єдиний унікальний номер справи 546/249/25
номер провадження 2/546/276/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 листопада 2025 року м. Решетилівка Полтавська область

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді - Лівер І.В.,

за участю секретаря судового засідання Лещенко В.В.,

представниці позивача - Ткаченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Решетилівка Полтавської області цивільну справу у порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування вимоги зазначає, 03 листопада 2024 року близько 13 років 50 хв на трасі «Київ-Харків-Довжанський» 306 км водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Audi Q7 н.з. НОМЕР_1 рухаючись у крайній правильній смузі руху, не враховував безпечної швидкості та не обрав безпечної дистанції в результаті чого здійсненних зіткнень з транспортним засобом FORD Fusion н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія, а також його дружини ОСОБА_3 , яка рухалася в попутному напрямку в тій самій смузі руху. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. ОСОБА_1 є власником транспортного засобу FORD Fusion д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 . Вважає, що в даній дорожньо-транспортної пригоді винен водій автомобіля Audi Q7 р.н.з. НОМЕР_4 , що знаходився під керуванням ОСОБА_2 , оскільки останній порушив вимоги п. 12.1 Правила дорожнього руху (під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним), тобто водій не враховував безпечної швидкості руху, особливості вантажу та п. 13.1 ПДР (водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу повинен дотримуватися безпечної дистанції та безпечного інтервалу).

У зв`язку з цим, на нього було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПРІ № 165372, складеного поліцейським 2 взводу 3 роти 1 батальйону УПП у Полтавській області сержантом поліції Макаренком А.С., 03.11.2024 року та в подальшому спрямовано на розгляд до Решетилівського районного суду Полтавської області. 02 грудня 2024 року Постановою Решетилівського районного суду Полтавської області ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на його адміністративне стягнення у вигляді штрафу за користування державою у розмірі п`ятдесяти необґрунтованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісьмома п`ятдесят гривень 00 копійок). Набрала законної сили 13.12.2024 року. ОСОБА_2 є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії

НОМЕР_5 , а тому на виконання вимог законодавства, ним 6 листопада 2024 року було подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яким повідомив страхову компанію про дату, місце, обставини, учасників, потерпілих та схему ДТП. Крім цього, 28 листопада 2024 року він звернувся до Моторного (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про надання документів, до якого було додано заяву про страхове відшкодування. За результатами розгляду поданих ним документів Моторному (транспортному) страховому бюро України було відшкодовано суму в розмірі 160 000,00 грн. 09 січня 2025 року, адвокатом ОСОБА_4 було подано до Моторного (транспортного) страхового бюро України адвокатський запит № 33, в якому вона просила надати: належним чином завірені копії документів (в тому числі, але не виключно, страхові акти, документи додаткового огляду транспортного засобу, протоколи огляду), що містяться в матеріалах страхової справи, сформованої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 03.11.2024 року за участі ОСОБА_3 , яка керувала автомобілем FORD FUSION д.н.з. НОМЕР_4 , власником якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який керував автомобілем Audi Qube 7 д.н.з. НОМЕР_6 ; чи було нараховано та виплачено Моторним (транспортним) страховим бюро України страхову виплату за шкоду, надану ОСОБА_1 даною дорожньо-транспортною пригодою. Якщо так, вказати суму, дату виплати та надати належним чином завірені копії підтверджуючих документів. Якщо ні, вказати причину невиплати.

21 січня 2025 року Моторним (транспортним) страховим бюро України було надано відповідь № 3-016/2041, до якої було додано звіт № 1242 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодження транспортного засобу, а саме з висновку отриманого у результаті оцінки, вбачається, що вартість (розмір) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу FORD Fusion д.н.з НОМЕР_4 встановити 238 601 грн. 88 коп. 21 січня 2025 року йому Моторним (транспортним) страховим бюро України було виплачено суму в розмірі 160 000,00 грн. Таким чином, станом на сьогоднішній день сума матеріальних збитків, що підлягає стягненню з відповідача внаслідок його протиправних дій становить 78 601 грн. 88 коп.

Моральна шкода полягає у душевних хвилюваннях, психологічних стражданнях, погіршення якості його життя, втрати повноцінного сну, втраті позитивних емоцій, яких зазнав він через протиправну поведінку відповідача. Просить враховувати, що він під час ДТП також перебував в автомобілі, це завдало йому дуже сильного стресу та психологічної травми, зараз його постійно турбують головні болі, відчуття тривоги та порушення сну. На даний пошкоджений автомобіль FORD FUSION не відремонтований, оскільки Моторним (транспортним) страховим бюро України було відшкодовано суму в розмірі лише 160 000,00 грн. Відповідачем не було в добровільному порядку відшкодовано йому частину збитку, що не була покрита сумою страхового відшкодування. У зв`язку зі пошкодженням транспортного засобу він зазнав душових страждань та переживань. Тривалий час був позбавлений можливості користуватися транспортним засобом. Перебуває в стані постійного стресу, спричиненого порушенням звичних комфортних умов проживання його та членів його сім`ї. Це спричиняє йому не лише моральні страждання, але й змушує звертатись до суду за захистом своїх порушених прав, що потребує не лише матеріальних витрат, а й витрат часу та емоційних витрат, що негативно впливає на його здоров`я. Відчуває чималі моральні переживання у зв`язку зі з ушкодженням його ментального здоров`я та порушенні права власності. Ці обставини свідчать про те, що йому заподіяна моральна шкода. Враховуючи присутність порушення звичайної життєдіяльності, користуючись принципами розумності та справедливості, розмір моральної шкоди дорівнює 50 000 грн. 00 коп. Визначену суму моральної шкоди вважає мінімальною компенсацією за перенесені ним душевні хвилювання.

Просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 78 601, 88 грн, моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн та судові витрати, пов`язані з розглядом справи.

24 березня 2025 року відкрито провадження у справі за вказаним позовом та постановлено проведення розгляду справи у порядку загального позовного провадження. Сторонам роз`яснено право подати до суду заяви по суті справи та встановлені строки для їх подання.

Ухвалою суду від 07.08.2025 підготовче провадження у цивільній справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Позивач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи.

Представник позивача у судовому засіданні не заперечувала проти винесення заочного рішення, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, повідомлений про дату та час судового засідання за адресою місця проживання, про причину неявки суд не повідомив. ОСОБА_2 на електронну адресу суду надсилались заяви про відкладення розгляду справи. У встановлені судом строки відповідач відзив на позов не подав.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

За вказаних обставин, зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представниці позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що постановою Решетилівського районного суду Полтавської області від 02.12.2024 року у справі № 5461175/24 відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення, що підтверджується копією постанови, яка набрала законної сили 13.12.2024.

Відповідно до ч.6 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталось 03 листопада 2024 року близько 13 років 50 хв на трасі «Київ-Харків-Довжанський» 306 км, під час якої водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Audi Q7 н.з. НОМЕР_1 рухаючись у крайній правильній смузі руху, не враховував безпечної швидкості та не обрав безпечної дистанції в результаті чого здійсненних зіткнень з транспортним засобом FORD Fusion н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , яка рухалася в попутному напрямку в тій самій смузі руху. Пошкоджений транспортний засіб марки FORD Fusion н.з. НОМЕР_2 , належить ОСОБА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_7 .

На дату скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 , який керував транспортним засобом Audi Q7 н.з. НОМЕР_1 , не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він має статус учасника бойових дій.

ОСОБА_1 06.11.2024 звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталась 03.11.2024.

Вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу марки FORD Fusion н.з. НОМЕР_2 після пошкодження складає 238 601,88 грн, що підтверджується звітом № 1242 про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 17.12.2024, здійсненого сертифікованим оцінювачем (експертом) за замовленням МТСБУ.

21.01.2025 Моторно (транспортного) страховим бюро України на користь позивача сплачено 160 000,00 гривень, що підтверджується випискою з карткового рахунку позивача.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до положень ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) учасники бойових дій, які особисто керують належними їм транспортними засобами, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСМБУ у порядку, визначеному цим Законом.

Згідно п. 36.4 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) виплата страхового відшкодування (регламентна виплата здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна або сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.

Відповідно до ст. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Як передбачено положеннями ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

З матеріалів справи вбачається, що розмір страхового відшукування (регламентної виплати) на користь позивача ОСОБА_1 було здійснено МТСБУ в розмірі 160 000,00 грн, в той час як розмір фактичної матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП позивачу, склав 238 601, 88 грн. Відповідно різниця між сумою фактично завданої позивачу шкоди та сумою страхового відшкодування склала 78 901,88 грн.

За таких обставин суд вважає за необхідне позов в частині стягнення майнової шкоди задовольнити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду.

Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн. підлягають частковому задоволенню з врахуванням наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Згідно положень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Згідно ч.1,3,4,5 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

За змістом ч. 2-4 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

За загальним правилом, яке встановлено у частині першій статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків (майнової шкоди) у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У ч.2 ст.22 ЦК України визначено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1173 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною дією чи бездіяльністю і негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вона заподіяна, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою.

Отже, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 3, 5, 9, 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N4 від 31.03.1995, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Крім того, у разі заподіяння особі моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них.

Верховний Суд у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначив, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, судом враховуються правові висновки, здійснені Верховним Судом, викладені у постановах від 12.06.2023 у справі №686/7245/22, провадження №61-2174св23; від 29 травня 2023 року у справі №757/13867/21, провадження № 61-11498св22; від 02 березня 2023 року у справі №607/21703/21, провадження № 61-11873св22.

Суд зауважує, що Верховний Суд у постановах: від 20 березня 2019 року у справі №918/203/18; від 28 жовтня 2020 року у справі №904/3667/19, зробив висновок, який є застосованим й до даних правовідносин, про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідковий зв`язок такої поведінки із завданою шкодою.

При цьому, суд виходить з того, причинний зв`язок, як обов`язковий елемент цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди, між протиправною поведінкою та шкодою виражається у тому, що шкода, повинна бути об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Натомість, ані особливостей психічного / психологічного стану, зумовленого діями відповідача, ані змін/погіршення стану здоров`я, прийому медичних препаратів у даній справі не підтверджено.

При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які … зіткнулися з проблемами … можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Вивчивши зібрані у справі письмові докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що позивачу дійсно завдано моральної шкоди у зв`язку із пошкодженням належного йому майна, що в свою чергу призводить до моральних страждань, які вимагають додаткових зусиль для організації життя. При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, завданих пошкодженням його майна, а також керується принципами співмірності, розумності та справедливості, і приходить до висновку про необхідність зменшення заявленого до стягнення розміру моральної шкоди.

Однак наданими суду доказами позивачем не було доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 50 000,00 грн.

Дану суму відшкодування моральної шкоди суд вважає дещо завищеною.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Про це зазначила Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 752/17832/14-ц.

Тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 7 000 грн.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Суд не вирішує питання щодо судових витрат, оскільки представницею позивача, до закінчення судових дебатів у справі заявлена у порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України заява про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

Керуючись 10-13, 259, 263-265, 268, 279, 280 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) 78 601 (сімдесят вісім тисяч шістсот одна) грн. 88 коп. матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_9 ) 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_9 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ;

представниця позивача ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_10 , адреса: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повне рішення суду складено без оголошення 06.11.2025 року.

Суддя І.В. Лівер