Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5658/24 Головуючий у 1-й інст. Васильчук Л. Й.
Категорія 72 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №285/5658/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Звягельської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Томашевською Оксаною Анатоліївною,

на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року, яка постановлена під головуванням судді Васильчук Л.Й. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Томашевську Оксану Анатоліївну звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надавши можливість забирати дітей до себе у родину для спілкування та проведення спільного часу по одному тижню не менше чотирьох разів на календарний рік за попередньо визначеним та погодженим часом.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні визнана неподаною та повернута заявнику.

ОСОБА_1 , не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, через адвоката Томашевську О.А. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що позовна заява, за все інше, повинна містити відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору. Випадки здійснення в обов`язковому порядку досудового врегулювання спору мають бути прямо передбачені законом. Норми ЦПК України та СК України не містять переліку випадків проведення досудового врегулювання спору в обов`язковому порядку і суд, в свою чергу, таких норм законодавства України не навів, а послався лише на правову позицію Верховного Суду, надавши їй неправильного тлумачення. Порядок участі органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів визначений нормами ст.19 СК України, відповідно до яких, у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування. Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду. У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви. При зверненні до суду ОСОБА_1 дотримано всіх, передбачених нормами ст.175 ЦПК України вимог, що пред`являються до позовної заяви, в тому числі і передбачені п.6 частини третьої зазначеної статті Кодексу, про що свідчить сама позовна заява. Враховуючи викладене вбачається, що суд дійшов помилкового висновку щодо обов`язкового здійснення заходів досудового врегулювання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, наслідком чого є порушення права позивача на судовий захист своїх порушених прав та законних інтересів. Ухвала про залишення позовної заяви без руху має містити не лише виявлені недоліки, але й спосіб їх усунення. Невиконання належним чином вмотивованої ухвали у спосіб, визначений судом, тягне за собою наслідок у вигляді повернення позовної заяви. Повертаючи позовну заяву, судом першої інстанції в порушення вимог ст.185 ЦПК України, не було зазначено, яких саме документів не було надано позивачем та яким чином відсутність цих конкретних документів перешкоджає відкриттю провадження у справі. У разі відсутності у справі доказів, вказана обставина може бути усунута і після відкриття провадження у справі. Питання щодо витребування доказів суд може вирішити і на стадії відкриття провадження у справі та проведення підготовчого провадження, яке у цій категорії справ проводиться в обов`язковому порядку, так як дана справа підлягає розгляду виключно за правилами загального позовного провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

При цьому посилається на те, що починаючи з 2021 року, вони із ОСОБА_1 фактично не вели спільного господарства та проживали окремо. Вона разом із дітьми змушена була проживати в домі своїх батьків, оскільки спільне життя з позивачем стало неможливим через постійні конфлікти, відсутність участі з його боку у вихованні дітей, зневажливе ставлення до неї, як до дружини і матері його дітей. Весь тягар забезпечення дітей лежав виключно на ній. Спілкування ОСОБА_1 із дітьми було епізодичним та поверхневим, здебільшого телефоном і лише за її ініціативи. Родина ОСОБА_1 також не виявляла ініціативи в регулярному контакті з дітьми, крім формальних візитів на дні народження чи привітань із новорічними святами. Шлюб між нею та ОСОБА_1 розірваний 25 травня 2022 року. Після розірвання шлюбу суперечок щодо участі у вихованні дітей не виникало. Зі свого боку вона ніколи не забороняла і не перешкоджала спілкуванню ОСОБА_1 із дітьми. Навпаки, сприяла цьому, надаючи контакт, інформуючи дітей, передаючи слухавку. Після розірвання шлюбу позивач обіцяв надавати добровільну допомогу, але ця допомога була нерегулярною, незначною та постійно супроводжувалася вимушеним «випрошуванням». Із початком 2023 року вона з дітьми проживає у Республіці Польща, так як вдруге вийшла заміж за поляка. Виїзд дітей був погоджений з батьком, ОСОБА_1 особисто надав згоду на їхній виїзд. Жодних застережень на момент виїзду не висловлював. Діти у Польщі здобувають базову середню освіту. Наразі діти мають забезпечене середовище для проживання, навчання, медичного обслуговування. Усі витрати здійснюються нею, при цьому вона перебуває у декретній відпустці, що обмежує її фінансові можливості. Позивач жодним чином не бере участі в забезпеченні цих витрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватися із дотриманням певних умов.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені ст.ст.175 і 177 ЦПК України.

У разі, якщо заява за формою і змістом не відповідає таким вимогам, судом застосовуються положення ст.185 ЦПК України, про що суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175 і 177 цього Кодексу, позовна заява (скарга) вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві (випливає зі змісту частини третьої ст.185 ЦПК України).

Визнаючи заяву неподаною та повертаючи її ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі суду від 19 листопада 2024 року.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 листопада 2024 року позовна заява ОСОБА_1 залишена без руху для усунення недоліків із посиланням на те, що позовна заява не містить викладення обставин та посилань на докази, що підтверджують вказані в заяві обставини, а саме, щодо того, що відповідач умисно чинить перешкоди у спілкуванні з дітьми та їх вихованні; не зазначено про висновок відповідного органу опіки та піклування щодо розв`язання спору між батьками про визначення способу виховання неповнолітніх дітей; не вказані відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору (а.с.29-30). Надано десятиденний строк для усунення недоліків, із дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог вказаної вище ухвали суду першої інстанції представником позивача через систему «Електронний суд» 02 грудня 2024 року подана заява про усунення недоліків, яка зводилася до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо обов`язкового здійснення заходів досудового врегулювання спору про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, наслідком чого може стати порушення права позивача на судовий захист своїх порушених прав.

Суд першої інстанції визнав позовну заяву неподаною та повернув її позивачеві, оскільки, як зазначалося вище, вважав, що із поданої представником заяви вбачається, що вимоги ухвали судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 19 листопада 2024 року про залишення позовної заяви без руху представником не виконані.

Згідно з частиною першою ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а ст.13 Конвенції- на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року в справі "Буланов та Купчик проти України", яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 ст.6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (пункт 25 рішення у справі "Кутій проти Хорватії").

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду, як елемента права на справедливий суд згідно зі ст.6 Конвенції.

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року в справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції").

Як убачається з матеріалів справи, позивач визначився зі змістом позовних вимог та надав до суду позовну заяву, зазначивши у ній посилання на обставини та докази, які, на його думку, підтверджують позовні вимоги.

Питання про відсутність доказів, якими позивач обґрунтовує свої вимоги є процесуальним питанням, яке вирішуються судом під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження у справі. Необхідні докази можуть бути долучені позивачем до початку розгляду справи по суті, у підготовчому засіданні, а недоведеність тієї чи іншої вимоги чи відсутність доказів на підтвердження такої вимоги може стати підставою для відмови у задоволенні позову по суті.

За положеннями ст.19 СК України саме орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, а тому покладання такого обов`язку на позивача на стадії відкриття провадження у справі суперечить нормам не лише процесуального права, а й матеріального права.

Не зазначення відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору також не може слугувати беззаперечною підставою для визнання позовної заяви неподаною та її повернення заявнику, оскільки відповідно до ст.16 ЦПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно з законом.

За таких обставин, суд першої інстанції формально віднісся до застосування норм процесуального закону та дійшов помилкового висновку про визнання позовної заяви про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні неподаною та повернення її заявнику з вказаних вище підстав.

Згідно з частиною першою ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суд першої інстанції порушив норми права та вдався до надмірного формалізму. Ухвала, яка оскаржена у апеляційному порядку, перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню, а справа направленню до Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374,379,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Томашевською Оксаною Анатоліївною, задовольнити.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 09 грудня 2024 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: