н/п 2/490/375/2025 Справа № 490/3476/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
31 жовтня 2025 року м. Миколаїв
Центральний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 , адвокатки Вдовиченко І.С. про стягнення судових витрат по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 20 жовтня 2025 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено частково . Ухвалено :

Визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,7кв.м., житловою площею 37,8 кв.м.

В задоволенні позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на грошові кошту у розмірі 100 000 гривень отримані від продажу транспортного засобу Honda Accord, 2011 року випуску відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково. Ухвалено:

В задоволенні вимог про поділ майна подружжя та визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки у трикімнатній квартири АДРЕСА_1 відмовити.

В задоволенні вимог про визнання за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частки транспортного засобу Honda Accord, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та виділення його у власність ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 користь ОСОБА_2 грошову компенсацію замість її частки у праві спільної сумісної власності на транспортний засіб Honda Accord, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 226 950, 00 грн. (двісті двадцять шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 ,10 грн. за сплату судового збору та 7 500 грн витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1390 грн.за сплату судового збору.

Як в зазначено у рішенні суду, 03.10.2025 року від представника позивача ОСОБА_1 адвокатки Вдовиченко І.С. надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 34 525 грн. 20 коп. (тридцять чотири п`ятсот двадцять п`ять гривень 20 коп.), з них 2525 грн. 20 коп. (дві тисячі п`ятсот п`ять гривень 20 коп.) судового збору, 32 000 грн. (тридцять дві тисячі гривень) витрати на професійну правничу допомогу.

В заяві зазначено, що додатками є : копія акту наданих послуг від 03.10.2025 року; копії касового ордера від 03.10.2025 та квитанція до прибуткового касового ордера від 03.10.2025.

Проте під час судових дебатів було встановлено, що вказані додатки не завантажені заявником в систему Електронний суд, в зв`язку з чим , оскільки представником Наконечної О.Л. зазначено про неотримання цих доказів завчасно і в установленому ЦПК України порядку і вона не бажає оглянути ці докази, оскільки ЦПК Укураїни не передбачено огляд доказів на стадії судових дебатів і такі її заперечення були прийняті судом - адвокатом Вдовиченко І.С. в порядку ч.8 ст. 141 ЦПК України заявлено про надання доказів на підтвердження таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду .

10.10.2025 року на адресу суду від представника позивача адвоката Вдовиченко І.С, надійшла заява про розподіл судових витрат, в якій просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 34 525 грн. 20 коп. (тридцять чотири п`ятсот двадцять п`ять гривень 20 коп.), з них 2525 грн. 20 коп. (дві тисячі п`ятсот п`ять гривень 20 коп.) судового збору, 32 000 грн. (тридцять дві тисячі гривень) витрати на професійну правничу допомогу.

В обгрунтування заяви зазначає, що позивач за первісним позовом, ОСОБА_1 в заяві про зміну предмету позову зазначив, що на час подання заяви орієнтовний розрахунок судових витрат позивача по справі складається зі сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу та становить на час подання вказаної заяви 15 000 грн. При цьому, позивач просив суд провести розподіл вказаних витрат. В процесі судового розгляду вказаної справи позивачем за первісним позовом понесено судові витратирозмірі 34 525 грн. 20 коп., з них 2525, 20 грн., 32 000 грн. витрати на професійну правничу допомогу. На підтвердження понесених судових витрат надано квитанції про сплату судового збору (долучені до матеріалів справи) та докази на обґрунтування розміру витрат на професійну правничу допомогу

Між ОСОБА_1 та адвокатом Вдовиченко І.С. укладено договір про надання правничої допомог від 26.04.2024. 28.11.2024 укладено додатковий договір до договору про надання правничої допомоги від 26.04.2024 та визначено вартість та обсяг наданих послуг. Відповідно до акту наданих послуг від 03.10.2025 ОСОБА_1 сплачено кошти у розмірі 32 000 грн. за надані правничі послуги у справі № 490/3476/24.

06 жовтня 2025 представником позивача було подано заяву про стягнення понесених судових витрат та долучено додатки на підтвердження витрат позивача на правничу допомогу. Проте з технічних причин вказані додатки не було завантажено та зареєстровано. Враховуючи викладене, на підтвердження витрат позивача за первісним позовом надаю докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, а саме: договір про надання правничої допомоги від 26.04.2024 та додатковий договір від 28.11.2024; акт наданих послуг від 03.10.2025 року з наведеним переліком наданих послуг та їх вартістю; касовий ордер про прийняття коштів на оплату та квитанцію до прибуткового касового ордера у розмірі 32 000 грн.

Від заявника до суду надано клопотання про розгляд справи в її відсутність, вимоги підтримує в повному обсязі .

Представник відповідчаа Наконечної О.Л, надала суду письмові заперечення проти задволення заяви,в яких просить залишити заяву представника Позивача про стягнення понесених судових витрат без задоволення та одночасно просить зменшити розмір судових витрат аж до повного залишення їх за Позивачем за первісним позовом.

В обгрунтування заперечень посилається на те, що представником Позивача не дотримано жодної умови подання доказів понесених витрат: Так заявлені Позивачем витрати на професійну правничу допомогу не відповідають складності справи, не є ані співмірними ані пропорційним до предмета спору. Так, зокрема, аналізуючи акт наданих послуг, оплата послуги «клопотання про скасування заходів забезпечення позову» в рамках даної справи не має жодного відношення до предмету позову Позивача за первісним позовом і взагалі є дією, зумовленою неправомірною поведінкою сторони Позивача під час судового розгляду справи.

Позивач в первісній редакції позову взагалі не заявляв вимоги про визнання його особистою приватною власністю автомобіля Honda Accord, 2011 року випуску, а коли Відповідач за первісним позовом звернулася до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення здійснив продаж вказаного автомобіля та подав до суду заяву про зміну предмету позову включивши вимогу про такий об`єкт майна спільної сумісної власності. Тому покладення такої витрати на сторону Відповідача не є ані співмірною ані вимушеною через дії Відповідача за первісним позовом та не може вважатися способом покладення на сторону відповідальності за дії пов`язані з розглядом справи. Суми начебто понесених судових витрат за документи по суті справи подані представником Позивача за первісним позовом є явно завищеними та не відповідають складеності справи, адже по своїй суті дублюють один одного, повторюються за змістом та явно є шаблонними документами. Послуга ознайомлення з матеріалами справи не містить у собі жодного підґрунтя до винесення її в окрему категорію послуги, так як по-перше нерозривно пов`язана з наданням правничої допомоги в цілому, а по-друге не відноситься до жодного виду правової допомоги передбаченої договором наданим стороною чи спеціальним законодавством, разом з тим є суто технічною дією, особливо зважаючи на наявність усіх матеріалів справи в електронному вигляді в системі Електронний суд.

Всупереч ст. 134 ЦПК України, Позивач не подав разом з першою заявою по суті спору до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. 3. Жодного належного та допустимого доказу понесення витрат на оплату послуг адвоката, на проведення реальної оплати вартості заявлених послуг адвоката Позивачем не надано.

Всупереч ч. 4 ст. 141 ЦПК України, у тексті позову (що не є заявою про стягнення судових витрат та попереднім розрахунком понесених судових витрат відповідно до практики Верховного Суду), Позивач заявив про суму витрат в розмірі 15 000,00 грн. Представником Позивача 07.10.2025 подано до суду заяву про стягнення понесених судових витрат в розмірі 32 000,00 грн., однак жодних доводів щодо непередбачуваності понесення саме такої суми судових витрат та обґрунтування чому сума збільшилася вдвічі ані Позивачем, ані представником не наведено, що вказує на її необґрунтованість. Крім цього, дана заява була подана без жодних доказів, які б свідчили про реальність понесених судових витрат. Натомість були надані докази, які не мають жодного відношення до вказаної справи та самого Позивача за первісним позовом.

Навіть за відсутності розрахунку та реальних видів наданих послуг адвокатом, Відповідач заявляє про неспівмірність заявлених Позивачем судових витрат та їх необгрунтованість. Крім цього, під час судового розгляду справи представник Позивача неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи, що призвело до затягування процесу та зумовило вчинення додаткових процесуальних дій з боку вже Відповідача за первісним позовом та її представника

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, судом не вирішено питання про судові витрати.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно зіст.246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченомустаттею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Рішенням суду визначено що питання щодо витрат на правничу допомогу підлягає вирішенню в порядку, передбаченому ч. 8 ст.141 та ст.270 ЦПК України.

Статтею 133 ЦПК Українивстановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Положеннямистатті 59 Конституції Українизакріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зіст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За змістом ч.ч.2, 3 ст. 137ЦПК Українирозмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Так, на підтвердження своїх вимог адвокат Вдовиченко І.С. надала:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 26.04.2024 та додаткови1 договір від 28.11.2024 року , відповідно до положень п. 2.3.1 . Договору за послуги, що надаються Виконавцем відповідно до цього Договору клієнт сплачує гонорар у розмірі та строки, визначені додатковою угодою;

- копію акту наданих послуг від 03.10.2025 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.04..2024 року з наведеним конкретним переліком наданих видів послуг та їх вартістю. Відповідно до цього Акту, адвокатомВдовиченко І.С. надано наступні послуги: подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову 2000 грн, написання та подання відзиву на зустрічний позов 4000 грн та заяви про зміну предмету позову 4000 грн, ознайомлення з матеріалами справи 1000 грн, участь в судових засіданнях - 8 засідань по 4000 грн = 32 000 грн, всього на загальну суму 43 000 грн.

- копію прибуткового касового ордеру №12-1/25 від 03.10.2025 року, відповідно якого ОСОБА_1 сплачено кошти у розмірі 32 000,00 грн. за надані послуги по договору про надання правової (правничої) допомоги від 26.04..2024 року

Цивільним процесуальним законодавством передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Саме дії Відповідача щодо спроби порушити презумпцію спільного сумісного майна подружжя спричинили такі наслідки як звернення Позивача до суду для поновлення його порушених прав. Позивач не бажав нести такі судові витрати або будь-які інші додаткові витрати, зумовлені явним посягання Відповідача на майнові права Позивача. Тому, відшкодування судових витрат і зокрема витрат на правову (правничу) допомогу Позивачеві є не просто його правом, а необхідною умовою законності та справедливості

Представником Наконечної О.Л. . заявлено про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати не є пропорційними до заявлених вимог та реально наданих послуг, частина з яких не були необхідними, їх розмір є необгрунтованим.

Оскільки суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог зустрічного позову та часткове задоволення вимог первісного позову, ОСОБА_1 має право на відшкодування за рахунок ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з її розглядом, зокрема витрат на професійну правничу допомогу.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи ( ч.3 ст. 137 ЦПК України).

За частиною п`ятою статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Основними критеріями визначення та розподілу судових витрат є їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Схожі правові висновки викладені в пункті 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду також зазначила, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Крім того, згідно з пунктом пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги представника позивача адвоката Вдовиченко І.С. про відшкодування судових витрат, понесених при розгляді даної справи, є частково обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню пропорційно до задволених вимог.

За такого, враховуючи принцип пропорційності до задоволених позовних вимог інша сторона має відшкодувати заявникові 19 200 грн витрат на професійну правничу допомогу , що є пропорційним до задоволених вимог ( 32 000/ 5 заявлених позовних вимог (дві за первісним позовм та 3 за зустрічним) = 6400 грн за одну заявлену вимогу) - оскільки судом задоволено одну вимогу первісного позову і відмовлено у задволенні двох вимог зустрічного первісного позову.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом відповідача за зустрічним позовом та позивача за первісним позовом ОСОБА_3 послуг, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що відшкодування на користь ОСОБА_1 підлягають витрати на правову допомогу у розмірі 5 200 грн. - оскільки такий розмір відповідає загальним засадам цивільного законодавства справедливості та розумності.

Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу (5 200 грн) є доведеним, відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони ( суд окремо враховує, подані представником заяви по суті справи та з процесуальних питань є майже ідентичними за змістом і до них долучався один і той же обсяг письмових доказів) , тривалістю слухання справи у суді першої інстанції .

Аналогічна позиція щодо оцінки критерію реальності наданих адвокатських послуг виклдаена в постанові Верховного Суду у справі № 490/1923/23 від 04 червня 2025 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 133, 141, 270, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Ухвалити у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - додаткове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5200 грн. витрат на правову допомогу.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання в тридцятиденний строк з дня проголошення додаткового рішення суду апеляційної скарги..

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Гуденко О.А.