Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5010/25
Провадження № 2/279/2238/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2025 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Пацко О.О.

секретаря Селюк К.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Коростень справу за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства "Кіровгеологія" про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом до відповідача КП "Кіровгеологія" в якому просить стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на свою користь заборгованість із заробітної плати за період з 1 жовтня 2024 року по 14 серпня 2025 року в розмірі 90 167,72 грн., включаючи недоплату за період з 1 жовтня 2024 року по 28 березня 2025 року в розмірі 69 588,63 грн та невиплачену зарплату за період з 4 липня 2025 року по 14 серпня 2025 року в розмірі 20 579,09 грн.. , компенсацію за невикористану відпустку за 18 календарних днів у розмірі 13 586,04 грн., вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 15 473 грн відповідно до статті 44 КЗпП України, моральну шкоду в розмірі 10 000 грн., компенсацію за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 КЗпП України та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що згідно з рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 липня 2025 року у справі № 279/2217/25 (провадження № 2/279/1174/25), звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності Казенного підприємства «Кіровгеологія» визнано незаконним, а накази № 39/ос від 28.03.2025 та № 54/ос від 11.04.2025 скасовано. ОСОБА_1 поновлено на посаді з 4 липня 2025 року, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2025 по 07.07.2025 у розмірі 47 551,14 грн. Відповідно до наказу № 26-к від 01.04.2024, її переведено на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності з посадовим окладом 15 473 грн на місяць. Згідно з довідкою про заробітну плату, виданою Казенним підприємством «Кіровгеологія» за період з 1 жовтня 2024 року по 28 березня 2025 року їй було нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 23 249,37 грн, що є меншим за належний посадовий оклад (15 473 грн х 6 місяців = 92 838 грн). Недоплата за цей період становить 69 588,63 грн. Крім того, з моменту поновлення на посаді (04 липня 2025 року) по 14 серпня 2025 року ОСОБА_1 не виплачувалася заробітна плата, що становить 20 579,09 грн (15 473 грн х 1,33 місяці). Загальна сума заборгованості з заробітної плати складає 90 167,72 грн. Також відповідач не виплатив компенсацію за невикористану відпустку за 18 календарних днів (11 днів основної та 7 днів додаткової за період з 14.03.2024 по 28.03.2025) у розмірі 13 586,04 грн (18 х 754,78 грн, середньоденна зарплата, визначена судом) та вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку (15 473 грн), що є порушенням статей 44 та 116 Кодексу законів про працю України. Невиплата належної заробітної плати, компенсації за відпустку та вихідної допомоги спричинила ОСОБА_1 значні моральні страждання, фінансові труднощі та втрату нормальних життєвих зв`язків, що є підставою для стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн відповідно до статті 237-1 КЗпП України та статті 23 Цивільного кодексу України.

На момент звернення з цією позовною заявою, з ОСОБА_1 розрахунку не було проведено.

Ухвалою суду від 07.10.2025 відкрито спрощене позовне провадження у справі, задоволено клопотання позивача -витребувано у Казенного підприємства "Кіровгеологія" наступні документи за період з 01.10.2024 року по 28.03.2025 року: копії платіжних доручень або виписок банку про перерахування заробітної плати позивачеві;

- розрахунково-платіжні відомості із підписами керівника та головного бухгалтера.

Ухвала суду від 07.10.2025 про витребування доказів у визначений судом строк відповідачем не виконана, відзив на позов не надано.

Згідно ч.1 ст.174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи.

Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши зібрані у справі докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи пояснення та відзив на позовну заяву відповідача, заперечення позивача на пояснення відповідача, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке грунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з наказом № 17к від 13 березня 2024 року ОСОБА_1 прийнято на посаду провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльності (КП2441,0) за основним місцем роботи з 14.03.2024 року з посадовим окладом у розмірі 13626,00 грн..

Згідно з наказом (розпорядження) №26-к від 01.04.2024 року перевести ОСОБА_1 провідного економіста з бухгалтерського обліку та аналізу господарської діяльностіз 01.04.2024 на посаду начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності з окладом 15473,00 грн. на місяць.

Згідно з наказом (розпорядження) від 28.03.2025 про припинення трудового договору (контракту) ОСОБА_1 звільнена з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності у зв"язкуз скороченням чисельності та штату працівників ,п.1 ст. 40 КЗпП України.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що він оформлений на відповідному бланку за Типовою формою № П-4,затвердженої наказом Держкомстату України від 05 грудня 2008р.№ 489 та містить такі дані: компенсація за 18 календарних днів щорічної відпустки ( за період роботи з 14.03.2024/28.03.2025 - компенсація за 11к.д. щорічної основної відпустки та 7 к.д. додаткової відпустки).

Згідно рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 4 липня 2025 року у справі № 279/2217/25 (провадження № 2/279/1174/25), звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу бухгалтерського обліку та фінансової звітності Казенного підприємства «Кіровгеологія» визнано незаконним, а накази № 39/ос від 28.03.2025 та № 54/ос від 11.04.2025 скасовано.

ОСОБА_1 поновлено на посаді з 4 липня 2025 року, а також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 14.04.2025 по 07.07.2025 у розмірі 47 551,14 грн.

Відповідно до Довідки про заробітну плату за період з 01.10.2024 по 28.03.2025 ОСОБА_1 було нараховано та виплачено заробітну плату в розмірі 23 249,37 грн..

Право працівника на своєчасне отримання заробітної плати, що є винагородою за виконану роботу гарантоване ст. 43 Конституції України, ст.47,94,116 КЗпП України, ст. 1,24 ЗУ "Про оплату праці".

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов"язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Згідно із ч.1 ст. 116 КЗпП України під час звільнення працівника виплату всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення.

Відповідно до ст. 24 ЗУ "Про оплату праці". своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, а відповідно дост. 25 Закону забороняється будь-яким способом обмежувати працівника вільно розпоряджатися своєю заробітною платою, крім випадків, передбачених законодавством.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 мотивувальної частини).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу , при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми,що йому належать. У разі невиконання та кого обов`язку наступає передбачена ст.117КЗпП України відповідальність.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу (вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку, оплати за час тимчасової непрацездатності тощо), яка є основним засобом до існування працівника,необхідним для забезпечення його життя.

Як встановлено судом у день звільнення позивача всі належні як звільненому працівникові суми, зокрема, компенсація за невикористані відпустки, відповідачем виплачені не були.

Ураховуючи невиконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати належного позивачу заробітку за період з 01.10.2024 по 14.08.2025 , неподання відповідачем заперечень щодо розміру заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості із заробітної плати, невикористаної відпустки та вихідної допомоги .

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Частиною 1ст. 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (абз.2 ч.3 ст. 23 ЦК України).

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1КЗпП України.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Пунктом 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 № Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йоому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноваженим ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Розмір відшкодування у кожній конкретній справі різниться з огляду на різні фактичні обставини справи та характер правопорушення і визначається судом за сукупністю передбачених законом обставин, які дають підстави для відшкодування моральної шкоди, враховуючи при цьому ефективність такого розміру відшкодування.

Право вирішувати належність та розмір відшкодування моральної шкоди законодавцем залишено за судом, оскільки в чинному законодавстві чітких меж такого розміру не передбачено.

Виходячи із засад розумності та справедливості, оцінюючи доводи позивача щодо порушення її законних прав, яке полягає у невиплаті заробітної плати та всіх компенсації у день звільнення, обґрунтованості спричинення моральних страждань суд, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 3 000,00 грн.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача компенсації за затримку виплати заробітної плати відповідно до ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до вимог ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати`виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Так, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»).

Відповідно до вимог п. 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Розмір компенсації може бути визначений виключно на момент виплати робітнику заборгованості по заробітній платі у зв`язку з порушенням строків її виплати, що відповідає положенням ст.4 Закону України «Про компенсаціюгромадянам втратичастини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та виключно у випадку, якщо строк її виплати заробітної плати був порушений. Отже, з наведеного очевидним є висновок про те, що на момент нарахування заробітної плати робітнику, роботодавець не може визначати розмір такої компенсації, оскільки невідомо, коли заробітна плата буде виплачена і чи буде порушений строк її виплати, а від строку затримки виплати заробітної плати залежить і розмір компенсації втрати частини заробітку у зв`язку з порушенням строків її виплати.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно дост. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить довисновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно дост.141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись статтями 47,116,117,237-1КЗпП України, статтями 2,4,12,13,76-78,81,89,141,258-259,263-265,273,274-279ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги задоволити частково.

Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 1 жовтня 2024 року по 14 серпня 2025 року в розмірі 90 167 ( дев`яносто тисяч сто шістдесят сім) гривень 72 копійки.

Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 13586 ( тринадцять тисяч п`ятсот вісімдесят шість) гривень 04 копійки.

Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу в розмірі середнього місячного заробітку в сумі 15 473 (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят три) гривні.

Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Казенного підприємства «Кіровгеологія» на користь держави судовий збір в розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денй строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.О.Пацко