УХВАЛА

04 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 692/321/25

провадження № 61-12983ск25

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на постанову Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, в якому просили визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП «Росія», що знаходиться в с. Великий Хутір Золотоніського (колишнього Драбівського) району Черкаської області розміром 3,14 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало на підставі сертифіката про право власності на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 01 березня 1997 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої була її сестра ОСОБА_5 , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила і померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Драбівський районний суд Черкаської області рішенням від 05 червня 2025 року у задоволенні позовної заяви відмовив.

Черкаський апеляційний суд постановою від 17 вересня 2025 року рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 червня 2025 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги задовольнив.

Визнав за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай), що знаходиться в с. Великий Хутір Золотоніського (колишнього Драбівського) району Черкаської області розміром 3,14 га без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало на підставі сертифіката про право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1 від 01 березня 1997 року ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємцем якої була її сестра ОСОБА_5 , яка фактично прийняла спадщину, але не оформила і померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцем якої був її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, але не оформив та помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, але не оформила та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

17 жовтня 2025 року Гричаненко О. М., який діє від імені Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у вказаній вище справі.

Верховний Суд ухвалою від 21 жовтня 2025 року вказану касаційну скаргу залишив без руху та встановив заявнику строк для усунення її недоліків.

03 листопада 2025 року до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур.

У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріпленоперехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.

Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та справах з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти дотриманню розумного строку розгляду справи, а також визначеності й стабільності у цивільних правовідносинах.

Отже, ціна позову у цій справі станом на 01 січня 2025 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 028,00 грн х 250 = 757 000,00 грн) та становить 110 911,67 грн.

Підстав для відкриття касаційного провадження у справі відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України Верховний Суд не встановив.

Таким чином, обставин, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі не встановлено.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають статті 129 Конституції України, згідно з якою, основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, що згідно положень ЦПК України не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі належить відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області на постанову Черкаського апеляційного суду від 17 вересня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Великохутірської сільської ради Золотоніського району Черкаської області про визнання права на спадкове майно.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький
І. В. Литвиненко
Є. В. Петров