Березівський районний суд Одеської області
28.10.2025
Справа № 494/2289/25
Провадження № 2/494/1171/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.10.2025 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді - Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Антонишиної І.С.

представника позивача Чабан О.О.,

представника відповідача Рудаченко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Березівка Одеської області заяву представника позивача про забезпечення позову по цивільній справі №494/2289/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілан-С» до приватного підприємства «ВЕРЕСЕНЬ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО», ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживчслужби в Одеській області про визнання правочину недійсним, повернення транспортного засобу боржнику, -

ВСТАНОВИВ:

14.10.2025 року до Березівського районного суду Одеської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілан-С» до Приватного підприємства «ВЕРЕСЕНЬ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО», ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживчслужби в Одеській області про визнання правочину недійсним, повернення транспортного засобу боржнику.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 року, вищевказана справа надійшла у провадження судді Римаря І.А.

Ухвалою суду від 27.10.2025 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання на 01.12.2025 року.

Разом з позовною заявою, представником позивача подана заява про забезпечення позову, в якій зазначила, що між сторонами по справі існує спір щодо законності відчуження боржником ПП «ВЕРЕСЕНЬ» трактору колісного марки ХТЗ-17221-19, 2011 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 у період існування судового рішення про стягнення з боржника заборгованості на користь нового кредитора ТОВ «Мілан-С». Первісний правочин відчуження від 19.01.2021 року має ознаки фраудаторного, оскільки вчинений з метою ухилення від виконання судового рішення та виведення майна з майнової маси боржника. Крім того, подальше відчуження вказаного майна на користь ОСОБА_2 , який у той час обіймав посаду заступника директора ПП «ВЕРЕСЕНЬ», та в подальшому працював заступником директора ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО», що свідчить про збереження контролю боржника над спірним транспортним засобом. Станом на дату звернення до суду вищевказаний транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_1 , який є останнім набувачем у ланцюгу переходів права власності, що походять від первинного фраудаторного правочину. Заявник вважає, що існує реальна загроза відчуження або перереєстрації транспортного засобу на інших осіб до моменту вирішення спору по суті, що істотно ускладнить виконання майбутнього рішення суду. З урахування наведеного, представник позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на трактор колісний марки ХТЗ-17221-19, 2011 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 заборонивши ОСОБА_1 вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного транспортного засобу.

Ухвалою суду від 27.10.2025 року розгляд заяви про забезпечення позову призначено до судового розгляду на 28.10.2025 року.

У судовому засіданні 28.10.2025 року представник позивача просила задовольнити заяву про забезпечення позову та накласти арешт на спірний транспортний засіб, з підстав зазначених у клопотанні.

У судовому засідання 28.10.2025 року представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО» не заперечував проти задоволення заяви про забезпечення позову. Також вказав, що будь-які документи на оспорюване майно їм від попереднього власника не надходило та вони не знали про її наявність.

У судове засідання 28.10.2025 року представник відповідача ПП «Вересень», відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені були належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО», вивчивши матеріали справи, врахувавши неявку відповідача ПП «Вересень», відповідач ОСОБА_1 та представника третьої особи, суд доходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Водночас, судом прийнято про розгляд заяви у судовому засіданні із наданням пояснень.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд, зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, підставою для забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №520/5745/18.

Ухвалюючи рішення за заявою, суд виходить з того, що викладені представником заявника обставини, виходячи з положень статті 151 ЦПК України, є достатніми для обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі його задоволення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарського суду Одеської області від 23.06.2020 року по справі №916/3423/19 стягнуто з ПП «ВЕРЕСЕНЬ» на користь ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» заборгованість за договором у розмірі 1351364.00 грн.

Згідно постанови Південно-Західного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 року вищевказане рішення Господарського суду Одеської області змінено та стягнуто з ПП «ВЕРЕСЕНЬ» на користь ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» 3646441.06 грн. основного боргу, 140307.3 грн. пені, 28798.90 грн. інфляційних витрат, 14216.49 грн. 3%річних та 57446.46 грн. судового збору.

Як вбачається з позовної заяви, станом на 11.01.2021 року, заборгованість ПП «Вересень» перед позивачем згідно рішень суду встановлено у розмірі 3887210 грн 22 коп.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 23.01.2025 року по справі №916/3423/19 замінено вибулого стягувача ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ» на правонаступника ТОВ «Мілан-С».

Відповідно листа Головного управління Держпродспоживчслужби в Одеській області від 26.09.2025 року, встановлено, що трактор колісний марки ХТЗ-17221-19, 2011 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 знято з обліку з відповідача ПП «ВЕРЕСЕНЬ», 19.01.2021 року знято з обліку з відповідача ТОВ «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО», 04.07.2022 року знято з обліку з відповідача ОСОБА_2 та 16.02.2024 року зареєстровано за відповідачем ОСОБА_1 .

Обставини, які викладені в позовній заяві, свідчать про те, що спірний правочин був вчинений в період існування у відповідача ПП «ВЕРЕСЕНЬ» невиконаних прострочених зобов`язань зі сплати значної суми боргу на користь ТОВ «АГРО-ЗАХИСТ», правонаступником якого являється ТОВ «Мілан-С». Грошову заборгованість ПП «ВЕРЕСЕНЬ» не повернуто, транспортний засіб за рахунок якого можна було повернути борг, відчужено на іншу особу. За таких умов, позивач має підстави для обґрунтованого логічного висновку, що оскаржуваний правочин укладався з метою приховання майна боржника, за рахунок якого кредитор міг би задовольнити майнові вимоги.

Водночас, 20.01.2021 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження. Станом на день подачі позову, відповідачем не виконано повністю погашення боргу. Крім цього, у відповіді приватного виконавця від 01.08.2025 року №33565 повідомлено, що майно на яке можливо негайно звернути стягнення у боржника відсутнє.

Також, як вбачається з пояснень учасників по справі та матеріалів справи ОСОБА_2 , який відчужував за останнім правочином даний транспортний засіб ОСОБА_1 -перебував та працював на посаді заступника директора ПП «Вересень» та ТОВ «Вересень АГРОПРО».

У постанові ВС КЦС від 27.07.2019 по справі №405/1820/17 зроблено висновок, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд виходить з того, що між сторонами існує спір про визнання правочину недійсним та повернення вищевказаного транспортного засобу боржнику, що підтверджується наданими до позовної заяви доказами, ОСОБА_1 , як власнику, належать права володіння, користування та розпоряджання спірним майном.

На підставі викладеного суд вважає засіб забезпечення позову відповідним та співмірним з позовними вимогами, а заяву про забезпечення позову обґрунтованою і доведеною, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Керуючись ст. ст. 149-153, 259, 260 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілан-С» до Приватного підприємства «ВЕРЕСЕНЬ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО», ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживчслужби в Одеській області про забезпечення позову - задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілан-С» до Приватного підприємства «ВЕРЕСЕНЬ», Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРЕСЕНЬ АГРОПРО», ОСОБА_1 , третя особа: Головне управління Держпродспоживчслужби в Одеській області про визнання правочину недійсним, повернення транспортного засобу боржнику - шляхом накладення арешту на транспортний засіб: трактор колісний марки ХТЗ-17221-19, 2011 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 ,- в частині заборони ОСОБА_1 вчиняти будь-які реєстраційні дії (відчуження) щодо вказаного транспортного засобу, а саме: трактор колісний марки ХТЗ-17221-19, 2011 року випуску, заводський номер НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 .

Копію ухвали направити до Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (65114, Україна, Одеська обл., місто Одеса, вулиця Корольова Академіка, будинок 5) до відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня складення повної ухвали суду.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.10.2025 року.

Суддя І.А. Римар