Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1261/24

номер провадження 2/695/232/25

31 жовтня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Середи Л.В..

за участі секретаря с/з Оніщенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами,

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 06.05.2023 уклала з ТОВ «Мілоан» кредитний договір №8442630 за умовами якого отримала кредит на суму 17 000 грн. на строк 105 днів з терміном повернення коштів до 19.08.2023. Умови договору відповідач не виконала, грошові кошти у строки, які були обумовлені договором не повернула, а тому має заборгованість у розмірі 66 123 грн. 20 коп., яка складається із суми заборгованості за основою сумою боргу - 16 320 грн.; суми заборгованості за відсотками 48 103.20 грн.; заборгованості за комісією 1700 грн..

28.09.2023 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №28092023 за умовами якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №8442630 від 06.05.2023 перейшло до позивача. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Також 18.05.2023 між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 укладено договір позики за №5602056 за умовами якого позичальник отримала позику в сумі 4000 грн., строком 80 днів, до 06.08.2023. Умови договору відповідач не виконала, грошові кошти у строки, які були обумовлені договором не повернула, а тому має заборгованість у розмірі 11 968 грн., яка складається із суми заборгованості за основою сумою боргу - 4000 грн.; суми заборгованості за відсотками 7968 грн..

18.10.2023 між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №18-10/2023 за умовами якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №5602056 від 18.05.2023 перейшло до позивача. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Також 03.05.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір за №03816-05/2023 за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 15 000 грн., строком 360 днів, до 26.04.2024. Умови договору відповідач не виконала, грошові кошти у строки, які були обумовлені договором не повернула, а тому має заборгованість у розмірі 71 625 грн., яка складається із суми заборгованості за основою сумою боргу 15 000 грн.; суми заборгованості за відсотками 56 625 грн..

03.07.2023 право вимоги за договором №03816-05/2023 від 03.05.2023 перейшло до ТОВ «Стар Файненс Груп» на підставі договору факторингу №3072023, який у свою чергу, на підставі договору факторингу №27122023-2 від 27.12.2023 передав право вимоги до ТОВ «ФК «ЄАПБ». З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Крім вказаного 07.05.2023 між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №78685422 за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 10 000 грн., строком 30 днів, дата повернення 06.06.2023. Умови договору відповідач не виконала, грошові кошти у строки, які були обумовлені договором не повернула, а тому має заборгованість у розмірі 40 000 грн., яка складається із суми заборгованості за основою сумою боргу 10 000 грн.; суми заборгованості за відсотками 30 000 грн..

14.062021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21 у рамках якого сторонами було підписано Реєстр боржників за №12 від 22.11.2023 за умовами якого право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №78685422 від 07.05.2023 перейшло до позивача. З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій.

Згідно з умовами вказаних кредитних договорів позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених Договором.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала свого зобов`язання. Тому позивач, як новий кредитор відповідача просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за вказаними кредитними договорами, яка разом становить 189 716.20 грн., а також витрати на сплату судового збору у розмірі 3028 грн.

Ухвалою судді від 03.04.2024 відкрито провадження в справі, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

01.07.2024 на адресу суду від представника відповідача, адвоката Побиванця Ю.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому вказано, що відповідач визнає позовні вимоги частково з урахуванням наступного:

- у кредитному договорі №8442630 від 06.05.2023 укладеного з ТОВ «Мілоан» передбачено щомісячну сплату комісії за обслуговування кредиту. Позивачем нарахована заборгованість за таку комісію у розмірі 1700 грн.. Однак нарахування вказаної комісії, на думку представника відповідача є незаконним, а тому позивач визнає тільки заборгованість за тілом кредиту у розмірі 16 320 грн. та 48 103 грн. 20 коп. заборгованості за відсотками. Відтак просить стягнути загальну суму заборгованості по кредитному договору №8442630 від 06.05.2023 у розмірі 64 423.20 грн.;

- договором позики № 5602056 від 18 травня 2023 року, який був укладений між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 в електронній формі, позичальнику було надано короткострокову позику в сумі 4000,00 грн. на строк до 06 серпня 2023 року (80 днів), з встановленням базової процентної ставки. Згідно з розрахунками Позивача, станом на дату відступлення права вимоги (18.10.2023) загальна заборгованість за вказаним договором становила 11 968,00 грн. Проте, враховуючи, що строк користування позикою був визначений до 06.08.2023 року, нарахування процентів за користування, згідно з позицією Верховного Суду та приписами статті 1048 ЦК України, є правомірним виключно в межах встановленого договором строку. Відтак, загальна вартість позики, яка підлягає визнанню та стягненню, обмежується сумою основного боргу (4000,00 грн.) та правомірно нарахованими процентами до дати закінчення договору (2589,60 грн.), що сукупно складає 6589,60 грн. Таким чином, проценти, нараховані первісним кредитором поза межами строку дії договору, а саме 5378,40 грн, визнаються відповідачем як безпідставно нараховані;

- договором позики від 07 травня 2023 року, який укладено між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 за № 78685422 сторони узгодили суму кредиту розміром 10 000,00 грн. зі строком повернення до 06 червня 2023 року, з фіксованою базовою процентною ставкою 2,5% на день. Згідно з наданим Витягом з Реєстру боржників, загальний розмір вимоги становить 40 000,00 грн., з яких 10 000,00 грн. основна сума боргу та 30 000,00 грн. заборгованість за відсотками. При цьому, за правилами частини другої статті 1050 та статті 625 ЦК України, а також згідно з правовими висновками Верховного Суду (зокрема, у постановах Великої Палати), право кредитодавця нараховувати договірні проценти за користування кредитом припиняється після спливу встановленого договором строку кредитування (06.06.2023). Оскільки Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували розрахунок та обґрунтування заявлених відсотків у розмірі 30 000,00 грн., відповідач визнає заборгованість лише у розмірі 13 375,00 грн., що відповідає орієнтовній загальній вартості позики станом на дату закінчення строку дії Договору (06.06.2023). Подальше нарахування процентів після цієї дати є порушенням чинного законодавства та не підлягає стягненню.

04.07.2024 позивачем надано до суду відповідь на відзив, у якому позивач заперечуючи доводи представника відповідача вказує наступне:

- щодо договору №8442630: Положеннями статей 626, 639, 1054 ЦК України визначено, що укладений між сторонами Кредитний договір № 8442630 від 06.05.2023 року є правомірним правочином, що створює зобов`язання, які мають виконуватися належним чином. Згідно з умовами договору, позичальнику надано кредит у сумі 17 000,00 грн. на загальний строк 105 днів (до 19.08.2023), поділений на пільговий (15 днів зі ставкою 1.50%) та поточний (90 днів зі стандартною ставкою 3.00%) періоди. Договір, разом із додатками, містить визначену орієнтовну загальну вартість кредиту (68 425,00 грн.) за весь строк кредитування, і був прийнятий Позичальником, який підтвердив ознайомлення та згоду з усіма його умовами. Відповідно до статті 204 та 629 ЦК України, досягнення згоди між сторонами щодо усіх істотних умов, а також відсутність встановленої законом недійсності, обумовлює презумпцію правомірності правочину та його обов`язковість для виконання сторонами;

- щодо договору №5602056: Відповідно до статей 1048 та 1056 ЦК України, позикодавець має право на отримання процентів за користування позикою, розмір та порядок сплати яких встановлюються договором. Зокрема, пунктом 6.2 Договору позики № 5602056 від 18.05.2023 передбачено нарахування фіксованих процентів у розмірі 0.51% на прострочену позику як міри відповідальності. З огляду на правові висновки Великої Палати Верховного Суду (зокрема, у постанові від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16), можливість нарахування процентів після закінчення строку кредитування залежить від їхньої правової природи чи були вони встановлені сторонами як міра відповідальності за неправомірне користування (прострочення). Враховуючи узгоджені сторонами умови, позивач просить суд тлумачити нараховані поза межами кредитування відсотки саме як міру відповідальності за період прострочення, що підтверджується умовами Договору та наданими доказами. Крім того, позивач, керуючись принципом змагальності (ст. 81 ЦПК України) та стандартами доказування, долучає до справи додаткові розрахунки заборгованості та інформацію про перерахування коштів, отримані від первісних кредиторів після надходження Відзиву, з метою спростування тверджень відповідача;

- щодо договору № 78685422: Відповідно до статті 1048 ЦК України та пункту 5.3. Договору позики № 78685422 від 07.05.2023, позичальник підтвердив ознайомлення з умовами договору та Правилами надання грошових коштів, які є його невід`ємною частиною. Згідно з п. 6.5. Правил, у разі прострочення Товариство має право нараховувати проценти за понадстрокове користування позикою у розмірі, визначеному договором, протягом періоду, що не перевищує 90 календарних днів, при цьому такі проценти не є штрафною санкцією. Керуючись правовими висновками Великої Палати Верховного Суду (справа № 910/4518/16 від 05.04.2023), позивач просить суд тлумачити відсотки, нараховані за період після закінчення основного строку кредитування (30 днів), але в межах передбаченого Правилами 90-денного терміну, як міру відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що є правомірним з огляду на їх чітку фіксацію та розумні строки.

Таким чином, на думку позивача твердження відповідача у відзиві є необґрунтованими та такими, що суперечать умовам укладених правочинів, нормам чинного законодавства та сформованій судовій практиці Верховного Суду.

У зв`язку з відрядженням судді Ватажок-Сташинської А.В. до Соснівського районного суду міста Черкаси для здійснення правосуддя строком на 1 рік та на підставі розпорядження керівника апарату Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 04.07.2024 р. проведено повторний автоматизований розподіл даної справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.07.2024 р. судова справа передана головуючому судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області Середі Л.В., яка ухвалою від 30.07.2024 прийняла справу до свого провадження призначивши дату проведення підготовчого засідання.

Ухвалою суду від 18.02.2025 підготовче провадження у даній справі закрито, справу призначено до розгляду по суті.

До суду 26 серпня 2025 року надійшов відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву, спрямований на заперечення проти заявлених вимог. Разом із тим підготовче провадження у даній справі було закрито ухвалою суду від 18 лютого 2025 року, що відображає перехід справи до стадії розгляду по суті. Відповідач особисто брала участь у підготовчому засіданні і була належним чином обізнана про закриття підготовчого провадження. Факт подання нового відзиву (після того, як перший вже був поданий представником) після спливу шестимісячного строку з моменту закриття підготовчого провадження, без одночасного звернення до суду з клопотанням про поновлення пропущеного процесуального строку та наведення поважних причин його пропуску, свідчить про недотримання відповідачем вимог Цивільного процесуального кодексу України. З огляду на зазначене та неявку відповідача у судові засідання після закриття підготовчого провадження, суд приймає рішення залишити вказаний відзив без розгляду та не враховувати його при оцінці доказів та вирішенні справи по суті.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, у позовній заяві та відповіді на відзив просив розгляд справи проводити за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Незважаючи на належне повідомлення відповідача та її представника про час і місце судового засідання, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями у матеріалах справи, вони повторно не з`явилися до суду та не повідомили про поважні причини своєї відсутності. Суд, керуючись частиною четвертою статті 223 ЦПК України, має право вирішити справу на підставі наявних доказів. Водночас, зважаючи на те, що відповідачем було подано відзив на позовну заяву, суд позбавлений процесуальної можливості ухвалити заочне рішення, оскільки для його ухвалення (згідно зі статтею 280 ЦПК України) необхідна одночасна наявність умови про неподання відзиву. Відтак, за наявності у справі достатніх даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе продовжити розгляд справи на загальних підставах за відсутності сторони відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, надаючи правову оцінку наданим правовідносинам судом встановлено наступне.

Надані суду докази, які містяться в матеріалах справи стверджують, що відповідач уклала чотири кредитні договори за наступними умовами.

Щодо договору №8442630.

06 травня 2023 року ОСОБА_1 уклала з ТОВ «Мілоан» договір про споживчий кредит №8442630, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора F14215, що був надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , про що свідчить п. 10 кредитного договору, в якому зазначені анкетні дані відповідача, відомості щодо її місця проживання, номер телефону.

Згідно умов договору кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк 105 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 17 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пунктів 1.3.1 та 1.3.2 Кредит надається загальним строком 105 днів з пільговим періодом, який складає 15 днів та поточним періодом, який складає 90 днів.

Дата надання кредиту: 06.05.2023.

Дата остаточного погашення кредиту 19.08.2023 (п.1.4)

Відповідно до п. 1.5, 1.5.1 та 1.5.2 комісія за надання кредиту становить 1700 грн.. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду нараховуючться за ставкою 1.50 відсотків, а протягом поточного періоду нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 відсотка.

У пункті 2.1 договору сторонами погоджено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 *41.

Також електронним підписом було підписано паспорт споживчого кредиту, в якому зазначено тип кредиту, сума ліміту, строк кредитування та відсоткова ставка, а також вказана орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) яка становить 68 425 грн.

На підтвердження виконання ТОВ «Мілоан» зобов`язань за договором про споживчий кредит №8442630, позивачем надано платіжне доручення 99844614 від 06.05.2023 про перерахування на картковий рахунок НОМЕР_2 грошових коштів у сумі 17 000,00 грн..

28 вересня 2023 року між ТОВ «ФК « Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Мілоан» укладено договір факторингу №28092023, відповідно до п. 1.1. якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав до третіх осіб Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (Позики), плату за Позикою (плату за процентною ставкою), процент за порушення грошових зобов`язань, право на одержання яких належить клієнту.

Позивачем додано до позовної заяви акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 28092023 від 28.09.2023, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників № 1.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №28092023 від 28.09.2023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 66123,20 грн, з яких: 16 320 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 48 103,20 грн - сума заборгованості за відсотками, 1700 грн сума заборгованості за комісією.

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_1 має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за кредитним договором №8442630 від 02.03.2024 у розмірі 66123.20 грн..

При цьому з поданих ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунків вбачається, що кредитор нараховував позичальнику проценти за користування кредитними коштами відповідно до умов договору та в межах строку його дії.

Щодо договору №5602056.

18 травня 2023 року між ТОВ «Маніфою» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №5602056, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора w29320.

Згідно умов договору (п. 2.3) кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк 80 днів надати позичальнику грошові кошти у сумі 4 000,00 грн, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити проценти за користування кредитом відповідно до графіку платежів та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до пунктів 2.4.1, 2.4.2 та 2.4.3 визначено, що процентна ставка застосовується в межах строку позики та складається з Акційної процентної ставки (1.74300% на день), яка застосовується протягом першого розрахункового періоду, який визначено в п. 3.1.1 договору, Базової процентної ставки ( 2.49000%) на день, яка застосовується у випадку, визначеному п. 3.1.2 договору та Основної процентної ставки (2.49000%) на день, яка застосовується у порядку, визначеному п. 3.2 договору.

Дата надання кредиту: 18.05.2023.

Дата остаточного погашення кредиту 06.08.2023.

У пункті 2.5 договору сторонами погоджено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_3 .

До договору додано розрахунок та паспорт позики, який визначає основні умови надання коштів у позику.

Зарахування коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

До відповіді на відзив відповідачем надано до суду розрахунок заборгованості за №№5602056 із якого вбачається що розрахунок заборгованості складений за період з 18.05.2023 по 06.08.2023.

При цьому з поданих ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунків вбачається, що кредитор нараховував позичальнику проценти за користування кредитними коштами відповідно до умов договору та в межах строку його дії.

18.10.2023 року між ТОВ «Маніфою» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №18-10/2023, відповідно до якого ТОВ «Маніфою» передало ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Маніфою» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Позивачем додано до позовної заяви акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 18-10/2023 від 18.10.2023, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 2071.

До матеріалів справи також додано платіжну інструкцію за №20359 від 18.10.2023р., що стверджує виконання умов вказаного договору.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №18-10/2023 від 18.10.2023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 11 968 грн., з яких: 4000 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 7968 грн - сума заборгованості за відсотками.

Щодо договору №03816-05/2023.

03 травня 2023 р. між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №03816-05/2023, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора w8499.

Згідно Розділу І умов договору кредит надається строкоим на 360 днів, дата надання кредиту 03.05.2023, дата погашення кредиту 26.04.2024. Кредит надано в розмірі 15 000 грн.

Пунктом 1.4 договору встановлюється плата за користування кредитом, зокрема процентна ставка становить 2.50%, клієнт зобов`язується сплачувати проценти кожні 30 днів.

У пункті 1.6 договору сторонами погоджено, що кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_3 .

До договору додано розрахунок та паспорт позики, який визначає основні умови надання коштів у позику.

Зарахування коштів відповідачу підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення».

До відповіді на відзив відповідачем надано до суду розрахунок заборгованості за договором №03816-05/2023 від 03.05.2023 з якого вбачається що розрахунок заборгованості складений за період з 03.05.2023 по 26.12.2023.

При цьому з поданих ТОВ «Маніфою» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» розрахунків вбачається, що кредитор нараховував позичальнику проценти за користування кредитними коштами відповідно до умов договору та в межах строку його дії.

03.07.2023 між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Інвеструм» укладено договір факторингу за №3072023 відповідно до умов якого клієнт передав фактору, а фактор прийняв і зобов`язується оплатити клієнту права вимоги за грошовими зобов`язаннями, що виникли у клієнта за кредитними догворамип укладеними між боржником та клієнтом. Відступлення права грошової вимоги і всіх інших прав, належних клієнту за основними договорами, та їх перехід від клієнта до фактора відбувається у дату укладення цього договору та акту приймання-передачі, що передбачено п. 1.1 та 1.4 Договору.

Позивачем додано до позовної заяви акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 3072023 від 03.07.2023, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників.

27.12.2023 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №127122023-2 від 27.12.2023, відповідно до якого ТОВ «Стар Файненс Груп» передало ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Стар Файненс Груп» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Позивачем додано до позовної заяви акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 27122023-2 від 27.12.2023, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників в кількості 5038.

До матеріалів справи також додано платіжну інструкцію за №20650 від 28.12.2023р., що стверджує виконання умов вказаного договору.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників до договору факторингу №27122023-2 від 27.12.2023, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 на суму 71 625 грн., з яких: 56 625 грн сума заборгованості за відсотками.

Щодо договору №78685422.

07 травня 2023 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №78685422 який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора 3dz4xfb7N1.

Відповідно до п.2.1 договору сума позики становить 10 000,00 грн. строком на 30 днів, відсоткова ставка становить 2,5% фіксована.

Дата надання позики 07.05.2023, дата повернення позики (останній день) 06.06.2023.

Договір підписано відповідачем електронним підписом з електронним ідентифікатором. До даного договору додано таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, які також підписані відповідачем електронним підписом з електронним ідентифікатором.

До договору додано розрахунок, який визначає основні умови надання коштів у позику.

До відповіді на відзив відповідачем надано до суду розрахунок заборгованості за договором №78685422 від 07.05.2023 з якого вбачається що розрахунок заборгованості складений за період з 07.05.2023 по 04.09.2023.

14.06.2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до якого ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Позивачем додано до позовної заяви акт прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 14/06/2021 від 14.06.2021, згідно якого клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників.

До матеріалів справи також додано платіжну інструкцію за №20501 від 23.11.2023р., що стверджує виконання умов вказаного договору.

Згідно витягу з реєстру боржників №12 до договору факторингу № 14/06/21 від 14.06.2021, загальна сума заборгованості ОСОБА_1 становить 40 000 грн., відповідно до якого заборгованість за кредитним договором №78685422 складається з 10 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 30 000,00 грн. заборгованість за відсотками.

Щодо порядку укладення кредитних договорів.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України«Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У частині першій статті 11 Закону України «Про захист персональних даних»встановлено, що підставою виникнення права використання персональних даних є, зокрема, згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як вбачається із наведених вище договорів, останні були укладені дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписані накладенням електронного підпису, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

Водночас, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, жоден кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Жодних доказів на спростування вказаних обставин відповідачем надано не було, остання спочатку частково не визнавала позовні вимоги, потім не визнала їх взагалі. Однак жодного доказу, який би спростував факт укладення договору, отримання кредитних коштів чи належне виконання умов такого договору відповідач до суду не надала.

На підставі наведеного вище, виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку, що між вказаними кредитодавцями та відповідачем укладено зазначені вище договори, відповідно до умов якого відповідачу було надано кредитні кошти, і в порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала.

Щодо переходу прав вимоги до нового кредитора.

Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять його умови. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За приписами п. 1 ч. 1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

Частиною 1 ст.1077ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом ч. 1 ст.1078ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Згідно з ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Презумпція правомірності правочину означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

З огляду на наведене вище, за договорами факторингу, про які вказано вище до ТОВ «ФК «ЄАПБ» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаними кредитними договрами.

Позивачем, на підтвердження набуття статусу нового кредитора, надано вичерпний та належний комплекс доказів, а саме: копію договору про відступлення прав вимоги, платіжну інструкцію, що підтверджує оплату за вказаним договором факторингу, а також витяг з Реєстру боржників, з якого однозначно слідує перехід права вимоги за спірним кредитним договором.

Оскільки вказані договори про відступлення прав вимоги не були оспорені відповідачем і є чиним, вони, в силу презумпції правомірності правочину, вважаються належним доказом заміни кредитора у зобов`язаннях.

Щодо визначення розміру заборгованості.

За договором №8442630 від 06.05.2023 року.

Як зазначено вище, позивач наполягає, що заборгованість за кредитним договором №8442630 становить 66 123 грн. 20 коп. Вказаний розмір заборгованості стверджується розрахунком позивача, який додано до матеріалів справи. Відповідач будь-яких доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості не надала, доводів, що свідчили б про помилковий розрахунок суми заборгованості не навела, контр розрахунок не надала.

Разом із тим у відзиві сторона відповідача вказувала про безпідставність нарахування комісії про отримання кредиту.

Так, у договорі про споживчий кредит №8442630 від 06.05.2023 року, укладеними ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» містяться умови про комісію за надання кредиту, за управління та обслуговування кредиту, а саме:

у пунктах 1.5, 1.5.1 та, зокрема, у пункті 2.2.1 визначено «позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п. 1.5.1-1.5.2 договору, в термін (дату), вказаний в п. 1.4. У випадку, якщо позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2 або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною в п. 1.6 договору, в сумі та на умовах визначених п. 2.3 договору».

Аналіз змісту вказаного договору щодо порядку нарахування комісії свідчить про те, що в ньому не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які встановлена щомісячна комісія, а тому ТОВ «Мілоан» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, а тому положення договору про споживчий кредит щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісії за надання кредиту, є нікчемними відповідно до частини першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказане відповідає змісту правової позиції Верховного Суду у справі №582/202/22 від 09 жовтня 2024 року.

Отже, підстав для нарахування та стягнення комісії за такими договорами немає.

Інші вимоги за вказаним договором відповідачем не спростовані, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №8442630 від 06.05.2023 року у розмірі 64 423 грн. 20 коп., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 16 320 грн.; заборгованості за відсотками 48 103 грн. 20 коп.

За договором №5602056 від 18.05.2023 року

У відзиві на позовну заяву відповідач вказував, що нарахування передбачених договором відсотків можливе лише до 06.08.2023, а нараховані поза межами строку відсотки за користування такою позикою до стягненню з відповідача не підлягають.

У постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 686/13446/15 (провадження № 61-18379св21) зазначено, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) зроблено висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18)».

Оскільки договором позики №5602056 від 18.05.2023 року передбачає строк кредитування 80 днів, тобто до 06.08.2023 року, тому відсотки погоджені сторонами мають бути стягнуті саме за вказаний період.

Як зазначено вище представником позивача надано суду розрахунок заборгованості за вказаним договором позики, з якого вбачається, що розрахунок зроблено за період з 18.05.2023 по 06.08.2023 з визначеною сумою заборгованості по відсотках 7968 грн., що відповідає умовам вказаного договору.

Додаткові нарахування за вказаним договором не нараховувались.

Також відповідач посилається на те, що загальна вартість позики станом на 06.08.20233 на час закінчення договору складає 6589.60 грн., а позивачем розраховано суму відсотків 7968 грн., що не відповідає умовам договору.

Однак суд зауважує, що загальна вартість позики у розмірі 6589.60 грн. розраховується за умови належного виконання боржником своїх зобов`язань, однак в даному випадку умови договору відповідачем були порушені, а тому кредитор був вправі застосувати додаткові стягнення чи обмеження, зокрема визначені п. 6.2 вказаного договору, а також умов п. 2.4 договору.

Разом з тим, відповідачкою наданий позивачем розрахунок заборгованості за вказаним договором не спростовано, не надано власного розрахунку чи доказів виконання боргових зобов`язань, а також доказів нарахування відсотків поза межами строку кредитування.

За вказаних обставин, суд вважає доведеним та обґрунтованим наявність у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором в розмірі 11 968 грн., яка складається з 4000 грн. - заборгованості за основною сумою боргу; 7968 - заборгованість за процентами за користування сумою позики.

За договором №03816-05/2023 від 03.05.2023 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зроблено висновок, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності спірного договору кредитування.

Розрахунок заборгованості відповідачем також не спростовано та свій контррозрахунок не подано.

При цьому суд бере до уваги, що згідно наданого позивачем розрахунку сума заборгованості розрахована за період з 03.05.2023 по 30.10.2023, тобто в межах строку визначеного в п. 1.2 договору.

При цьому після 30.10.2023 сума відсотків не нараховувалась, а тому підстави врахування вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до ч.5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» відсутні.

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №03816-05/2023 в розмірі 71625 грн. з яких 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 56 625 грн. - сума заборгованості за відсотками.

За договором №78685422 від 07.05.2023 року.

Вказаним договором позики від 07.05.2023 року передбачено строк кредитування 30 днів, тобто до 06.06.2023 року, тому відсотки погоджені сторонами мають бути стягнуті саме за вказаний період.

Умовами долученого договору не передбачено пролонгацію договору позики, а тому стягнення відсотків за період понад вказаний строк є неправомірним.

Щодо розміру нарахування вказаних відсотків, то слід зауважити, що їх нарахування має відбуватися за базовою процентною ставкою у розмір 2,5% в день, оскільки позичальником допущено їх прострочення, що обумовлено сторонами у пункті 15 договору.

Таким чином розмір відсотків за користування договором позики №78685422 від 07.05.2023 р. становить 7 750 грн. за розрахунком (10 000 грн. х 2.5% х 30дн.).

Пунктом 6 договорів передбачено дії, які має вчинити позичальник для продовження строку користування кредитом.

Умовами договору не передбачено автопролонгації договору без вчинення активних дій з боку позичальника.

Отже, слід дійти висновку, що нарахування відсотків повинно відбуватися в межах строку кредитування, тобто 30 днів, а нарахування відсотків, які здійснені поза даним строком є неправомірними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 викладено наступну позицію: «право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, оскільки в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 цього Кодексу, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання».

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Відтак нарахування решти суми відсотків є безпідставним, а тому в цій частині позову слід відмовити.

За вказаних обставин за договором №78685422 від 07.05.2023 року з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 17 750 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою боргу 10 000 грн., заборгованості за відсотками 7750.00 грн.

Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Отже, процесуальний обов`язок суду - належним чином дослідити поданий стороною доказ, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні, які саме перешкоди чиняться позивачу.

Зазначеного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 20 травня 2020 року у справі у справі № 573/1677/18.

У даному випадку, суд оцінює вказані розрахунки належними доказами по справі, який має значення для правильного вирішення спору по суті.

Крім того, жодного свого розрахунку, належного заперечення щодо наявності помилок в розрахунку, який був поданий позивачем, стороною відповідача надано не було.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер, реквізити банківської картки, на яку первісним кредитором здійснювалось перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані неправомірно для укладення кредитних договорів від його імені, ним до суду не надано. Також суд бере до уваги, що відповідач до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій не звертався, як і не оскаржував правомірність укладених договорів.

Враховуючи умови надання кредитних коштів, суд зазначає, що саме боржник має доступ до своїх рахунків, і він мав можливість надати суду виписку зі своїх рахунків на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, однак доказів на спростування заявлених позовних вимог в частині укладення договорів та отримання кредитних коштів, суду не надав.

Крім цього, у вищевказаних договорах та додатках до нього наявна інформація про умови кредитування, зокрема порядок та умови надання кредиту, періодичність внесків, строк дії договору, процентна ставка за користування кредитом та порядок повернення кредиту, а також наявний графік платежів.

Суд звертає увагу на те, що умови договорів до них є чіткими та зрозумілими, що виключає можливість їх неоднозначного трактування сторонами.

У зазначених кредитних договорах, сторони погодили суму договору, строк дії договору, процентну ставку за користування позикою.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема, щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

На час розгляду справи судом відповідач не надав даних, що свідчать про добровільне погашення заборгованості та про причини несвоєчасного погашення заборгованості за кредитними договорами у добровільному порядку.

Крім того, суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язань, відповідно до ст. 617 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» суд задовольняє частково (87.37%), тому сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню з відповідача у пропорційно до задоволеному розмірі, та становить 2645,74 грн.

Керуючись ст.ст.12,13,259,263-265,268ЦПК України ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1054, 1055 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з поверненн боргів» (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, ) заборгованість за договорами на загальну суму 165 766 (сто шістдесят п`ять тисяч сімсот шістдесят шість) гривень 20 коп., а саме:

за кредитним договором №8442630 у розмірі 64 423.20 грн., з яких сума заборгованості за основною сумою боргу 16 320 грн.; сума заборгованості за відсотками 48 103 грн. 20 коп;

за кредитним договором № 5602056 у розмірі 11 968 грн., з яких 4000 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 7968 - заборгованість за процентами за користування сумою позики;

за кредитним договором №03816-05/2023 у розмірі 71 625 грн. з яких 15 000 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу та 56 625 грн. - сума заборгованості за відсотками;

за кредитним договором №78685422 у розмірі 17 750 грн., з яких заборгованості за основною сумою боргу 10 000 грн., заборгованості за відсотками 7750 грн..

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Європейська агенція з поверненн боргів» витрати зі сплати судового збору у сумі 2645,74 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя Середа Л.В.