КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Оніщук М.І.,

судді Шебуєва В.А., Кафідова О.В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Абібулаєвою Тетяною Геннадіївною, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції з позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») про захист прав споживачів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалася на те, що 01.04.2024 приблизно о 19 годині ОСОБА_1 отримала на свій номер телефону, у месенджері Вайбер повідомлення від ООН допомога 24/7 про отримання виплат. Їй було запропоновано перейти за посиланням та авторизуватися через Приват 24, що вона і зробила.

При авторизації нею навмисно було введено невірний PIН код, проте вона побачила, що було здійснено оплату з її кредитного карткового рахунку, а саме: 01.04.2024 року об 19:11 год сервісні операції GOOGLE*X7H 235971, g/co/helppay#, транзакція у сумі 6 грн; о 19:12 год.- інтернет-магазин GOOGLE*ADS77063876СС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 15143,31 грн.; о 19:13 год.- інтернет-магазин GOOGLE*ADSСС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 19181,50 грн.

Вказувала, що відразу зателефонувала до контакт-центру АТ КБ «Приват Банк» за номером 3700, щоб повідомити про шахрайські дії, але номер не відповідав. Відразу їй зателефонував номер НОМЕР_1 , де голос звернувся до неї за її ім`ям та по-батькові та запропонував обрати опції причини телефонного дзвінка і таким чином вона повідомила про шахрайську подію. Того ж дня, о 20:36 год. виявилось, що після несанкціонованого зняття коштів з її картки, мобільний додаток Приват 24 було заблоковано.

Зазначала, що 03.04.2024 звернулась до Приват Банку за інформацією стосовно вказаної події, внаслідок чого їй стало відомо, що її телефонний дзвінок 01.04.2024 не було зафіксованою, а тому 03.04.2024 вона залишила заявку про шахрайські дії зі сторони третіх осіб та заявку на повернення коштів безпосередньо в Приват Банку.

Посилалася на те, що вона не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію.

Вважала, що служба безпеки АТ КБ «Приватбанк» проявила байдужість до своїх обов`язків, відповідно треті особи своїми шахрайськими діями із застосуванням електронно-обчислювальної техніки заволоділи доступом до мобільного додатку «Приват24» та безперешкодно зі сторони служби безпеки банку заволоділи грошовими коштами, які були на кредитній картці НОМЕР_2 , відкритій у АТ КБ «Приватбанк» на її ім`я.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.08.2025 позов задоволено частково.

Закрито провадження у справі в частині стягнення з АТ КБ «Приватбанк» 34 330,81 грн.

Зобов`язано АТ КБ «Приватбанк» скасувати нарахування відсотків, комісій, страхових внесків, штрафних санкцій ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_2 на розмір заборгованості 34330,81 грн., яка виникла із неправомірного списання кредитних коштів.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (а.с. 52-58).

В апеляційній скарзі, відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції в задоволеній частині позовних вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що стороною визнано факт вчинення дій з авторизації в Приват24 за фішинговим посиланням, який в результаті скомпрометованих даних отримав доступ до її рахунків і фінансової інформації, що належним чином в суді першої інстанції досліджено не було, а відтак зроблено помилковий висновок, що стороною відповідача не доведено, що «відповідачем не надано жодних доказів, які б безспірно підтверджували, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої особистої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції».

Вказує, що при вивченні логів входу до Приват24 клієнта встановлено, що 01.04.2024 у період з 19:09 по 19:30 входи в акаунт Приват24 були зроблені із використанням номеру телефону : НОМЕР_3 із наступних девайсів: 2024-04-01 о 19:09:20 годині - телефон motorola edge 40 neo|motorola (IP адреса НОМЕР_4) P24AOS2; 2024-04-01 о 19:09:29 годині - персональний комп`ютер Mozilla/5.0 (Windows NT 10.0; Win64; x64) AppleWebKit/537.36 (KHTML, like Gecko) Chrome/123.0.0.0 Safari/537.36 (IP адреса НОМЕР_5), P24WEB; 2024-04-01 о 19:30:47 годині - телефон SM-N770F|samsung (IP адреса НОМЕР_6) P24AOS2.

Посилається на те, що при вивченні змін паролю та логіну Приват24 стало відомо, що пароль входу до акаунту був змінений тільки 03.04.2024. Витягами з програмних комплексів банку підтверджено час входів і відсутність зміни облікових даних Приват24, що вказує на обізнаність нетипового пристрою з обліковими даними входу, які були незмінними до 03.04.2024. Отримавши доступ до Приват24 позивача, нетиповим пристроєм було отримано контроль над фінансовими рахунками позивача, що дозволило йому вчинити спірні транзакції з використанням даних картки.

Посилається на те, що можливість використання кредитних коштів і факт надання доступу до своїх рахунків шахраям позивачем стало можливим завдяки авторизації за фішинговим посиланням і введенням облікових даних, які було скомпрометовано та отримано доступ нетиповим пристроєм до Приват24, що відбулося внаслідок особистих дій позивача.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 08.09.2025 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

09.09.2025 копії ухвал суду було направлено на адреси сторін.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до виписки про рух коштів по картці , 01.04.2024 були здійснені оплати з кредитного карткового рахунку позивачки, а саме:

о 19:11 год. - сервісні операції GOOGLE*X7H 235971, g/co/helppay#, транзакція у сумі 6 грн;

о 19:12 год. - інтернет-магазин GOOGLE*ADS77063876СС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 15143,31 грн.;

о 19:13.год. - інтернет-магазин GOOGLE*ADSСС GOOGLE.COM оплата з подвійною конвертацією pb/ua/con, транзакція у сумі 19181,50 грн.

Того ж дня, після несанкціонованого зняття коштів з її картки, мобільний додаток Приват 24 було заблоковано.

03.04.2024 позивачка залишила заявку на шахрайські дії зі сторони третіх осіб та заявку на повернення коштів безпосередньо в Приват Банку.

За результатами претензійної роботи з міжнародною платіжною системою суми коштів в розмірі 19181,50 грн. та 15143,31 грн. були повернуті відповідачем на рахунки позивачки 03.06.2024 та 25.05.2024 відповідно.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що грошові кошти були списані з карткового рахунку позивача за ініціативою інших осіб, внаслідок недозволеної платіжної операції, а відповідачем не надано жодних доказів, які б безспірно підтверджували, що позивачка своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої особистої інформації, яка б дала змогу ініціювати платіжні операції, а тому дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо скасування нарахування відсотків, комісій, страхових внесків ОСОБА_1 по кредитній картці НОМЕР_2 на розмір заборгованості 34 330,81 грн., яка виникла у зв`язку із неправомірним списанням без її волевиявлення кредитних коштів та подальшим нарахуванням на цю суму процентів і штрафних санкцій.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина першої статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Закон України «Про платіжні послуги» визначає поняття та загальний порядок виконання платіжних операцій в Україні, встановлює виключний перелік платіжних послуг та порядок їх надання, категорії надавачів платіжних послуг та умови авторизації їх діяльності, визначає загальні засади функціонування платіжних систем в Україні, загальні засади випуску та використання в Україні електронних грошей та цифрових грошей Національного банку України, установлює права, обов`язки та відповідальність учасників платіжного ринку України, визначає загальний порядок здійснення нагляду за діяльністю надавачів платіжних послуг, надавачів обмежених платіжних послуг, порядок здійснення оверсайта платіжної інфраструктури.

Пунктом 6 частини дев`ятнадцятої статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» передбачено, що емітент зобов`язаний повідомляти користувача про виконання операцій з використанням електронного платіжного засобу.

Згідно з частиною двадцятою статті 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства та умов договору, укладеного з емітентом, не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права, не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації.

Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою правління НБУ від 29.07.2022 № 164 (далі - Положення), користувач зобов`язаний: зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень.

Згідно з пунктом 140 розділу VII Положення, користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем.

Пунктом 141 розділу VII Положення, передбачено, що емітент зобов`язаний надавати ПІН, індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, яка дає змогу здійснювати платіжні операції з використанням платіжного інструменту, лише держателю платіжного інструменту в порядку, визначеному договором (крім випадку, передбаченого в пункті 142 розділу VII цього Положення).

Власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІН у або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків (пункти 146, 147 Положення).

Аналіз вказаних нормативно-правових актів, які є спеціальними для спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку здійснення переказу коштів покладається як на платника, так і на емітента (банк чи іншу установу), які зобов`язані вжити всіх заходів по нерозголошенню третім особам інформації, що дає змогу виконувати платіжні операції від імені платника з використанням електронного платіжного засобу.

Лише наявність обставин, які доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його цивільно-правової відповідальності.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 23.01.2018 у справі № 202/10128/14-ц, від 13.09.2019 у справі № 501/4443/14-ц, від 20.11.2019 у справі № 577/4224/16-ц, від 17.062021 у справі № 759/4025/19, від 16.08.2023 № 176/1445/22, від 01.11.2024 в справі № 332/6036/23.

У постанові Верховного Суду від 08.02.2018 в справі № 552/2819/16-ц вказано, що: «користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо спеціальний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем або електронної ідентифікації самого спеціального платіжного засобу та його держателя, крім випадків, коли доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Не встановивши обставин, які б безспірно доводили, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б надала змогу ініціювати платіжні операції, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що за встановлених обставин у справі не можна стверджувати, що зняття коштів відбулось з вини клієнта банку.

Апеляційний суд такі висновки суду вважає вірними, оскільки саме на банк покладається забезпечення недопущення доступу до картки клієнта банку третіми особами, проведення такими особами несанкціонованих операцій з карткою клієнта з нетипового пристрою.

У справі, яка переглядається, у месенджер ОСОБА_1 надійшло сповіщення від адресата з найменуванням «ООН ДОПОМОГА 24/7», з веб-посиланням, яким позивач скористалась та перейшла за ним, а здійснивши запропоновані дії, з її карткового рахунку були списані кошти.

03.04.2024 ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» були подані заявки про шахрайські дії зі сторони третіх осіб та заявки на повернення коштів (платежі в інтернет, банкомати інших банків, оплата в магазині та ін.) (а.с. 24-25).

При цьому, 25.05.2024 та 03.06.2024 суми коштів були повернуті на рахунок ОСОБА_1 в результаті претензійної роботи з міжнародною системою, про що повідомлено безпосередньо АТ КБ «Приватбанк».

Такі обставини свідчать про те, що такі платіжні операції було ініційовані не з вини ОСОБА_1 , оскільки кошти були повернуті на рахунки клієнта в банку, внаслідок претензійної роботи з платіжною системою Mastercard.

При цьому, слід зазначити, що у силу обставин клієнт не може розрізняти різновиди шахрайських дій з платіжною карткою та зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, оскільки фактично є споживачем банківських послуг та держателем картки, а на банк покладається обов`язок забезпечувати конфіденційність та безпеку з картковим рахунком клієнта.

Доводи апеляційної скарги про те, що можливість використання кредитних коштів і факт надання доступу до своїх рахунків шахраям стало можливим завдяки авторизації за фішинговим посиланням і введенням облікових даних, які було скомпрометовано та отримано доступ нетиповим пристроєм до Приват24, що відбулося внаслідок особистих дій позивача, не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки банк повинен попереджувати нетипові дії третіх осіб з платіжною карткою клієнта та не допускати можливості використання будь-якими способами дій з платіжними картками клієнта банку третіми особами.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.07.2019 у справі № 537/3312/16-ц зазначено, що: «сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 13.05.2015 у справі № 6-71цс15.

Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, що беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Доводи апелянта про те, що при вивченні змін паролю та логіну Приват24 стало відомо, що пароль входу до акаунту був змінений тільки 03.04.2024, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, цього дня позивач звернулась до банку у зв`язку із заблокуванням мобільного додатку Приват24 та залишила відповідні заяви про вчинення шахрайських дій зі сторони третіх осіб щодо її банківського рахунку, тобто вчинила відповідні дії у зв`язку із вчиненням шахрайських дій відносно неї.

Разом з цим, відповідно до ст. 42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організації споживачів.

Положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 № 39/248 наголошує: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачі мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Отже, враховуючий споживчий характер правовідносин між сторонами, суд апеляційної інстанції ураховує, що за відсутності належних та допустимих доказів сумніви та припущення мають тлумачитися переважно на користь споживача, який зазвичай є «слабкою» стороною у таких цивільних відносинах, правові відносини споживача з банком фактично не є рівними.

З огляду на таке, колегія суддів вважає за необхідне відзначити, що списання коштів з рахунку ОСОБА_1 відбулось у межах наданого відповідачем кредитного ліміту, відтак покладення на АТ КБ «Приватбанк» обов`язку списати нараховані відсотки, комісії, страхові внески, штрафні санкції ОСОБА_1 по кредитній картці № НОМЕР_2 на розмір заборгованості 34330,81 грн., яка виникла із неправомірного списання кредитних коштів, а також зважаючи на те, що внаслідок претензійної роботи, яка була ініційована банком в інтересах позивачки, кошти були повернуті, що свідчить про те, що позивачем грошові кошти не були використані у власних цілях, а заволодіння ними відбулось внаслідок шахрайських дій, а тому такий висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Таким чином, провівши аналіз норм матеріального права в системному зв`язку із встановленими по справі фактичними обставинами, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки не встановив обставин, які б безспірно доводили, що ОСОБА_1 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка б надала змогу ініціювати платіжні операції, а відтак і наявності вини останньої.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі інші доводи, які на думку апелянта, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із доводами позовної заяви, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам позивача належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, та правильне по суті рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», подану від його імені та в його інтересах адвокатом Абібулаєвою Тетяною Геннадіївною - залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2025 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач М.І. Оніщук

Судді В.А. Шебуєва

О.В. Кафідова