Провадження №2/447/700/25
Справа №447/971/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

11.11.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Бачуна О.І.

з участю секретаря судового засідання Данилів О.І.

представника відповідача Хомутецького Д. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності « ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» про стягнення середнього заробіткуза час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС», в якій просить стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 33167,52 грн. моральну шкоду в сумі 2000гривнь та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що 21.05.2024 був прийнятий на роботу у ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» на посаду водія транспортних засобів. 19.11.2024 він був звільнений з вказаної вище посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Про існування вказаного наказу позивач дізнався 17.03.2025 року, а 24.03.2025 року рекомендованим листом отримав записку-розрахунок при припиненні трудового договору з працівником від 20.11.2024 та детальний розрахунок нарахувань. Вказаний факт підтверджується інформацією з інтернет сайту АТ «Укрпошта». Виплата належної позивачу суми при звільненні була здійснена відповідачем 17.03.2025року. Таким чином, час затримки виплати належної ОСОБА_1 сум при звільненні тривав з 20.11.2024року по 17.03.2025року. Крім цього, позивач зазначає, що його середньоденна заробітна плата становить 368,18грн, а період затримки розрахунку становить 83 днів, тому з відповідача підлягає стягненню сума 30558,94грн. Також позивач просить стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати, яка становить 608,58грн. Відповідач являться пенсіонером та особою з другою групою інвалідності, неправомірними діями відповідача щодо невиплати належної йому суми грошових коштів, йому завдано моральну шкоду, яка полягала у порушенні конституційного права на оплату праці, порушенні нормальних життєвих зв`язків, неможливості своєчасно придбати ліки та продукти харчування. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в суму 2000гривень.

Таким чином вважає, що відповідачем порушено вимоги ст.116, 117 КЗпП України, у зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 01.04.2025 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

07.05.2025року представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого, заперечує проти задоволення позовних вимог. Просить поновити строк для подачі відзиву. Вказує, на те, що відповідно до ст..116 КЗпП, якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунок. Відповідач фактично не виходив на робочу місце 19.11.2024 та 20.11.2024року, що підтверджується відміткою в табелі обліку робочого часу. ОСОБА_1 звернувся до відповідача із вимогою про сплату коштів 15.03.2025року, розрахунок було проведено 17.03.2025року, відтак відсутня будь-яка затримка в оплаті коштів. Вважає,що наданий позивачем розрахунок стягуваних коштів є неналежним. Також відповідач вказав, що ОСОБА_1 виконуючи свої трудові обов`язки 22.07.2024року порушив ч.1 абз 6 ст.60 ЗУ « Про автомобільний транспорт» в результаті чого Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області 18.09.2024 на ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» накладено адміністративно-господарський штраф в сумі 34000грн.

Крім цього, постановою Полтавського районного суду Полтавської області між 11.02.2025 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень передбачених ч.1 ст.139, ст..124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення. Крім цього в результаті ДТП, автомобіль отримав механічні пошкодження, вартість деталей сплачених відповідачем для ремонту становить 28630грн. Оскільки ОСОБА_1 , являється матеріально відповідальною особою під час дії трудового договору, вказаними порушеннями відповідачу було заподіяно шкоду в сумі 62360грн, яка повинен відшкодувати ОСОБА_1 . Щодо позовної вимоги в частині стягнення моральної шкоди, то представник відповідача вважає таку необґрунтованим, безпідставною, позивачем не доведено розміру спричиненої шкоди

12.05.2025року позивач подав до суду заперечення проти клопотання відповідача про поновлення строку на подання відзиву.

06.06.2025року позивач подав до суду відповідь на відзив на позовну заяву. Вказав, що відповідач у відзиві стверджує, що він не працював 19.11.2024 та 20.11.2024, однак дане твердження не відповідає дійсності, оскільки 19-22.11.2024 він перебував в рейсі до міста Кропивницький, а саме 20.11.2024 прибув для завантаження товару та виїхав із завантаженням 21.11.2024, що підтверджується СМR №715760 від 21.11.2024року та листом ТОВ « ГРАДОЛІЯ РАФІНАЦІЯ». Позивач вважає, що його було звільнено без його згоди з 20.11.2024року, оскільки на час звільнення перебуваючи в рейсі, він виконував трудові обов`язки. Також позивач зазначив, що виплата заробітної плати здійснювалася відповідачем на його банківський картковий рахунок, а не через касу ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС», тому для здійснення виплат не потрібно було його фізичної присутності. Також позивач вважає безпідставними посилання відповідача на те, що він являється матеріально відповідальною особою, оскільки посада водія не належить до категорії працівників з якими відповідно до ст.135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з мотивів викладених у позовній заяві. В судове засіданні призначене на 06.11.2025року не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з мотивів викладених у відзиві на позовну заяву.

Суд перейшов до стадії ухвалення рішення, відповідно до абз.2 ч.1 ст.244 ЦПК України, оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення та проголошення на 11.11.2025.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 , ОСОБА_1 являється інвалідом другої групи довічно.

21.05.2025року відповідно до наказу №20 ОСОБА_1 прийнятий в ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» на роботу на посаду водія транспортних засобів.22.05.2025року між ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» та ОСОБА_1 укладено трудовий договір №2/2024.

19.11.2024року ОСОБА_1 був звільнений з вказаної вище посади з 20.11.2024 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, відповідно до наказу від 19.11.2024 №28 «Про звільнення».

25.11.2024року директором ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» складено акт про не ознайомлення ОСОБА_1 з наказом про звільнення від 19.11.2024 року №28 у зв`язку з його відсутністю на роботі з 20.11.2024 по 25.11.20024року.:

31.01.2025року ОСОБА_3 звернувся до Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці з приводу можливого порушення ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» законодавства про працю.

Як вбачається із відповіді Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань від 25.02.2025року, під час позапланових заходів зі здійснення державного контролю виявлено порушення ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС»:

-статті 7 ЗУ « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»(надалі Закон №2136) , а саме директор ОСОБА_4 надав письмові пояснення про відсутність ОСОБА_5 на роботі після 14.11.2024. однак при огляді табелю обліку використання робочого часу за листопад 2024року встановлено, що навпроти прізвище ОСОБА_6 проставлено відмітки про виконання трудової функції 15.11.2024, 18.11.2024, 19.11.2024 та 20.11.2024року.

-статті 10 ЗУ « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» при перевірці не надано підтверджуючих документів, які б свідчили про виплату ОСОБА_7 належних грошових коштів при звільненні;

-статті 12 ЗУ « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не виплата ОСОБА_7 грошової компенсації за всі дні невикористаної щорічної основної та додаткової відпустки за період роботи з 22.05.2024 по 20.11.2024року;

Крім цього, під час перевірки роботодавцем не представлено жодного документального підтвердження згоди ОСОБА_5 на припинення трудового договору, хоча відповідно до наказу №28 від 19.11.2024 з ОСОБА_8 припинено трудовий договір за згодою сторін. У даному наказі від 19.11.2024року відсутній підпис ОСОБА_5 про ознайомлення з його змістом.

13.03.2025року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» з вимогою надати належним чином завірену копію наказу про звільнення з роботи; письмове повідомлення про суми , нараховані та виплачені йому при звільненні; негайно здійснити виплату сум, належних при звільненні в тому числі заробітну плату та компенсацію за всі невикористанні дні щорічної відпустки на його картковий рахунок; здійснити виплату грошової суми середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні з дня звільнення по день фактичного розрахунку.

18.03.2025року ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» надіслало на адресу ОСОБА_1 лист з якого вбачається, що на виконання припису Державної служби з питань праці, ОСОБА_7 було виплачено 14063,87грн. Крім цього, ОСОБА_1 повідомлено що його борг перед підприємством за завдану матеріальну шкоду відповідно до постанови Державної служби з безпеки на транспорті №ПШ057222 та вартості ремонту транспортного засобу за результати ДТП зафіксованого постановою №60788 від 14.11.2024року становить в загальному 62630грн., які необхідно платити протягом 14днів.

Відповідно до платіжної інструкції №1020, ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» 17.03.2025 перерахувало на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 14063,87грн. Призначення платежу виплата заробітної плати при звільнені працівника згідно припису Державної служби з питань праці за лютий 2025року

Згідно з ч.1 ст.4, ч.1 ст.5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першої статті 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України (в редакції станом на час виникнення правовідносин) при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Закріплені у статтях 116, 117 КЗпП України норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та водночас стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.

Отже, при недотриманні роботодавцем вимог статті 116 КЗпП України для роботодавця настають наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України. Роботодавець не несе відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, у разі відсутності його вини. Відсутність своєї вини повинен довести роботодавець.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 (далі Порядок №100).

Згідно з пунктом 5 розділу IV Порядку № 100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Пунктом 2 Порядку № 100 передбачено, що середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З обставин цієї справи відомо, що 19.11.2024 позивач був звільнений з посади на підставі п. 1 ст. 36КЗпП, однак відповідач не провів із ним повного розрахунку. Повне погашення заборгованості по всіх належних позивачу виплатах відбулось 17.03.2025.

Оскільки відповідач не виплатив звільненому працівникові у встановлений строк всіх сум, суд вважає на необхідне стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до статті 117 КЗпП.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, за весь час затримки по день фактичного розрахунку) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто, має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача, суд виходив із наданого відповідачем «Детального розрахунку нарахувань до документа Звільнення №28» з якого вбачається, що останні два календарні місяці перед звільненням ОСОБА_7 нараховано 16200 гривень зарплати. Протягом цих двох міс позивач відпрацював 44 робочих дні, таким чином середньоденна заробітна плата становить 368,18грн. ( 16200грн.: 44 робочих дні). За період з 22.11.2024року ( наступний день після звільнення включно) по 17.03.2025року (день проведення виплати, включно) було 83 робочих дні. За таких обставин, суд вважає обґрунтованим стягнення з відповідача в користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку 30558,94 грн. ( 368,18грн. середньоденна зарплата *83 робочих дні).

Зазначений розрахунок відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Крім цього, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати.

Відповідно до ст. 1-3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Пунктами 3, 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21лютого 2001року №159 передбачено, що компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається.

Судом встановлено, що у визначені законодавством строки ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС`не виплатило позивачу заробітну плату у розмірі, визначеному законом, що спричинило втрату частини її доходів у зв`язку із порушенням термінів їх виплати.

Згідно поданого позивачем розрахунку суми компенсації, втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати вбачається, що така за період з січня листопада 2024року по березень 2025 року, становить 608,58гривень. Вказаний розрахунок відповідачем в судовому засіданні не спростований

Суд критично оцінює покликання представника ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» з приводу того, що відповідач не допустив порушення строку проведення розрахунків при звільненні. Відповідач ствердив, що виплата та проведення повного розрахунку із звільненим ОСОБА_1 відбулася 17.03.2025року, а саме наступного дня після його звернення з відповідною вимогою, яка була отримана 15.03.2025року., так як в день звільнення 19.11.2024 та 20.11.2024 позивач не працював, що підтверджується копією табелю обліку робочого часу, в якому зазначено «Дата заповнення 02.05.2025року, звітний період з 01.10.2024року по 31.10.2025року», що свідчить про кількість відпрацьованого часу ОСОБА_8 в жовтні місяці.

Вказане твердження спростовується листом Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань від 25.02.2025року, де вказано, що під час позапланових заходів зі здійснення державного контролю виявлено порушення ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» статті 7 ЗУ « Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»(надалі Закон №2136) , а саме директор Леськів Т.С. надав письмові пояснення про відсутність ОСОБА_5 на роботі після 14.11.2024, однак при огляді табелю обліку використання робочого часу за листопад 2024року встановлено, що навпроти прізвище ОСОБА_6 проставлено відмітки про виконання трудової функції 15.11.2024, 18.11.2024, 19.11.2024 та 20.11.2024року.

Крім цього, на підтвердження факту виконання трудових функцій перед ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС», ОСОБА_3 представив лист ТОВ «Градолія Рафінація» (м.Кропивницький) з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в якості водія транспортного засобу DAFд.н.з. НОМЕР_2 дійсно прибув 20.11.2024року на територію ТОВ « Градолія Рафінація» для завантаженням товаром (соняшникова олія). Виїзд із території підприємства відбувся 21.11.2024року, про що складено довідку СМR 715660.

Вищевказані факти свідчать про те, що відповідач під час винесення наказу №28 від 19.11.2024 про звільнення виконував трудові та посадові обов`язки перед ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС».

Крім цього, в судовому засідання встановлено, що оплата заробітної плати здійснювалася на картковий рахунок ОСОБА_5 , відповідач мав належні банківській реквізити для проведення розрахунків, однак роботодавець в період з 20.11.2024 по 17.03.2025року не вжив всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівника на своєчасне отримання заробітної плати та розрахунків під час звільнення.

Що вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача моральної шкоди, суду зазначає наступне.

Моральні страждання позивач обґрунтовував тим, що внаслідок невиплати належних йому коштів, у нього наявні негативні емоції, переживання, перебування в емоційному стресі, а також необхідність докладання додаткових зусиль з метою покращення його матеріального становища, пошук коштів для покупки ліків та продуктів харчування При цьому, суд враховує тривалість затримки відповідачем виплати остаточного розрахунку при звільненні, а саме з 20.11.2024 року до 17.03.2025року.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як роз`яснено у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності».

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли у результаті душевних страждань, яких зазнала особа у зв`язку з посяганням на її права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 17 листопада 2023 року у справі № 326/789/21 (провадження № 61-4995св23) зазначено, що: «У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зроблено висновок, що «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати».

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 січня 2024 року у праві № 755/3443/21 (провадження № 61-11295св23).

Судом встановлено, що неотримання працівником своїх зароблених грошових коштів це безумовний стрес для кожної людини, в тому числі і для позивача.

За таких обставин, судом встановлено, що внаслідок затримки у виплаті заробітної плати, належних позивачу виплат при звільненні, враховуючи матеріальне становище позивача, спричинене бездіяльністю відповідача, позивач був змушений звертатися в державні органи з питань праці за захистом свого права на оплату праці та шукати інші шляхи для забезпечення свого існування, у зв`язку з чим ОСОБА_1 безумовно зазнав моральних страждань.

Враховуючи характер, глибину та розмір душевних страждань, завданих позивачу бездіяльністю відповідача, суд першої інстанції правомірно вважав за доцільне стягнути з відповідачки на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн., оскільки, на переконання суду, компенсація моральної шкоди у такому розмірі буде відповідати принципам справедливості, добросовісності та розумності.

Суд критично оцінює покликання сторони відповідача, що невиплатаЯнкевичу Р. передбачених законом сум під час звільнення відбулася у зв`язку з неправомірними діями останнього та шкодою, яку такими діями завдано ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» Так, на думку відповідача, у зв`язку із ДТП з вини ОСОБА_5 було пошкоджено транспортний засіб відповідача. Відповідно до видаткової накладної №МТ-10739 від 22.11.2024 наданої ТОВ « МЕГА-ТРАКС» вартість запчастин становить 28630гривень, яку має відшкодувати позивач. Також, у зв`язку із порушення водієм ОСОБА_9 ст.53 ЗУ « Про автомобільний транспорт»18.09.2024року відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті винесено постановою №ПШ 057222 стягнуто з ТОВ «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» 34000 гривень штрафу. Суд вважає, що вказані обставини не можуть бути підставою для невиконання відповідачем обов`язку про здійснення з ОСОБА_8 своєчасного та повного розрахунку під час звільнення як це передбачено ст.ст.116,117 КЗпП., надає право на відповідачу право звернення до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 завданої підприємству шкоди.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що суд задовольняє позовні вимоги повністю, на користь позивача належить стягнути судові витрати зі сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн.

Керуючись ст. 10, 12, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263, 265-268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальності « ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути зТовариства з обмеженою відповідальності « ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 30558,94 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати зарплати в розмірі 608,58 гривень та моральну шкоду в сумі 2000гривень, а в загальному 33167 (тридцять одна тисячі сто шістдесят сім) гривень 52 копійки.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальності « ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20гривень

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду через Яворівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 зареєстрований АДРЕСА_1 .

Відповідач Товариства з обмеженою відповідальності «ДВМТ ГЛОБАЛ ЛОДЖИСТІКС», , місце реєстрації с.Рудники, вулиця Дрогобицька,17 Стрийського району Львівської області

Повний текст рішення виготовлено 11.11.2025

Суддя Бачун О. І.