою ціною.

Підставою касаційного оскарження вказаного судового рішення представник заявника зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Інші аргументи учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області.

04 жовтня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті,

є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу слід залишити без задоволенняз таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ОСОБА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20 січня 2004 року на праві власності належить двокімнатна квартира

АДРЕСА_1 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

21 вересня 2006 року із ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_4 стягнено аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, але не менше

30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи

з 15 серпня 2006 року.

На виконання вказаного судового рішення Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області видав виконавчий документ № 2-1863 від 21 вересня 2006 року.

23 квітня 2015 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження.

18 травня 2018 року постановою державного виконавця накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1

09 лютого 2022 року державний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника, якою накладено арешт та описано квартиру АДРЕСА_1 .

Боржник не виконував судового рішення, розмір заборгованості з аліментів, починаючи з 23 квітня 2015 року (часу винесення постанови про відкриття виконавчого провадження) до 01 лютого 2023 року становив 167 979,91 грн.

Постановою державного виконавця від 02 березня 2023 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання Товариство

з обмеженою відповідальністю «Капітал Експерт Україна», який має сертифікат від 17 січня 2022 року № 18/22, для надання звіту про вартість спірної квартири за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна.

03 березня 2023 року до Першого ВДВС надійшов звіт про оцінку майна, згідно

з яким ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 , становила 335 800,00 грн.

У подальшому вказану квартиру передано для реалізації на електронних торгах, які відбулись 11 травня 2023 року на електронному торговельному майданчику ДП «Сетам».

Згідно з протоколом проведення електронних торгів від 11 травня 2023 року переможцем торгів став ОСОБА_2 .

24 травня 2023 року ОСОБА_2 отримав у нотаріуса свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, зареєстроване у реєстрі за

№ 998. Договір купівлі-продажу було оформлено актом державного виконавця про проведені торги, складеним головним державним виконавцем Першого ВДВС Ігнатюком В. В.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від

06 грудня 2023 року(справа № 484/3080/23) позовні вимогиОСОБА_2 задоволено. Усунено ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою

АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого житла.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 06 грудня

2023 року скасовано, ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 08 травня 2024 року постановуМиколаївського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року залишено без змін.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

ОСОБА_1 вказував, що договір купівлі-продажу квартири, укладений за результатами електронних торгів, є недійсним, оскільки державний виконавець не повідомляв його належним чином про відкриття виконавчого провадження, про накладення арешту на квартиру; не ознайомив із звітом про оцінку майна, яка проводилась без огляду об`єкта.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів враховує таке.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (тут і далі -

у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Згідно з частинами першою, другою статті 61 Закону України «Про виконавче провадження» реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого

з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України.

Результат аналізу положень Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють, як і стаття 650 ЦК України, такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна.

Відповідно до наведених правових норм виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів (у тому числі й оцінку майна), а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими виконавча служба укладає відповідний договір.

Згідно з пунктом 1 Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5,

в редакції, чинній на час проведення електронного аукціону (електронних торгів), електронний аукціон - продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних аукціонів, за яким його власником стає учасник, який під час аукціону запропонував за нього найвищу ціну.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 925/1351/19 (провадження № 12-35гс21) дійшла висновку про те, що, з огляду на правову природу процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та враховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, проведення процедури прилюдних торгів

є правочином.

Такий висновок узгоджується і з нормами статей 650, 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України, які відносять до договорів купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах, публічних торгах та визначають, що до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає

з їхньої суті.

У правовій доктрині сформульовано точку зору, згідно з якою продавцем майна, яке реалізується з торгів у межах виконання рішення суду, є власник майна, оскільки саме його майно продається; держава не переносить на себе право власності на це майно і діє в зазначеному випадку від імені власника-боржника.

Таким чином, з огляду на зміст статей 203, 215, 650, 655 і 656 ЦК України, положень Порядку реалізації арештованого майна реалізація майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, коли продавцем відчужуваного майна є боржник, переможець прилюдних торгів виступає покупцем, а особами, які мають право примусового продажу такого майна, є державна виконавча служба (приватний виконавець) та організатор електронних торгів; складання за результатами проведення прилюдних торгів акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Такий висновок Верховний Суд виклав у постанові від 03 червня 2024 року

у справі № 587/2230/21 (провадження № 61-5981сво23).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі

№ 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що для застосування наслідків недотримання вимог закону під час вирішення спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог законодавства під час проведення електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Подібний за змістом висновок також викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 554/154/22 (провадження № 14-24цс24).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 у позові не посилався на порушення організатором торгів Порядку реалізації арештованого майна та не надав жодних доказів на підтвердження наявності порушень процедури реалізації майна, які могли

б вплинути на їх результати. ОСОБА_1 не надав жодних доказів, які

б спростували ринкову вартість спірної квартири, викладену у звіті про оцінку майна від 03 березня 2023 року, а відтак і, що продаж майна здійснено за заниженою ціною. Позивач не довів, що зазначені ним в позові обставини вплинули на результат електронних торгів та порушили його права і законні інтереси під час їх проведення.

Ураховуючи фактичні обставини цієї справи, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

У справі, що розглядається, надано відповіді на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у заявника іншої точки зору щодо встановлених судом обставин та оцінки наявних у матеріалах доказів не спростовує законності та обґрунтованості прийнятого апеляційним судом рішення; доводи заявника фактично зводяться до спонукання касаційного суду прийняти інше рішення, на користь заявника.

Аргументи заявника про неврахування висновків Верховного Суду, наведених

у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені апеляційним судом у цій справі, не суперечать висновкам Верховного Суду у справах, зазначених заявником у касаційній скарзі.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє

в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржуване судове рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, апостанови Миколаївського апеляційного суду від 08 липня

2024 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Миколаївського апеляційного суду від 08 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська