печерський районний суд міста києва
Справа № 405/5269/24-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Вовк С. В.,

при секретарі судового засідання - Ємець Д.О.,

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Абібулаєвої Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Кіровограда надійшов позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позову зазначає, що 26.02.2007 між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № KGMDGA01580409 від 26.02.2007, за умовами якого видано кредит в розмірі 18 000 доларів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 14 372, 32 доларів США та судові витрати в розмірі 1 265, 61 грн.

Проте відповідач після ухвалення судового рішення у період з вересня 2011 року по серпень 2015 самостійно списував з рахунку позивача грошові кошти в загальній сумі 7 822, 98 доларів США.

Оскільки рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 було визначено остаточний розмір заборгованості відповідача, подальше самостійне списання відповідачем грошових коштів з рахунку позивача після ухвалення судового рішення є безпідставним та таким, що здійснене без належних правових підстав.

Враховуючи вищевикладене просив зобов`язати АТ КБ «Приватбанк» зарахувати суму коштів в розмірі 7 822, 98 доларів США у рахунок виконання рішення суду та здійснити перерахунок заборгованості за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 з урахуванням сплачених коштів у розмірі 7 822, 98 доларів США

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 30.07.2024 року вказану позовну заяву передано на розгляд до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою судді від 20.11.2024 року за поданою позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

17.06.2025 року від представника відповідача до суду надійшли пояснення у справі, в яких останній заперечив з приводу задоволення позову вказавши, що винесенням рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 строк зобов`язань за кредитним договором не припинився. Просив застосувати наслідки пропуску позовної давності. Окрім того, вказував, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

09.09.2025 від представника позивача до суду надійшли пояснення по справі, в яких останній підтримав позовні вимоги, вказує, що строки позовної давності не пропущено, оскільки про порушення позивач дізнався в 2023 році.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 26.02.2007 між ОСОБА_2 та АТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № KGMDGA01580409 від 26.02.2007, за умовами якого видано кредит в розмірі 18 000 доларів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 01.11.2011 у справі № 2-2545/11 з ОСОБА_2 стягнуто заборгованість за вищевказаним договором в розмірі 14 372, 32 доларів США та судові витрати в розмірі 1 265, 61 грн.

З банківських виписок вбачається, що після ухвалення судового рішення у період з вересня 2011 року по серпень 2015 відповідач самостійно списував з рахунку позивача грошові кошти.

Проте суд звертає увагу, що фактично порушення прав позивача становить не утримання грошових коштів відповідачем, а позиція позивача про врахування вказаних коштів у розрахунок заборгованості за рішенням суду, тобто за наявності для того правових підстав, а реалізація процедури повторного стягнення з позивача цих коштів у межах виконавчого провадження.

Разом з тим, ЦПК України передбачає окремі процесуальні механізми поновлення прав боржника у такому випадку.

Так, згідно зі ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Крім того, згідно з приписами ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Диспозитивність - це один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, по захист якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (схожі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17, від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16, від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц та від 16.11.2022 у справі № 911/3135/20).

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25.01.2022 у справі № 143/591/20, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 22.06.2021 у справі № 200/606/18, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц.

З огляду на предмет та підстави заявленого у даній справі позову, можна зробити висновок про те, що обраний позивачем позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту - кондикція не відповідає змісту його порушеного права та характеру його порушення, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 19, 76-83, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та зобов`язання вчинити дії - залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя С. В. Вовк