Справа №694/3181/25
провадження № 2-о/694/91/25
У Х В А Л А

про повернення заяви

28.10.2025 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Кравченко Т.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Павленко Сергій Іванович, особа, щодо якої вирішується питання про визнання недієздатною ОСОБА_2 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, Будищенський психоневрологічний інтернат, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,

в с т а н о в и в:

24 жовтня 2025 року до Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла заява ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною ОСОБА_2 , встановлення над нею опіки та призначення опікуна.

При вирішення питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості цих справ встановлені цим розділом.

Відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

Статтею 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99у справі про офіційне тлумачення терміну «член сім`ї» членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавством не передбачено вичерпного переліку членів сім`ї та визначено критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола

членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17.

Сімейний кодекс України не містить визначення поняття «близькі родичі», однак таке визначення міститься в ряді інших законодавчих актах та має схоже трактування. Зокрема, в ст. 3 Кримінального процесуального кодексу України зазначено, що близькі родичі та члени сім`ї це чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі.

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить визнати недієздатною ОСОБА_2 , яка 16.02.1985 року уклала шлюб з її братом ОСОБА_3 (при цьому документів про родинні стосунки заявниці та ОСОБА_3 суду не надано), що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому ОСОБА_1 зазначає, що 17.10.1987 року ОСОБА_2 зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , а з 28.04.2006 року ОСОБА_2 перебуває на повному державному утриманні в Будищенському психоневрологічному інтернаті.

Таким чином, з поданої заяви вбачається, що ОСОБА_1 не є членом сім`ї ОСОБА_2 , оскільки не проживає разом з нею, не пов`язана спільним побутом та не має взаємних прав та обов`язків. Також ОСОБА_1 не відноситься до близьких родичів ОСОБА_2 , відносно якої просить вирішити питання недієздатності.

Відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України заява повертається у випадках, коли заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

В статтях 46, 47 ЦПК України закріплені загальні вимоги щодо цивільної процесуальної правоздатності та цивільної процесуальної дієздатності. Разом з тим, наука цивільного процесуального права виходить із того, що передумовою виникнення цивільних процесуальних правовідносин є правосуб`єктність, тобто специфічна властивість суб`єктів цивільного процесуального права, яка дозволяє їм бути носієм прав та обов`язків, вступати в цивільні процесуальні правовідносини. Остання закріплює коло осіб, які можуть бути суб`єктами прав та обов`язків, конкретизує тим самим коло правовідносин, що виникають на основі правосуб`єктності. У свою чергу, її зміст структурований і складається з двох елементів: а) можливості мати права і нести обов`язки (правоздатність) та б) можливості самостійного здійснення прав і обов`язків (дієздатність).

Для осіб, які можуть виступають заявниками в окремому провадженні правосуб`єктність є спеціальною, оскільки визначається окремою статтею, розміщеною у відповідній главі Розділу IV «Окреме провадження» ЦПК. Так, відповідно до ч. 3 ст. 296 ЦПК України заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

У зв`язку з цим, хоча особа, яка не входить до кола суб`єктів, зазначених у ч. 3 ст. 296 ЦПК, може подати заяву про визнання фізичної особи недієздатною особою, володіючи загальними цивільною процесуальною правоздатністю (ст. 46 ЦПК) та цивільною процесуальною дієздатністю (ст. 47 ЦПК), однак цивільні процесуальні правовідносини за її участі не можуть виникнути, оскільки вона не має правосуб`єктності заявника по такій категорії справ. Наведене пов`язане з тим, що її дієздатність, яка є складовою правосуб`єктності, у такій ситуації має «дефектність», обумовлену тим, що вона не відноситься до певної групи осіб, які наділяються правами та обов`язками заявників по таким категоріям справ. Таким чином, особа не має процесуальної дієздатності заявника.

Враховуючи те, що заяву про визнання особи недієздатною подано ОСОБА_1 , яка не може бути заявником у даній справі, суд приходить до висновку, що заява відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст.185 ЦПК України підлягає поверненню заявнику.

При цьому суд роз`яснює, що відповідно до положень ч. 7 ст. 185 ЦПК України, повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ч. 2 ст.175, 185, 353-355 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а:

Заяву ОСОБА_1 , представник заявника адвокат Павленко Сергій Іванович, особа, щодо якої вирішується питання про визнання недієздатною ОСОБА_2 , заінтересовані особи: орган опіки та піклування Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, Будищенський психоневрологічний інтернат, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна - повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити заявнику, що згідно з ч. 7 ст.185ЦПК України повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник провадження, якому ухвала суду не була вручена в день її складення має право на поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому копії вказаної ухвали.

Суддя Т.М. Кравченко