КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 755/30256/14-ц

20 листопада 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

при секретарі - Смолко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Железняка Віктора Кузьмича на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Галаган В.І. у цивільній справі за заявою Акціонерного товариства «Сенс Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, -

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року представник Акціонерного товариства "Сенс Банк" звернувся до Дніпровського районного суду м. Києва з заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 26 вересня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків було ухвалено рішення у справі № 1518/14 за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором яким стягнуто на користь банку борг У розмірі 994 988,62 грн. та третейський збір - 10 340,89 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2014 року по цивільній справі 755/30256/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн.

В подальшому ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Скасовано ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року. Постановлено нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором. У задоволенні заяви ОСОБА_1 . Про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 відмовлено.

В подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.

Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року в частині вимог ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 відмовлено. У решті ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року залишено без змін.

Зазначає, що 13.06.2018 року постановою Верховного Суду у справі № 755/4608/16-ц ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в частині вимог ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано. Залишено в силі в цій частині ухвалу Апеляційного суду міста Києва від18 січня 2017 року.

Вказує на те, що в процесі довготривалого судового розгляду, рішення Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року в частині стягнення з ОСОБА_1 залишено в силі на підставі ухвали Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року.

Зазначає, що 02 грудня 2016 року виконавче провадження було закінчено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ "Про виконавче провадження" та оригінал виконавчого листа було направлено до суду. Повторно виконавчий лист на виконання не надходив.

Зазначає, що стягувач подавав заяву перо видачу дублікату виконавчого документа до суду, однак ухвалами суду від 18.06.2022 року, 09.09.2024 року, 14.10.2024 року та 19.11.2024 року подані заяві були залишені без розгляду. Однак вищезазначене свідчить, що стягувач напротязі всього часу вчиняв дії направлені на виконання рішення суду та отримання виконавчого документу. Таким чином внаслідок довготривалого судового провадження, рішення суду залишилось без виконання.

Вказує на те, що в даній справі рішення суду набрало сили 18.01.2017, в той час коли виконавче провадження вже було закінчено.

З огляду на вище викладене просив суд замінити сторону стягувача Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» на стягувача Акціонерне товариство «Сенс Банк» щодо примусового виконання на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2014 року по цивільній справі 755/30256/14-ц виконавчого листа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року; поновити Акціонерному товариству «Сенс Банк» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа та видати дублікат виконавчого листа.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк», заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, - задоволено.

Замінено сторону стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на стягувача АТ «Сенс Банк», щодо примусового виконання на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2014 року по цивільній справі 755/30256/14-ц рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн.

Поновлено АТ «Сенс Банк» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року.

Видано дублікат виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн. - відносно боржника ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, 16 серпня 2025 року представник заявника ОСОБА_1 адвокат Железняк В.К. подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року у справі №755/30256/14-ц пр. №6/755/349/25 при поданні апеляційної скарги вдруге.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що 18.01.2017 набуло законної сили рішення Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року, яким усунені перешкоди для подальшоговиконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі No 1518/14 у частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн.

Вважає, що 19.01.2017 банк отримав можливість звернутись до органів виконавчої служби і пред`явити для примусового виконання виконавчий лист, виданий на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 28.11.2014 року у цивільній справі 755/30256/14-ц щодо виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі No 1518/14 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн.

Звертає увагу на те, що в подальшому у жодній справі, ініційованій як банком, так і Ляшенко, суди не зупиняли виконання за виконавчим листом і не ухвалювали рішень, які б перешкоджали руху виконавчого листа.

На думку апелянта, наявні у справі докази та існуючі справи і судові рішення за участю сторін доводять, що з 19.01.2017 не існувало поважних причин, які перешкоджали банку пред`явити для примусового виконання виконавчий лист Дніпровського районного суду м. Києва № 755/30256/14 від 02.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 994 988,62 грн, третейського збору в сумі 10 340,89 грн.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник АТ «Сенс Банк» був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи. (т. 2 а.с. 110)

Заінтересована особа ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась засобами поштового зв`язку, проте 14 листопада 2025 року до Київського апеляційного суду повернулась поштова кореспонденція без вручення, причина- «адресат відсутній».

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Железняк Віктор Кузьмич про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся засобами електронного зв`язку «Електронний Суд». Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року клопотання представника заявника про проведення судового засідання в режимі відеоконференції було задоволено, разом з тим, у зв`язку з постійним відключенням в приміщенні суду світла та відсутність інтернет зв`язку, пощкоджено модуль, проведення судового засідання в режимі відеоконференції не можливо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в ухвалі Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2025 року заявника було попереджено, що ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності не з`явившихся сторін.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28.11.2014 року по цивільній справі 755/30256/14-ц видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня

2016 року заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено. Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Скасовано ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2016 року. Постановлено нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено частково. Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Касаційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року в частині вимог ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано та постановлено в цій частині нову ухвалу. У задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 відмовлено. У решті ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року залишено без змін.

13.06.2018 року постановою Верховного Суду у справі № 755/4608/16-ц ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року в частині вимог ОСОБА_2 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано. Залишено в силі в цій частині ухвалу Апеляційного суду міста Києва від18 січня 2017 року.

31.10.2022 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва у справі № 755/30256/14-ц заяву ОСОБА_1 , стягував - АТ «Укрсоцбанк», заінтересовані особи: АТ «Альфа-Банк», ОСОБА_2 , Вознесенський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - залишено без задоволення.

Згідно Листа Лівобережного відділу ВДВС у м. Запоріжжі від 02.06.2025 року № 60953/7-29.24-35, на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження ВП НОМЕР_2 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/30256/14 від 02.12.2024 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 994 988,62 грн. 02.12.2016 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 12.10.2016 року по справі № 755/4608/16-ц скасований виконавчий документ виданий Дніпровським районним судом м. Києва. Оригінал виконавчого листа направлений до органу, який його видав. Матеріали виконавчого провадження ВП НОМЕР_2 наразі знищено за закінченням терміну зберігання.

Задовольняючи заяву представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» в частині заміни стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Сенс Банк» суд першої інстанції посилався на те, що заявником правомірно заявлено вимогу про заміну сторони кредитора АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Сенс Банк» за зобов`язанням боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у зв`язку із доведенням факту правонаступництва внаслідок реорганізації всіх прав та обов`язків попереднього кредитора, що надає новому кредитору право звернення до суду із заявою про заміну стягувача на стадії виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв?язку із зміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб?єктивний склад у частині кредитора.

Як передбачено частинами першою, другою статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Аналогічні приписи містяться у частині п`ятій статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи зі змісту статей 512, 514 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням положень статті 442 ЦПК України, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження (у виконавчому листі) шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження (у виконавчому листі), тобто, процесуального правонаступництва, є наступництво у матеріальних правовідносинах унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти будь-які дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

За таких обставин, звернення сторони у справі чи правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України та Закону України «Про виконавче провадження», оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби/ із відповідними заявами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Досліджені колегією суддів апеляційного суду докази у справі вказують на те, що рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк» від 15 жовтня 2019 року за № 5/2019, а також рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк» протокол № 4/2019 від 15 жовтня 2019 року затверджено Передавальний акт. Внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк», правонаступником усього його майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». Правонаступником щодо майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк» виникає у АТ «Альфа-Банк» з дати затвердження цього передавального акту загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» та рішенням єдиного акціонера АТ «Укрсоцбанк», а саме- з 15 жовтня 2019 року.

На підставі передавального акту (затвердженого рішенням єдиного акціонера Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (рішення № 5/2019 від 15.10.2019 року) та рішення Загальних зборів акціонерів Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (протокол №4/2019 від 15.10.2019 року) Акціонерному товариству «Альфа-Банк» були передані все майно, права і зобов`язання Акціонерного товариства «Укрсоцбанк».

Позачерговими Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» від 12 серпня 2022 року (Протокол №2/2022, складений 18.08.2022) прийняте рішення про зміну назви АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що внесено зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань.

Акціонерне товариство «Сенс Банк» є юридичною особою, створеною і зареєстрованою за законодавством України, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

21 липня 2023 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову за № 739 якою відповідно до пункту 23 розділу X "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", на підставі пропозиції Національного банку про участь держави у виведенні системно важливого банку акціонерного товариства "Сенс Банк" з ринку, у зв`язку із застосуванням санкцій до власників істотної участі у банку, а також з урахуванням необхідності забезпечення стабільності банківської системи і захисту прав та інтересів вкладників та інших кредиторів банку, Кабінетом Міністрів України прийнято пропозицію Національного банку про участь держави в особі Міністерства фінансів у виведенні з ринку системно важливого банку Акціонерного товариства "Сенс Банк" у спосіб, визначений пунктом 5 частини другої статті 39 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб".

22 липня 2023 року Міністерство фінансів України та Фонд гарантування вкладів фізичних осіб уклали договір купівлі-продажу 100% акцій АТ «Сенс Банк».

Таким чином, з 22 липня 2023 року 100% акцій АТ «Сенс Банк» належить Державі Україна в особі Міністерства фінансів України.

Правовий аналіз наведених норм законодавства та встановлених судом фактичних обставин у своїй сукупності дозволяють зробити висновок про те, що у справі, яка переглядається, заявником АТ «Сенс Банк» доведено набуття усіх прав первісного кредитора АТ «Укрсоцбанк» на отримання виконання зобов?язань до боржника ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для задоволення заяви представника Акціонерного товариства «Сенс Банк» в частині заміни стягувача ПАТ «Укрсоцбанк» на його правонаступника АТ «Сенс Банк».

Задовольняючи заяву представника АТ «Сенс Банк» в частині поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року та видачі дублікат виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14, суд першої інстанції посилався на те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 755/30256/14-ц на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 28 листопада 2014року стягувачем АТ «Сенс Банк» пропущено з поважних причин, що не залежали від волі стягувача, з огляду на велику кількість ініційованих сторонами у справі судових процесів та їх тривалий розгляд, що є поважною причиною пропуску строку для повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа задля забезпечення виконання судового рішення. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що за наслідками втрати оригіналу виконавчого листа відсутня можливість примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб і громадян, та підлягає виконанню на всій території України, з урахуванням законного інтересу стягувача щодо фактичного відновлення порушеного права, - наявні підстави для задоволення подання-заяви про видачу дублікату виконавчого листа.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Згідно з п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналізуючи зміст даної норми, єдиною підставою для видачі судом дублікату виконавчого листа - є його втрата.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.

Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано, чи не втратило судове рішення законної сили, чи не пропущений строк на пред`явлення до виконання.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постанові від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) Верховний Суд зазначив, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 20 травня 2022 року у справі №1005/7133/2012, від 19 липня 2022 року у справі №750/13088/14 та ін.

Таким чином, питання видачі дублікату виконавчого листа є похідним від вирішення питання про поновлення строку для пред`явлення його до виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Виходячи з даної норми закону при вирішенні, відповідно до ст. 433 ЦПК України, питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа, виданого на підставі судового рішення, суд повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як вбачається зі змісту положень ст. 433 ЦПК України, метою застосування цієї статті є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Виконавча давність це встановлений у законі строк, протягом якого рішення може бути пред`явлено саме до примусового виконання, тому що для добровільного виконання строки не встановлені в тому сенсі, що добровільне виконання рішення після закінчення строку виконавчої давності повинно визнаватися належним. Рішення суду, за загальним правилом, може бути пред`явлено до примусового виконання протягом трьох років з моменту набрання ним законної сили.

Перебіг строку виконавчої давності починається з набранням рішенням суду законної сили. Переривається перебіг цього строку пред`явленням виконавчого документа до виконання, а також частковим виконанням рішення. Пропуск строку виконавчої давності, за загальним правилом, позбавляє стягувача права на примусове виконання рішення. Однак, у разі пропуску цього строку за поважної причини стягувач може звернутися до суду із заявою про поновлення пропущеного строку.

У зв`язку з тим, що в ст. 433 ЦПК України не міститься переліку причин, які є поважними при пропуску строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд у кожному конкретному випадку, виходячи з аналізу конкретних обставин пропуску строку, вирішує питання про те, чи є причина його пропуску поважною.

Тобто, питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, так і від чинників, що не пов`язаних з людським фактором.

Так, причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: обставина, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк, протягом строку, який пропущено, що підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для сторони на вчинення певної дій.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з даною заявою представник АТ «Сенс Банк» зазначав, що в процесі довготривалого судового розгляду, рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 994 988,62 грн. та третейського збору у розмірі 10 340,89 грн. залишено в силі на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 18 січня 2017 року, яка набрала законної сили лише 13 червня 2018 року. Разом з тим, стягувач був позбавлений можливості подати заяву до суду про отримання виконавчого документа після розгляду справи та прийняття остаточного рішення у зв`язку з новими судовими процесами, які були ініційовані боржником.

Колегія суддів звертає увагу на те, що як зазначає безпосередньо представник АТ «Сенс Банк» лише в грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист.

Ні до суду першої, ні до суду апеляційної інстанції представник не зазначив обставин, які завадили заявнику звернутись до суду з відповідною заявою у період з 13 червня 2018 року по грудень 2021 року.

Проаналізувавши заяву, беручи до уваги відсутність будь-яких належних та допустимих доказів поважності причин пропуску строку пред`явлення виконавчих листів до виконання, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника АТ «Сенс Банк» в частині поновлення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року та видачі дублікат виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14.

Суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не врахував зазначені вище обставини та дійшов помилкового висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Перевіривши в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, не дослідив та не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це, відповідно до статті 376 ЦПК України, є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по задоволення позовних вимог

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 1 статті 141 ЦПК України.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог - частина 2 статті 141 ЦПК України.

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 484,48 грн.

З урахуванням того, що за результатами перегляду справи в суді апеляційної інстанції апеляційну скаргу було задоволено частково, то з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 322,98 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника заявника ОСОБА_1 адвоката Железняка Віктора Кузьмича задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року в частиніпоновлення Акціонерному товариству «Сенс Банк» строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року та видачі дублікат виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва № 755/30256/14-ц від 24.12.2014 року на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 про солідарне стягнення з ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в розмірі 994 988,62 грн., третейського збору в сумі 10 340,89 грн. - відносно боржника ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

В іншій частині ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» () на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 322,98 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2025 року

Головуючий: Судді: