Провадження №: 2-др/752/192/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(додаткове)

20 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Митрофанової А.О.,

при секретарі судового засідання Костюк В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду в м. Києві заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвоката Гедьо Андрія Степановича про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права володіння та користування квартирою, зобов`язання не вживати заходи щодо виселення,

У С Т А Н О В И В :

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні інших вимог первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права володіння та користування квартирою, зобов`язання не вживати заходи щодо виселення відмовлено.

06.10.2025 на адресу суду через підсистему «Електронний суд» від представника позивачів за первісним позовом - адвоката Гедьо А.С. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення суми понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив суд стягнути з відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на професійну правничу допомогу у справі в розмірі 83500 грн, а на користь ОСОБА_2 - 14000 грн.

В обґрунтування поданої заяви представник позивача послався на те, що у позовній заяві позивач ОСОБА_1 повідомляла суд про те, що станом на дату подання позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи, становить орієнтовно 30000 грн. Також вказувала, що її представником в ході розгляду справи будуть надані відповідні докази щодо розміру фактичних понесених витрат на правничу допомогу. Водночас, у поданій заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивачів зазначив, що з огляду на хід справи, розмір витрат, які понесла ОСОБА_1 значно змінився.

Незважаючи на те, що у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди судом було відмовлено, позивач ОСОБА_1 фактично понесла судові витрати під час розгляду справи, оскільки лише 18.07.2025 відчужила квартиру ОСОБА_2 , якого ухвалою суду від 10 вересня 2025 року було залучено до участі у справі, як позивача, в частині вимоги про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення.

Таким чином, вимога про усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення фактично існувала завжди, тобто з дня пред`явлення позову до суду і до 10.09.2025 вказана вимога була заявлена саме ОСОБА_1 . Після 10.09.2025 представлення інтересів ОСОБА_1 здійснювалося лише за однією вимогою, у задоволенні якої відмовлено. Також, у поданій заяві представник зауважував, що ОСОБА_2 не може претендувати на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу за задоволеною вимогою до 10.09.2025, оскільки до вказаної дати він не був учасником справи та відповідно не користувався правовою допомогою адвоката. Водночас саме його вимога була задоволена судом.

Враховуючи той факт, що за позовною вимогою, яка судом задоволена, до 10.09.2025 витрати на професійну правничу допомогу несла позивач ОСОБА_1 в розмірі 75000 грн, в загальному ОСОБА_1 понесла витрати у справі на 83500 грн, а ОСОБА_2 в свою чергу у цій справі поніс витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14000 грн, то представник просив суд стягнути їх з відповідача на користь позивачів.

16.10.2025 представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_7. через підсистему «Електронний суд» направив до суду клопотання, у якому просив суд зупинити провадження у цій справі до набрання законної сили судовим рішенням Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року. Також просив суд повернути без розгляду подану представником позивачів за первісним позовом - Гедьо А.С. заяву про ухвалення додаткового рішення на підставі частини восьмої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), а у іншому разі зменшити розмір витрат на правничу допомогу до суми не більшої за 7198,28 грн.

У поданому клопотанні представник відповідача за зустрічним позовом виклав свої заперечення на рахунок необґрунтованості та неспівмірності заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, де вказав, що оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору оренди недійсним судом було відмовлено, то відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України усі судові витрати в цій частині покладаються на ОСОБА_1 та відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають. Крім того з огляду на те, що за позовною вимогою про виселення ОСОБА_1 втратила статус позивача у справі, то решта понесених нею витрат на правничу допомогу у справі (34750 грн) не підлягають відшкодуванню відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України, оскільки вона у цій частині позову не є стороною. Таким чином представник відповідача за первісним позовом уважав, що в межах цієї справи мова може йти про відшкодування лише витрат на правничу допомогу, надану адвокатом Гедьо А.С. позивачу по справі ОСОБА_2 .

Водночас, представник відповідача за первісним позовом назвав неспівмірним та необґрунтованим заявлений ОСОБА_2 розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14000 грн, оскільки адвокат Гедьо А.С. надав останньому правничу допомогу лише в частині підготовки та подання до суду заяви про залучення до участі у справі правонаступника, а також в частині представлення одночасно інтересів позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у судових засіданнях від 10.09.2025, від 22.09.2025 та від 02.10.2025. Уважав справедливою пропорцію часу адвоката у кожному із наведених судових засідань на кожного з позивачів 50 відсотків, оскільки адвокат представляв одночасно двох клієнтів.

Представник відповідача ОСОБА_7. зауважив, що наскільки можна виявити із матеріалів даної цивільної справи, обсяг правничої допомоги, наданий адвокатом Гедьо А.С. клієнтці ОСОБА_1 (111 сторінок процесуальних документів, орієнтовно 3 години представництва в суді тільки ОСОБА_1. та орієнтовно 1,5 години спільного представництва інтересів обидвох клієнтів) співвідноситься із обсягом правничої допомоги, наданим адвокатом Гедьо А.С. клієнту ОСОБА_2 (8 сторінок процесуальних документів і орієнтовно 1,5 години спільного представництва інтересів обидвох клієнтів) складає орієнтовно 116/10. Тобто, обсяг правової допомоги, наданої адвокатом Гедьо А.С. ОСОБА_2 ніяк не може перевищувати 10/116 частин обсягу правової допомоги, наданої адвокатом Гедьо А.С. позивачу ОСОБА_1 . Наголосив, що у даному випадку представництво двох клієнтів адвокатом Гедьо А.С. здійснювалось по одній і тій же цивільній справі і з приводу тих самих позовних вимог і правовідносин, а отже складність правової допомоги та умови надання правової допомоги таким двом клієнтам та їх вартість не можуть відрізнятись у випадку надання їх правничої допомоги одним і тим же адвокатом. Як представник позивачів сам вказує у заяві про ухвалення додаткового рішення у справі №752/17107/24, вартість правничої допомоги, наданої ОСОБА_1 , становить 83500 грн. Тобто, максимальна вартість правничої допомоги, наданої ОСОБА_2 , на переконання представника відповідача за первісним позовом, не може становити більше 7198,28 грн (83500 грн/116х10).

Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені судом належним чином.

Представник позивачів за первісним позовом - Гедьо А.С. подав суду заяву про вирішення питання про ухвалення додаткового рішення за його відсутності.

Представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_7. у своєму клопотанні від 16.10.2025 просив суд відкласти розгляд заяви у разі нерозгляду судом заявленого ним клопотання про зупинення провадження у справі.

При вирішенні питання про розгляд без участі осіб, які не з`явилися, судом враховано, що відповідно до статті 270 ЦПК України виклик (повідомлення) учасників справи в судове засідання, у якому розглядається заява про ухвалення додаткового рішення, не є обов`язковим, а їх неявка незалежно від їх повідомлення не перешкоджає розгляду відповідної заяви (висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №345/1537/21).

Дослідивши подану заяву та додані до неї документи, а також подане стороною відповідача клопотання із викладеними запереченнями, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов такого висновку.

Першочергово, що стосується поданого представником відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 клопотання про зупинення провадження у цій цивільній справі до набрання законної сили судовим рішенням Київського апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги на постановлену в даній справі ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року, то воно не підлягає задоволенню судом, оскільки цивільна справа вже розглянута із ухваленням судового рішення.

Що стосується питання ухвалення у цій справі додаткового рішення про розподіл судових витрат, то суд зазначає наступне.

Пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення (частина друга статті 270 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Так, ухваленим у цій справі рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2025 року було частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення. Виселено ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 . У задоволенні інших вимог первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права володіння та користування квартирою, зобов`язання не вживати заходи щодо виселення відмовлено.

З огляду на те, що питання розподілу судових витрат суд не вирішував, наявні правові підстави для ухвалення додаткового рішення.

Частинами першою, другою статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Практична реалізація цього принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу чи розподіл витрат судом.

Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21.

Відповідно до частин першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята-шоста статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи (висновки у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі №357/380/20).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Відповідно до частини дев`ятої статті 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Оскільки склад і розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, підлягає доведенню, порушення заявником свого процесуального обов`язку та ненаправлення іншій стороні копій доказів на підтвердження дійсності понесення на правничу допомогу витрат призводить до порушення принципу змагальності, неможливості іншим учасникам судового розгляду ознайомитись із їхнім змістом, позбавляє можливості надати свої заперечення щодо обсягів витрат, а також правильності їх обрахунку.

У випадку недотримання заявником вимог щодо належного направлення відповідних копій документів іншій стороні, а також у разі ненадання суду доказів підтвердження факту такого надсилання, суд не може брати до уваги докази понесення витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду відповідної заяви.

Наведені висновки сформульовані Верховним Судом у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №922/2821/18, від 16 лютого 2021 року у справі №910/14138/18 та від 24 березня 2021 року у справі №756/2399/18.

Проте, положення частини дев`ятої статті 83 ЦПК України не можуть бути (у випадку їх недотримання) безумовною підставою відмови у розподілі витрат на правову допомогу, якщо іншій стороні надано можливість спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

У процедурі розгляду заяви сторони про розподіл судових витрат, у тому числі на правову допомогу, суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21).

При розгляді цієї заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Серявін проти України», заява №4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Так, у даній справі первинно у серпні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою про визнання недійсним договору оренди квартири АДРЕСА_1 , що був укладений 12.09.2023 від її імені зі ОСОБА_3 , а також про виселення останньої з її квартири.

У вказаній позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 первинно зазначав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які очікує понести позивач у зв`язку з розглядом справи, у тому числі витрат на правову допомогу у розмірі 30000 грн.

У серпні 2025 року в ході розгляду справи на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла подана його представником ОСОБА_6 заява про залучення до участі у справі правонаступника, у зв`язку із тим, що 18.07.2025 між ним та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу спірної квартири.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 вересня 2025 року було залучено ОСОБА_2 до участі у справі, як правонаступника позивача ОСОБА_1 , за позовною вимогою про виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_2

22.09.2025 у судовому засіданні представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - Гедьо А.С. подав суду заяву про стягнення з відповідача понесених судових витрат, долучивши до неї копії доказів: договору про надання правничої (правової допомоги) від 17.04.2024, укладеного між адвокатом Гедьо А.С. та ОСОБА_1 ; договору про надання правничої (правової допомоги) від 19.08.2025, укладеного між адвокатом Гедьо А.С. та ОСОБА_2 ; розрахунку (акту) наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 11.09.2025; розрахунку (акту) наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 22.09.2025.

Вказана заява разом із долученими до неї доказами щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу представник позивачів за первісним позовом подав суду у судовому засіданні від 22.09.2025, де також приймали участь відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та її представник - ОСОБА_7. У вказаному судовому засіданні суд закінчив закінчення з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами та після судових дебатів суд оголосив про перехід до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення на 02.10.2025. Отже, відповідач та її представник були присутніми під час подання представником позивачів доказів щодо розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу та відповідно мали можливість подати письмові заперечення щодо їх розміру.

Окрім того, для розгляду поданої представником позивачів заяви про ухвалення додаткового рішення судом призначалося відповідне судове засідання та викликалися сторони та їх представники.

У розумінні положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі доведення нею недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

З поданого представником відповідача за первісним позовом клопотання від 16.10.2025 убачається, що сторона відповідача реалізувала своє процесуальне право на подання заперечень щодо заявленого позивачами розміру витрат на професій правничу допомогу. Вказуючи на неотримання від представника позивача копій документів, що підтверджують розмір понесених витрат на правничу допомогу, адвокат ОСОБА_7. виклав у своєму клопотанні заперечення щодо необґрунтованості та неспівмірності заявленого позивачами розміру витрат на правничу допомогу, виклав заперечення на обсяг наданих представником позивачів послуг, що були викладені в розрахунках (актах) наданих послуг, що подавалися у судовому засіданні від 22.09.2025.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до частин першої-шостої, дев`ятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду, викладеної в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

У постанові від 22 березня 2023 року у справі №758/6113/19 Верховний Суд зазначив, «що під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу суд:

1) має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертій статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони;

2) з власної ініціативи або за наявності заперечення сторони може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України.

При цьому такий критерій, як обґрунтованість та пропорційність (співмірність) розміру витрат на оплату послуг адвоката до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, суд має враховувати як відповідно до пункту 4 частини третьої статті 137 ЦПК України (у разі недотримання - суд за клопотанням іншої сторони зменшує розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу), так і відповідно до пункту 2 частини третьої статті 141 цього Кодексу (у разі недотримання - суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи відмовляє у відшкодуванні витрат повністю або частково при здійсненні розподілу)».

У цій справі судом встановлено, що представником позивача ОСОБА_1 - Гедьо А.С. на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 83500 грн надано:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.04.2024, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Гедьо А.С.;

- копію ордера на надання правничої допомоги від 12.08.2024;

- копію розрахунку (акту) наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 11.09.2025.

Так, згідно пунктів 3.3, 3.4 договору про надання правничої (правової) допомоги від 17.04.2024 його сторони погодили, що вартість послуг за даним договором складає суму, яка визначається в актах приймання-передачі наданих послуг, підписаних сторонами які є невід`ємною частиною даного договору. Факт надання адвокатом правової допомоги клієнту, точний перелік і опис наданих послуг, дата та час її надання, а також відповідний розмір гонорару підтверджується актом наданих послуг, який складається адвокатом та підписується ним і клієнтом.

Відповідно до наданого в матеріали справив розрахунку (акту) наданих послуг від 11.09.2025 адвокат Гедьо А.С. надав, а ОСОБА_1 прийняла послуги з надання правової допомоги у формі: надання послуг щодо письмового консультування та вивчення наданих клієнтом матеріалів перед зверненням до суду (6 годин, 6000 грн); складення та подання позову (6 годин, 18000 грн); складення та подання відповіді на відзив (3 години, 6000 грн); складення та подання відзиву на зустрічний позов (4 години, 12000 грн); складення та подання заперечень на відповідь на відзив на зустрічний позов (2 години, 6000 грн); складення та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та їх ознайомлення (2000 грн); складення та подання клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та їх ознайомлення (2000 грн); складення та подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (2000 грн); участь представника у судових засіданнях від 06.11.2024, від 03.03.2025, від 17.03.2025, від 24.04.2025, від 18.08.2025, від 10.09.20025 та від 22.09.2025 (фіксований розмір за одне засідання - 4000 грн, всього 28000 грн); виїзд представника у судові засідання, які не відбулися з огляду на неявку відповідача від 10.10.2024, від 12.12.2024 та від 11.02.2025 (фіксований розмір за один такий виїзд - 500 грн, всього 1500 грн).

Також, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 14000 грн з боку позивача ОСОБА_2 його представником Гедьо А.С. надано:

- копію договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.08.2025, укладеного між ОСОБА_2 та адвокатом Гедьо А.С.;

- копію ордера на надання правничої допомоги від 22.08.2025;

- копію розрахунку (акту) наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 22.09.2025.

Положення пунктів 3.3, 3.4 договору про надання правничої (правової) допомоги від 19.08.2025, укладеного між адвокатом Гедьо А.С. та ОСОБА_2 , містить аналогічні умови щодо оплати вартості послуг тим, що вказані у договорі про надання правничої (правової) допомоги від 17.04.2024, укладеному із ОСОБА_1.

Згідно наданого в матеріали справив розрахунку (акту) наданих послуг від 22.09.2025 адвокат Гедьо А.С. надав, а ОСОБА_2 прийняв послуги з надання правової допомоги у формі: письмового консультування та вивчення наданих клієнтом матеріалів перед звернення до суду з позовом (2 години, 2000 грн); складення та подання клопотання про залучення до участі у справі правонаступника (2000 грн); складення та подання заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу (2000 грн); участь представника у судовому засіданні від 10.09.2025 та від 22.09.2025 (фіксований розмір за одне засідання - 4000 грн, всього 8000 грн).

Заперечуючи проти заяви про ухвалення додаткового рішення та вказуючи на необґрунтованість та неспівмірність заявленого розміру витрат на правничу допомогу, представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_7. послався на те, з моменту подання до суду заяви про залучення в якості позивача ОСОБА_2 адвокат Гедьо А.С. фактично надавав правничу допомогу у одній і тій же справі одночасно двом особам. На переконання представника відповідача по заявленому загальному розміру витрат на правничу допомогу в сумі 97500 грн у стягненні їх половини (тобто 48750 грн) необхідно відмовити, оскільки у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору оренди судом було відмовлено. У решті витрат на правничу допомогу ОСОБА_1. на суму 34750 грн (48750 грн - 14000 грн) представник відповідача також просив суд відмовити з огляду на те, що остання втратила процесуальний статус позивача у справі за вимогами про виселення.

Разом з цим, представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_7. уважав, що витрати на участь адвоката Гедьо А.С. в інтересах ОСОБА_2 у судових засіданнях від 10.09.2025, від 22.09.2025 та від 02.10.2025 не повинні перевищувати 50% їх заявленого розміру, так як справедлива пропорція часу адвоката у кожному із наведених судових засідань на кожного клієнта становить половину таких витрат у зв`язку із представленням адвокатом інтересів одночасно двох клієнтів.

Оцінюючи подані представником позивача ОСОБА_1. докази на підтвердження понесених нею витрат, суд установив, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу адвоката, які включають такі послуги як «письмове консультування та вивчення наданих клієнтом матеріалів перед звернення до суду» на суму 6000 грн мають організаційний характер та зводяться до формування правової позиції позивача та є складовою підготовки позовної заяви і за своєю суттю не можуть бути віднесені до правової допомоги, як окремі послуги.

З цих же міркувань суд уважає необґрунтованими заявлені витрати на надання адвокатом двох послуг зі складання клопотання про ознайомлення з матеріалами даної справи та відповідно здійснення такого ознайомлення, оскільки вони також мають організаційний характер та зводилися до формування правової позиції позивача та фактично були складовою частиною підготовки заяв по суті спору, вартість за складення яких окремо наведено у даному розрахунку (акту) наданих послуг. Подана представником позивача ОСОБА_1. заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, а також згаданий вище розрахунок (акт) не містить жодних обґрунтувань доцільності проведення такого ознайомлення з матеріалами справи у кількості двох разів.

Також, не може бути стягнута з відповідача така надана ОСОБА_2 послуга адвоката, як «письмове консультування та вивчення наданих клієнтом матеріалів перед звернення до суду з позовом», оскільки останній не звертався з окремо виготовленою позовною заявою до Степанович Н.О., а був лише залучений до участі в справи в якості позивача за первинно заявленими ОСОБА_1 вимогами про виселення ОСОБА_3 .

Що стосується зазначених у розрахунках (актах) наданих послуг від 11.09.2025 та від 22.09.2025 послуг зі складання адвокатом Гедьо А.С. заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в сумі по 2000 грн для кожного з позивачів, то суд не вбачає підстав для їх окремого стягнення на користь кожного з позивачів у зазначеному розмірі. Адже, адвокатом Гедьо А.С. було складено єдину заяву від імені позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , окремо від кожного вона не подавалася. Тому, суд уважає за необхідне зменшити вказану витрату по кожному з позивачів до 50% його розміру, а саме по 1000 грн.

Таким чином документально доведеними у цій справі судовими витратами на професійну правничу допомогу є витрати ОСОБА_1 на загальну суму 72500 грн (за виключенням заявлених послуг на письмове консультування та вивчення наданих клієнтом матеріалів перед звернення до суду в розмірі 6000 грн, на складення заяви та ознайомлення з матеріалами справи на загальну суму 4000 грн, а також половини вартості послуг на складення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн), а витрати ОСОБА_2 - 11000 грн (за виключенням заявлених послуг на письмове консультування та вивчення наданих клієнтом матеріалів перед зверненням до суду з позовом в розмірі 2000 грн та половини вартості послуг на складення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн). В іншій частині обсяг наданих представником позивачем послуг з професійної правничої допомоги стороною відповідача за первісним позовом не спростовано.

Водночас суд уважає безпідставними посилання представника відповідача щодо застосування до вирішення питання про стягнення судових витрат коефіцієнту 116/10 щодо витрат ОСОБА_1 та 10/116 щодо витрат ОСОБА_2 , оскільки наведена ним така пропорція у поданому суду клопотанні взагалі не містить обґрунтування її розрахунку, виходячи із названої представником відповідача кількості сторінок виготовлених процесуальних документів у сумі із годинами участі представника позивачів у судових засіданнях.

Як вже зазначалося вище, відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник відповідача подав суду клопотання, де виклав заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення, у якому зокрема зазначав, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є безпідставно завищений.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у цій справі, суд з урахуванням заяви про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу дійшов висновку про часткове стягнення з відповідача на користь позивачів витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; захист прав, свобод і законних інтересів підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого, виправданого, особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішується питання про їх застосування у кримінальному провадженні, особи, стосовно якої розглядається питання про видачу іноземній державі (екстрадицію), а також особи, яка притягається до адміністративної відповідальності під час розгляду справи про адміністративне правопорушення; надання правової допомоги свідку у кримінальному провадженні; представництво інтересів потерпілого під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб, держави, органів державної влади, органів місцевого самоврядування в іноземних, міжнародних судових органах, якщо інше не встановлено законодавством іноземних держав, статутними документами міжнародних судових органів та інших міжнародних організацій або міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; надання правової допомоги під час виконання та відбування кримінальних покарань; захист прав, свобод і законних інтересів викривача у зв`язку з повідомленням ним інформації про корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Разом із тим, чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв, то у висновках Великої Палати у справі №755/9215/15-ц суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Також, у пункті 154 рішення ЄСПЛ у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму (аналогічна правова позиція викладена Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у додаткових постановах від 20 травня 2019 у справі №916/2102/17, від 25 червня 2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05 червня 2019 року у справі №922/928/18, від 30 липня 2019 року у справі №911/739/15 та від 1 серпня 2019 року у справі №915/237/18).

В постанові Великої Палати у справі №910/12876/19, суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі №905/1795/18 та у справі №922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, виходячи з обставин справи, які склалися у даному випадку, проаналізувавши вартість і обсяг наданих позивачам юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог, наявності зустрічного позову та кількість поданих представником позивачів процесуальних документів, категорії спору, обсягу фактично наданих позивачам послуг з правової допомоги та заперечень сторони відповідача в контексті положень частини п`ятої статті 137 ЦПК України, на переконання суду, стягнення судових витрат, понесених позивачем у вказаній справі у розмірі 83500 грн (з яких суд вбачав документально доведеними 72500 грн) на користь позивача ОСОБА_1 та у розмірі 14000 грн (з яких суд убачав документально доведеними 11000 грн) на користь позивача ОСОБА_2 є неспівмірним із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт в інтересах позивача, а також часом, витраченим на їх виконання, а тому не відповідає критеріям реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та справедливості розміру отриманих коштів.

Враховуючи наявність підстав для зменшення розміру суми судових витрат, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_1 з урахуванням часткового задоволення позову у цій справі та понесення витрат на професійну правничу допомогу до залучення її правонаступника за вимогами про виселення підлягає стягненню 30000 грн. При цьому з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.

Розмір такого стягнення судових витрат є пропорційним, розумним та справедливим, яке при цьому не порушуватиме права учасника справи на отримання коштів, які він змушений затратити з метою захисту своїх прав та інтересів в суді, а також відповідатиме завданню цивільного судочинства, проголошеному у статті 2 ЦПК України.

Щодо вирішення питання про розподіл судових витрат у вигляді сплаченої позивачем ОСОБА_1 суми судового збору, то суд виходить з наступного.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру сплачується судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Судовий збір за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

З матеріалів справи убачається, що при звернення до суду із позовом у цій справі, де ОСОБА_1 первинно заявила дві вимоги немайнового характеру, останньою було сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Ухваленим за результати розгляду даної справи судовим рішенням було задоволено одну вимог немайнового характеру, яка заявлялася ОСОБА_1 , а саме в частині виселення ОСОБА_3 .

Таким чином, з огляду на часткове задоволення позовних вимог у цій справі (одна з двох немайнових вимог позовної заяви) та не зважаючи на факт залучення до участі в справі правонаступника позивача, у відповідності до вимог статтей 2, 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 260-261, 270, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову: ОСОБА_4 , про визнання недійсним договору оренди та усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права володіння та користування квартирою, зобов`язання не вживати заходи щодо виселення - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1211,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 30000 грн

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн

У задоволенні інших вимог заяви - відмовити.

Клопотання представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про зупинення провадження у справі - залишити без задоволення.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги додаткове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне додаткове рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо або через суд першої інстанції.

Відомості про учасників справи:

1. Позивач - ОСОБА_1 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_1 ;

2. Позивач - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_5, РНОКПП - НОМЕР_2 .

3. Відповідач - ОСОБА_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , фактична адреса місця проживання (згідно з довідкою взяття на облік внутрішньо переміщеної особи): АДРЕСА_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Суддя А.О. Митрофанова