ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6784/25 Справа № 199/1023/20 Суддя у 1-й інстанції - РУДЕНКО В. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Волкової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Анни Перелигіної та державного виконавця Аліни Саранчук, стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Анни Перелигіної та державного виконавця Аліни Саранчук, стягувач ОСОБА_2 .

В обґрунтування скарги зазначив, що на виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №63080246 з примусового виконання виконавчого листа №199/1023/20 від 20.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 14 лютого 2020 року.

ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , де отримує грошове забезпечення з червня 2022 по теперішній час.

28.03.2025 року представник заявника звернулася до відділу державної виконавчої служби з заявою про отримання розрахунку розміру заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні, до якої було надано копії довідок про його доходи в період з червня 2022 року по лютий 2025 року. При цьому, у заяві було зазначено, що зазначена у довідках сума нарахованої винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022 не може бути врахована при стягненні аліментів.

03.04.2025 р. представник заявника отримала відповідь від 02.04.2025 за № 38195 за підпис начальника відділу Анни Перелигіної і розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ВП № 63080246 зі підписом державного виконавця Аліни Саранчук. Згідно розрахунку заборгованість зі сплати аліментів ВП № 63080246 становить 423 235,59 грн. Згідно відповіді начальника відділу державної виконавчої служби при здійсненні розрахунку державний виконавець не враховує грошову допомогу на оздоровлення, а щодо нарахованої нагороди згідно Постанови КМУ № 168 від 28.02.2022 року, то вона буде враховуватись при здійсненні розрахунку.

Заявник не погоджується з вказаним розрахунком заборгованості здійсненим державним виконавцем і з відповіддю начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), вважає дії посадових осіб неправомірними.

Заявник вважає, що сума заборгованості зі сплати аліментів у ВП63080246 має бути переглянута, та здійснено новий перерахунок по аліментах за період з червня 2022 року по березень 2025 року з виключенням з розміру доходів суми нарахованої винагороди відповідно до постанови КМУ від 28.02.2022 року № 168, що становить 1 308 435,30 грн. за цей період і в подальшому здійснювати розрахунок зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 63080246 без врахування у розмірі доходів нарахованої винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

Враховуючи зазначене, позивач просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аліни Саранчук зі складання розрахунку із сплати аліментів у виконавчому провадженні № 63080246, що полягають у неправильному розрахунку заборгованості по аліментам ОСОБА_1 з червня 2022 року по лютий 2025 року.

Зобов`язати державного виконавця Аліну Саранчук здійснити розрахунок зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 63080246 за період з червня 2022 року по лютий 2025 року, виключивши з розміру доходів ОСОБА_1 суму нарахованої винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022, що становить за цей період суму в розмірі 1 308 435,30 грн.

Визнати неправомірними дії начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Анни Перелигіної щодо надання відповіді № 38195 від 02.04.2025, в якій зазначено про правомірність врахування при здійсненні розрахунку зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 63080246 нарахованої винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

Зобов`язати в майбутньому посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі здійснювати розрахунок зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 63080246 без врахування у розмірі доходів нарахованої винагороди згідно Постанови КМУ №168 від 28.02.2022.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року у скарзі ОСОБА_1 на дії начальника Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Анни Перелигіної та державного виконавця Аліни Саранчук, стягувач ОСОБА_2 - відмовлено .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, що на виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №63080246 з примусового виконання виконавчого листа №199/1023/20 від 20.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини від його доходу (заробітку), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 14 лютого 2020 року.

ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у в/ч НОМЕР_1 , де отримує грошове забезпечення з червня 2022 по теперішній час.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аліни Саранчук, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування аліментів державним виконавцем проведено відповідно до норм чинного законодавства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, предметом судового захисту за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавців під час виконання судового рішення є порушене право заявника, що підлягає доказуванню і встановленню при ухваленні судового рішення.

Із наданих учасниками справи та досліджених судом доказів встановлено, що на виконанні у Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження №63080246 з примусового виконання виконавчого листа №199/1023/20 від 20.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дітей.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом № 1404-VIII (тут і далі в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

При виконанні судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Аліни Саранчук, заявник ОСОБА_1 (боржник за виконавчим провадженням) обгрунтовував вимоги скарги тим, що дії державного виконавця щодо стягнення аліментів з додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168, є неправомірними.

На підставі досліджених доказів судом установлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проходить службу в військовій частині та, починаючи з червня 2022 року отримував додаткову винагороду на період воєнного стану, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 .

Надаючи оцінку доводам скарги ОСОБА_1 про те, що вказана додаткова винагорода військовослужбовця не може враховуватися у загальний розмір грошового забезпечення, з якого відбувається стягнення аліментів, оскільки вона не має постійного характеру і нараховується виключно на підставі наказу командирів за наявності передбачених Постановою № 168 підстав, суд першої інстанції правильно керувався тим, що згідно з частинами першою та третьою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України.

Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до статті 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу) визначається, виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном.

Згідно вимог статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року (далі - Перелік), передбачено, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом .

На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям, під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних(бойових)дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Відповідно до пункту 2 розділу XXXIV Порядку на період дії воєнного стану військовослужбовцям додаткова винагорода згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» виплачується у відповідних розмірах, розмір якої залежить зокрема від безпосередньої участі у бойових діях, покладених завданнях та від іншого.

Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).

Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 року за № 745/32197, яким затверджено Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам (далі - Порядок № 260), із змінами, визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги - пункт 2 розділу І Порядку № 260.

Постановою Кабінету Міністрів України № 1263 від 11 листопада 2022 року внесені зміни до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146, доповнивши його після слів з усіх видів грошового забезпечення словами , інших виплат, установлених законодавством, зокрема, додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану.

Правовий аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що аліменти справляються, у тому числі, з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, яка в свою чергу входить в структуру грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та прирівняних до них осіб.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що законодавством чітко визначено, що утримання аліментів з військовослужбовців Збройних Сил України провадиться з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану.

Доводи апеляційної скарги заявника про те, що норми законодавства в частині «Особливостей виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» та додаткова винагорода, визначена Постановою КМУ від 28.02.2022 № 168, яка виплачується на період воєнного стану належить до одноразових видів грошового забезпечення і включається до переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, - застосовуються з 01.02.2023 року, не грунтуються на вимогах законодавства, з огляду на таке.

Постанова Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб», на яку міститься посилання в статті 81 СК України, передбачає, що утримання аліментів з працівників провадиться з усіх видів заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом (пункт 1).

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Зазначений правовий висновок висловлено Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц, провадження № 61-45100сво18.

Отже, фактично Постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2022 року № 1263, якою внесені зміни до пункту 8 переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. № 146, лише підтверджено необхідність стягнення аліментів з урахуванням додаткової винагороди, враховуючи те, що раніше законодавство не містило норми про отримання додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану. Тому, з урахуванням змін у законодавстві, законодавець лише узгодив між собою всі нормативно-правові акти.

Таким чином, колегія суддів суду апеляційної інстанції не вбачає підстав вважати, що законодавець, маючи на меті належне забезпечення дитини для її повноцінного духовного та фізичного розвитку, міг з будь-яких причин не охоплювати аліментними зобов`язаннями додаткову винагороду на період воєнного стану. Внесенням відповідних змін 16 листопада 2022 року законодавець лише конкретизував перелік видів грошового забезпечення, із яких справляється нарахування аліментів, задля усунення проблемних питань при нарахуванні аліментів, а не «створив» новий вид доходів, який раніше таким не визнавав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи й вірно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що нарахування аліментів з отриманих доходів, у тому числі, з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, відповідає нормам діючого законодавства України та узгоджується з Переліком видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Тому відсутні підстави для задоволення скарги заявника , оскільки державний виконавець при нарахуванні аліментів з отриманих доходів, у тому числі з додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, діяв відповідно до вимог СК України та Закону України «Про виконавче провадження».

Отже, доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що ухвала Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, підстав для її скасування немає, а тому апеляційну скаргу заявника слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И ЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 28 квітня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «05» листопада 2025 року.

Повний текст постанови складено «06» листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: