Дата документу 03.11.2025 Справа № 337/1453/25
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 337/1453/25
Провадження № 22-ц/807/1701/25
Головуючий у 1-й інстанції Кучерук І.Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Гончар М.С., Полякова О.З.

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пасової Тетяни Федорівни на заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року КОНЦЕРН «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» звернувся до суду з позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позову зазначав, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать нежитлові приміщення № 231 площею 52,5 м2 та № 232 площею 64,5 м2 за адресою: АДРЕСА_1 . 02.10.2021 року на виконання вимог Закону Позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальні договори на послугу з постачання теплової енергії та постачання гарячої води. Вказані договори є публічними договорами приєднання та вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Умови вказаних договорів будуть застосовуватись до співвласників багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, які обрали форму індивідуального договору та до власників індивідуальних (садибних) житлових будинків. Станом на 01.11.2021 року ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР № 74203871 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення 231, 232 між Позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 з 01 листопада 2021 року є укладеним. Фактом приєднання споживача до умов договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Житловий будинок по Василя Сергієнка ( АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії: відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Нежитлове приміщення Відповідача не оснащене розподільчим (індивідуальним) приладом обліку теплової енергії. Враховуючи знаходження приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, вказане приміщення є опалювальним. На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачу в його нежитлові приміщення за період: листопад 2021 р. - жовтень 2023 р. на загальну суму 72 939,67 грн., яка не сплачена відповідачем. Посилаючись на зазначені обставини позивач просив суд стягнути з відповідача за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії №74203871 від 01.11.2021р. за період з листопада 2021 р. по жовтень 2023 р. на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму грошової заборгованості в розмірі 72 939,67 грн. та стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2025 року позовні вимоги КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» заборгованість за індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії № 74203871 від 01.11.2021 року за період з 01.11.2021 року по 31.10.2023 року в розмірі 72 939 грн. 67 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КОНЦЕРНУ «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 грн. 40 коп.

За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 04 липня 2025 року така заява залишена без задоволення ( а.с.84-85).

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пасової Тетяни Федорівни подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляду до суду першої інстанції, стягнути з позивача витрати по оплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що зроблені судом висновки не відповідають фактичним обставинам справи, допущена неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи, не взято до уваги, що посилання позивача на укладений Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії є безпідставним, оскільки між відповідачем та позивачем діє укладений договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 09.08.2016 року, який достроково не припиняв своєї дії. Позивачем надано розрахунок заборгованості, який не містить розмір тарифу теплового навантаження. Не враховано, що у нежитловому приміщенні будинку проходять лише ділянки транзитних трубопроводів опалення і відсутні опалювальні прилади. Сума заборгованості завищена. Справа в суді першої інстанції розглянута за відсутності належно повідомленого відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу від представника Концерну «МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ» до апеляційного суду не надходив, Концерн «МТМ» отримав копію апеляційної скарги та ухвалу про відкриття апеляційного провадження через електронний кабінет 04.08.2025 о 13:37:18 (а.с.162).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2025 року це 90840,00 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» з 1 січня 2025 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 3028,00 грн. (3028,00 грн. Х 30 = 90840,00 грн.), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 27.01.2014 року, на праві приватної власності належить нежитлове приміщення № 231 загальною площею 52,5 кв.м., та 9/25 частин нежитлового приміщення № 232 площею 64,5 кв.м. (загальна площа приміщення 179,1 кв.м.) за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 01.11.2021 року ТИПОВИЙ ІНДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР № 74203871 про надання послуги з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , нежитлові приміщення 231, 232 між Позивачем та фізичною особою ОСОБА_1 з 01 листопада 2021 року є укладеним.

Житловий будинок по АДРЕСА_1 оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії: відповідно обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень визначається за показаннями вузла комерційного обліку. Нежитлове приміщення Відповідача не оснащене розподільчим (індивідуальним) приладом обліку теплової енергії. Враховуючи знаходження приміщення в багатоквартирному будинку, відсутність документів на підтвердження відключення від мережі опалення, вказане приміщення є опалювальним.

На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачу в його нежитлові приміщення за період: листопад 2021 р. - жовтень 2023 р. на загальну суму 72 939,67 грн., сплачено Відповідачем 0,00 грн.

На підтвердження вартості надання послуг та отримання таких споживачем, Концерн «МТМ» надав розрахунок основного боргу за договором № 74203871 за адресою надання послуг: АДРЕСА_2 та прим. 232 згідно якої нараховано заборгованість з оплати за послуги централізованого опалення та гарячого водопостачання води за період з 01.11.2021 по 31.10.2023 в сумі 72 939 грн. 67 коп.

Зважуючи на доведеність вимог позову, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність їх задоволення.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

У частині восьмій статті 128 ЦПК України передбачено, що днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення.

Відповідно до матеріалів справи ОСОБА_1 завчасно повідомлялась про розгляд справи. Так, судова повістка на 13.00.год. 21.05.2025 року була надіслана судом 28.03.2025 року на адресу м. Запоріжжя, Хортицьке шосе, 28-55 (вказана адреса зазначена відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, а також в апеляційній скарзі) (а.с.64,94). Поштовий конверт повернутий до суду з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою».

За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.

Отже, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження № 12-233гс18) та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19 (провадження № 61-2583св20), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21), від 29 липня 2022 року у справі № 148/2412/19 (провадження № 61-18085св21).

З наведеного можна зробити висновок, що суд першої інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення відповідача та ОСОБА_1 була належно повідомлена про розгляд справи.

Правовідносини між позивачем та споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно із ч. 7 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до дати обрання співвласниками багатоквартирного будинку однієї з моделей організації договірних відносин, визначених частиною першою цієї статті, між виконавцем відповідної комунальної послуги та кожним співвласником укладається публічний договір приєднання відповідно до вимог частини п`ятої статті 13 цього Закону.

Частиною 5 ст. 13 Закону встановлено, що у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Відповідно до п. 2.1 Статуту Концерну «МТМ», предметом його діяльності є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну.

Право Концерну «МТМ» на отримання оплати за надані послуги з опалення підтверджено рішенням виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 5 від 29 січня 2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Запоріжжі», відповідно до якого з 01 січня 2009 року в м. Запоріжжі виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності, з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну.

Згідно Рішення виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 200 від 28.04.2011 «Про визначення виконавців комунальних послуг» у місті Запоріжжі, починаючи з 01.04.2011 виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, підігріву питної води визначено Концерн «МТМ» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Концерну.

Основною метою діяльності Концерну «МТМ» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, призначеної для централізованого опалення, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну.

02.10.2021 на виконання вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» позивач на офіційному сайті розмістив індивідуальний договір на послугу з постачання теплової енергії. Вказаний договір є публічним договором приєднання та вважається укладеним, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Таким чином з 01.11.2021 року між позивачем та відповідачкою укладено типовий індивідуальний договір №74203871 про надання послуг з постачання теплової енергії та постачання гарячої води.

Посилання представника відповідача на договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді № 407770 від 09.08.2016 р. не може бути врахований, а більш того складові для нарахування вартості наданої послуги, яка є предметом розгляду у даній справі, оскільки наявна у відповідача заборгованість розрахована в межах інших договірних правовідносин.

Відповідно п. 5 Типового індивідуального договору виконавець зобов`язується надавати споживачу послугу відповідної якості та обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі сплачувати надану послугу в строки та умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до п.11 Типового договору обсяг спожитої у будинку послуги визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 року №315.

Вказана Методика встановлює порядок розподілу між споживачами спожитих у будівлі/будинку послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), обсяг споживання яких визначений за допомогою вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково у разі його (їх) відсутності, тимчасового виходу з ладу або втрати, та послуги з централізованого водовідведення, обсяг споживання якої визначається відповідно до обсягу споживання інших комунальних послуг.

Житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 . оснащений приладом комерційного обліку теплової енергії «Sharky775» заводський номер 51441646, та обсяг спожитої у будівлі теплової енергії на опалення визначався за показаннями вузла комерційного обліку.

Нарахування у спірному періоді здійснювалися по двоставковому формату.

Відповідно до визначення, передбаченого Методикою, опалюване приміщення це приміщення у будівлі/будинку, яке забезпечується тепловою енергією за допомогою внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, та у якому забезпечується нормативна температура повітря.

Частиною 1 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач серед іншого має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

Наразі чинним є Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №169 від 26.07.2019 року.

Оскільки, приміщення відповідачки знаходиться у багатоквартирному будинку, відповідачкою не надано доказів на підтвердження відключення від мережі опалення на законних підставах, таким чином приміщення відповідачки є опалювальними.

Відповідно до п. 32 Договору розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитої послуги є календарний місяць.

Згідно п. 33 Договору підставою для розрахунків споживача з теплопостачальною організацією є рахунок на оплату спожитої послуги споживачу не пізніше ніж за десть днів до граничного строку внесення плати за спожиту послугу.

Згідно п. 34 Договору споживач здійснює оплату за цим договором щомісяця не пізніше останнього дня місяця, що настає за рахунковим періодом, що є граничним строком внесення плати за спожиту послугу.

Відповідно до п. 38 Договору споживач не звільняєтеся від оплати послуги, отриманої ним до укладення цього Договору.

На виконання пункту 5 Договору Позивач надавав послугу з постачання теплової енергії Відповідачу в його нежитлові приміщення за період: листопад 2021 р. - жовтень 2023 р. на загальну суму 72 939,67 грн.

Для здійснення перевірки нарахувань позивачем надано всі необхідні дані, що містяться в рахунку, а саме площу опалювальних приміщень у будинку, площу приміщення відповідача, тарифи що діяли в розрахунковому періоді.

Наведеним вище спростовуються доводи відповідача щодо того, що позивачем не доведено факту надання послуг за спірний період, їх обсягу, вартості, а також настання у відповідача строку виконання грошових зобов`язань зі сплати таких послуг.

З урахуванням викладеного, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з постачання теплової енергії станом на час прийняття оскаржуваного рішення не погашена, розмір вказаної заборгованості відповідає фактичним обставинам справи та не спростований відповідачем, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Пасової Тетяни Федорівни залишити без задоволення.

Заочне рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 21 травня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Постанова складена 03 листопада 2025 року.

Головуючий С.В. Кухар

судді: М.С. Гончар

О.З. Поляков