УХВАЛА

24 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 523/15935/23

провадження № 61-12374ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя - доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дідуренко Світлана Валеріївна, на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - ПАТ «Дельта Банк» в особі ФГВФЛ), товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» (далі - ТОВ «Ісагіс»), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просили визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав № 1163/К, укладений 15 лютого 2019 року між довіреною особою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» та ТОВ «Ісагіс».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Додатковим рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року клопотання ТОВ «Ісагіс» про винесення додаткового рішення задоволено. Ухвалено додаткове рішення у справі, яким доповнено резолютивну частину рішення Малиновського районного суду м. Одеси

від 17 вересня 2024 року наступним абзацом:

«Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс», , місцезнаходження: вул.Фонтанська дорога, буд. 16/6, м. Одеса, 65049, витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.».

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2024 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки задоволено: виправлено описку, допущену в рішенні Малиновського районного суду м. Одеси

від 17 вересня 2024 року та виключено з п`ятдесят другого абзацу мотивувальної частини рішення суду після слів: «У лютому 2019 року

ТОВ «Ісагіс» звернулося до позивачів з вимогою-повідомленням про усунення порушення зобов`язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором № 6-87/ПС-03/07 від 23 березня 2007 року» помилково зазначений текст

«у 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги».

Постановою Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2024 року залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси

від 17 вересня 2024 року залишено без змін. Апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на додаткове рішення Малиновського районного суду від 07 жовтня 2024 року задоволено частково. Додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року змінено зменшивши суму витрат на професійну правову допомогу

з 20 000, 00 грн до 8 000, 00 грн.

06 жовтня 2025 року через підсистему Електронний суд представник ОСОБА_1 - адвокат Дідуренко С. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Малиновського районного суду

м. Одеси від 07 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року, в якій посилаючись на порушення судами норм процесуального права просила скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення питання про стягнення судових витрат на правову допомогу.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що витрати ТОВ «Ісагіс» пов`язані із отриманням професійної правничої допомоги адвокатом не підтверджені належними фінансовими документами, оскільки суду не було надано допустимих доказів (платіжних доручень), які б підтверджували здійснення відповідних витрат у готівковій формі з боку юридичної особи.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає застосування апеляційним судом норм права без урахування висновків, викладених

у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21,

у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, від 19 листопада 2024 року у справі № 210/14543/23 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані

з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

За правилами пунктів 1-3 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати

з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін,

в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно із частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наведений підхід до вирішення питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу є сталим та неодноразово викладався у постановах Верховного Суду, зокрема від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження

№ 11-562ас18), від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20), від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц,

від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, від 18 червня 2019 року

у справі № 910/3929/18.

Судами встановлено, що ТОВ «Ісагіс» просило стягнути із позивача витрати понесені на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 20 000, 00 грн, які у відповідності до наданого акту прийому-передачі наданих послуг, включають в себе зокрема надання консультаційних послуг, підготовка відзиву на позовну заяву, заперечення на відповідь на відзив, письмові пояснення від 28 лютого 2024 року та від 26 квітня 2024 року, додаткові пояснення від 28 травня 2024 року, участь у шести судових засіданнях.

На підтвердження розміру понесених судових витрат ТОВ «Ісагіс» до суду першої інстанції було надано: довіреність від 11 грудня 2023 року; договір про надання правової допомоги № 22/23 від 02 березня 2023 року; додаткову угода № 01/24 від 09 жовтня 2023 року до договору про надання правової допомоги № 22/23 від 02 березня 2023 року; акт приймання-передачі наданих послуг

№ 1-1/24 до договору про надання правової допомоги № 22/23 від 02 березня 2023 року; рахунок-фактура № 19-09/24 до акту приймання-передачі наданих послуг №1-1/24 до договору про надання правової допомоги № 22/23

від 02 березня 2023 року; квитанцію до прибуткового касового ордеру

від 19 вересня 2024 року.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - адвокат Дідуренко С. В. заперечував проти задоволення клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу з огляду на те, що заявником не надано достатньо доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, наявні в матеріалах справи докази місять неточності та не підтверджують розмір понесених ТОВ «Ісагіс» витрат пов`язаних із оплатою послуг адвоката,

в тому числі у готівковій формі.

Апеляційний суд, врахувавши складність справи, обсяг та вид наданих послуг під час розгляду справи, критерії реальності витрат та розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи, дійшов висновку про зміну додаткового рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року, та відшкодування ТОВ «Ісагіс» витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в розмірі 8 000, 00 грн.

Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду оскільки такий розмір витрат на професійну правничу допомогу на стадії розгляду справи судом першої інстанції відповідає критеріям, визначеним частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Верховний Суд уже викладав у своїх постановах, зокрема від 31 жовтня 2018 року в справі № 335/9780/15-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, і суд апеляційної інстанції ухвалив оскаржене судове рішення відповідно до таких висновків.

Підстав для відступу від вказаних висновків Верховного Суду колегією суддів не встановлено.

Посилання на висновки Верховного Суду викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16,

від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, у постановах Верховного Суду від 05 лютого 2019 року у справі № 906/194/18, від 19 листопада 2024 року у справі № 210/14543/23 не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини

у зазначених справах є не релевантними обставинам зазначеної справи.

Інші доводи касаційної скарги переважно спрямовані на необхідність переоцінки доказів Верховним Судом, однак встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).

З урахуванням наведеного, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись статтями 388, 389, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дідуренко Світлана Валеріївна, на додаткове рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року та постанову Одеського апеляційного суду від 02 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара