ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1266/25 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Майданіка В.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Склярської І.В.,

секретар Олійник К.О.,

учасники справи:

стягувач ОСОБА_1 ,

боржник, особа, яка подала скаргу ОСОБА_2 ,

посадова особа, орган державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються, державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Темнюк Тетяна Анатоліївна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Лодиги Марини Тарасівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2025 року, постановлену у складі судді Кузьміної О.І., дата складення повної ухвали не зазначено, у справі за скаргою адвоката Лодиги Марини Тарасівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Темнюк Тетяна Анатоліївна, на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад скарги, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

11 вересні 2025 року адвокат Лодига Марина Тарасівна, яка діє від імені ОСОБА_2 , звернулася через підсистему "Електронний суд" до суду із вказаною вище скаргою, в якій просила:

--- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Темнюк Тетяни Анатоліївни щодо неврахування в рахунок сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , платежів, здійснених ОСОБА_2 , як платником аліментів, на банківський картковий рахунок дитини;

--- зобов`язати вказаного державного виконавця врахувати в рахунок сплати аліментів за виконавчим провадженням № 61875875 платежі, здійсненні ОСОБА_2 на банківський картковий рахунок дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 44 000 грн.

Скарга обґрунтована наступним.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2020 року по справі № 766/7037/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумів розмірі 2 000,00 грн з індексацією відповідно до закону, щомісяця, починаючи з 08.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового рішення Херсонським міським судом Херсонської області було видано виконавчий лист, який поданий на примусове виконання до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою від 22 квітня 2020 року державного виконавця вказаного відділу ДВС було відкрито виконавче провадження № 61875875 (ідентифікатор доступу до матеріалів ВП - 9ГДВ6ВАВ3Б4Г) із виконання вказаного рішення суду. До липня 2022 року боржником здійснювалось належне виконання рішення суду і своєчасно здійснювалось зарахування за виконавчим провадженням.

Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та окупацію міста Херсона, де проживала дочка боржника ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьками матері, боржник ОСОБА_2 почав здійснювати перерахування аліментів на банківський рахунок своєї вказаної дочки, якій на той час вже виповнилося 17 років. Це здійснювалося з метою забезпечення її фінансової самостійності та ефективнішого використання коштів на її потреби. В цей же час ОСОБА_1 , стягувач за виконавчим провадженням, перебувала за кордоном.

Так, у період з липня 2022 по вересень 2023 року боржник здійснював зарахування аліментів на картку ( НОМЕР_1 ) своєї дочки ОСОБА_3 у загальній сумі 44 000 грн. Згідно з виписками по банківському рахунку вбачається, що він здійснював зарахування на карту і наступними реквізитами НОМЕР_1 .

За довідкою АТ КБ "ПриватБанк" від 12.07.2025 року вбачається, що власником картки із номером НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Отже, зазначила, ОСОБА_2 , як боржником за ВП № 61875875, здійснювалось перерахування аліментів на особистий рахунок неповнолітньої дочки у банківській установі за період з липня 2022 по вересень 2023 року в сумі 44 000 грн.

09 вересня 2025 року боржником через адвоката подано до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву із вимогою врахувати здійснені ним платежі на картковий рахунок дочки в рахунок сплати аліментів в рамках виконавчого провадження № 61875875. Однак, листом державного виконавця від 10 вересня 2025 року за № 70504 зазначено, що підстав для врахування вказаних сум в рахунок сплати аліментів немає, оскільки ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження № 61875875.

З підстав наведеного просить задовольнити скаргу.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.09.2025 року вказану скаргу було прийнято до розгляду та призначено розгляд скарги у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання представник скаржника не з`явилася, про розгляд скарги повідомлена належним чином, до суду надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, просила скаргу задовольнити.

Державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Темнюк Т.А. в судове засідання не з`явилися, надала заперечення на скаргу, в якому вважає її безпідставною, необґрунтованою, такою, яка задоволенню не підлягає.

При цьому вказала, що виконавчим документом чітко визначено сторони виконавчого провадження. Скаржник (боржник) ОСОБА_2 зазначив, що кошти він пересилав на рахунок дочки ОСОБА_3 . Однак, вважає, такі дії не відповідають нормі Закону, оскільки аліменти на дитину стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина.

Судовим рішенням установлено порядок виконання батьком обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини шляхом сплати аліментів на користь матері дитини ОСОБА_1 .

Вважає, що здійснені боржником платежі на відкритий у банку рахунок на ім`я неповнолітньої дочки не можуть свідчити про виконання ним свого обов`язку, пов`язаного з утриманням дитини, як то установлено судовим наказом.

Також зазначила, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості про домовленість батьків дитини про те, що аліменти на утримання дитини будуть сплачуватися в інший спосіб, аніж визначено у виконавчому листі №766/7037/19З від 07.04.2020 року.

У відповідності до розрахунку заборгованості за вказаним виконавчим провадженням, заборгованість складає 31 564,51 грн. Відомостей щодо сплати вказаної заборгованості на користь стягувача у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

З підстав наведеного просить у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

В судове засідання стягувач ОСОБА_1 не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила. Заяв, клопотань від неї на адресу суду не надходило.

Суд розглянув справу за відсутності її учасників.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2025 року у задоволенні скарги було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для цього, оскільки, як вважав суд, зазначені у заяві суми виплат не можуть бути враховані до розрахунку заборгованості по аліментах, оскільки вони були здійснені безпосередньо на користь дитини, а відповідно до виконавчого листа № 766/7037/19, виданого Херсонським міським судом Херсонської області, аліменти повинні сплачуватись на користь матері ОСОБА_1 .

Також суд виходив з того, що скаржником не надано квитанцій про сплату аліментів на користь стягувача, а законами України не передбачено право виконавця зараховувати в рахунок сплати аліментів понесені боржником будь-які витрати, зокрема на придбання товарів або оплати послуг, тож у державного виконавця були відсутні підстави для врахування пред`явлених платником аліментів платежів, які здійсненні на банківський картковий рахунок дитини, як суми аліментів, сплачених у добровільному порядку, та відсутні підстави для проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням пред`явлених боржником квитанцій.

Також суд виходив з того, що витрати на утримання дитини, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини, а вказані у скарзі платежі, які були здійсненні на банківський картковий рахунок дитини скаржником за власною ініціативою у добровільному порядку, а тому їх вартість не може бути зарахована до суми аліментів.

Крім того, суд вважав, що державний виконавець не порушив чинне законодавство, відмовляючи заявнику у зарахуванні коштів у рахунок сплачених аліментів, а тому скарга задоволенню не підлягає.

На вказану ухвалу адвокат Лодига Марина Тарасівна, яка діє від імені ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати й постановити нове рішення про задоволення скарги. При цьому вона послалася на неповне з`ясування обставин справи та порушення норм процесуального права й неправильне застосування норм матеріального права.

Зокрема вказала, що суд не прийняв до уваги того, що ОСОБА_2 обґрунтовував свої дії по сплаті аліментів на банківський рахунок дитини необхідністю отримання коштів самою дитиною із обставин того, що отримувач аліментів, мати дитини, у цей період не проживала із дитиною.

Також зазначила, що суд не застосував до спірних правовідносин норми ст.ст.7, 179 СК України, а також ст.ст.30, 31 ЦК України. Адже, вказала, згідно із ст.179 СК України: аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини; неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання, а також має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦК України. Відтак, з урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. При цьому послалася на правовий висновок Верховного Суду, зроблений у постанові від 13 червня 2024 року у справі № 760/17498/22.

У своєму відзиві Державний виконавець Корабельного відділу державної виконавчої служби у Херсонській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Темнюк Т.А. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі.

При цьому вказала, що судовим рішенням у справі № 766/7037/19 установлено порядок виконання батьком обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини шляхом сплати аліментів на користь матері дитини ОСОБА_1 . Вважає, що здійснені боржником платежі на відкритий у банку рахунок на ім`я неповнолітньої дочки не можуть свідчити про виконання ним свого обов`язку, пов`язаного з утриманням дитини, як то установлено судовим рішенням.

Також зазначила, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які відомості про домовленість батьків дитини про те, що аліменти на утримання дитини будуть сплачуватися в інший спосіб, аніж визначено у виконавчому листі №766/7037/19З від 07.04.2020 року.

У відповідності до розрахунку заборгованості за вказаним виконавчим провадженням, заборгованість складає 31 564,51 грн. Відомостей щодо сплати вказаної заборгованості на користь стягувача у матеріалах виконавчого провадження відсутні.

Вважає, що доводи скаржника про необхідність сплати аліментів на рахунок дитини обґрунтовані необхідністю отримання коштів самою дитиною із обставин того, що отримувач аліментів, мати дитини, у цей час не проживала із дитиною, є лише свідченнями самого скаржника, жодними документами не підтверджені та і не є обставиною, що перешкоджає ОСОБА_1 бути стороною виконавчого провадження та бути стягувачем за виконавчим провадженням.

Особа, на користь якої стягуються аліменти (отримувач аліментів), визначається судом за відповідним рішенням суду. Боржник же в такому випадку наділений лише правом ініціювати моніторинг цільового використання аліментів, у відповідності до ст.186 СК України.

З підстав наведеного просить у задоволенні скарги відмовити в повному обсязі.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 04.11.2025 року о 08-45 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися і про причини неявки не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам матеріального та процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 лютого 2020 року по справі № 766/7037/19 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн з індексацією відповідно до закону, щомісяця, починаючи з 08.04.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

На виконання вказаного судового рішення Херсонським міським судом Херсонської області було видано виконавчий лист, який поданий на примусове виконання до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Постановою від 22 квітня 2020 року державного виконавця Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) відкрито виконавче провадження № 61875875 (ідентифікатор доступу до матеріалів ВП 9ГДВ6ВАВ3Б4Г) із виконання вказаного рішення суду.

Після повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України боржник ОСОБА_2 почав здійснювати платежі на банківський рахунок своєї вказаної дочки, ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій на той час вже виповнилося 17 років, на її картку (№ НОМЕР_2 ).

Згідно Довідки за реквізитами від 12.07.2025, наданої АТ КБ "ПриватБанк", одержувачем за вказаною карткою № НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Відповідно до банківської Виписки "А банку" за період з липня 2022 по вересень 2023 року загальна сума внесених коштів на вказану картку за вказаними платежами (всього 15 платежів) склала 44 000 грн.

09 вересня 2025 року адвокат Лодига Марина Тарасівна, яка діє від імені ОСОБА_2 , подала до Корабельного відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) заяву, в якій просила зарахувати платежі у загальній сумі 44 000 грн, здійсненні ОСОБА_2 на банківський картковий рахунок дитини ОСОБА_3 в рахунок оплати аліментів за виконавчим провадженням № 61875875 та зробити відповідний перерахунок заборгованості.

Листом державного виконавця від 10 вересня 2025 року за № 70504, визначено що підстав для врахування вказаних сум в рахунок сплати аліментів немає, оскільки ОСОБА_4 не є стороною виконавчого провадження № 61875875.

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Згідно з ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22 квітня 2020 року у

справі № 641/7824/18.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом ч.1 ст.18 вказаного Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.4 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

Інструкція з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802 (далі Інструкція), визначає окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.3 розділу XVI вказаної Інструкції у разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження.

Пунктом 4 розділу XVI вказаної Інструкції визначено, що: виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", повідомляти про розрахунок заборгованості стягувана і боржника; розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Згідно з ч.8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За ч.3 ст.195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Відповідно до ч.1 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання (абзац 2 ч.2 ст.179 СК України).

Згідно з ч.3 ст.179 СК України неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України.

За ч.2 ст.30 ЦК України обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.32 ЦК України крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім`я (грошовими коштами на рахунку).

Таким чином, залежно від віку фізичної особи, цивільна дієздатність за обсягом поділяється на такі види: часткова цивільна дієздатність малолітньої особи (стаття 31 ЦК України); неповну цивільну дієздатність неповнолітньої особи (стаття 32 ЦК України); повну цивільну дієздатність повнолітньої особи, неповнолітньої особи у разі реєстрації її шлюбу (стаття 34 ЦК України) та емансипованої особи (стаття 35 ЦК України).

З урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи (фізична особа у віці від 14 до 18 років) та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів.

У своїй постанові від 13.06.2024 року у справі № 760/17498/22, на яку посилається скаржник, Верховний Суд зробив висновок:

"--- У справі, що переглядається при зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця Рогач Б. І. посилався на безпідставне неврахування державним виконавцем під час розрахунку заборгованості зі сплати аліментів добровільного, до видання судового наказу про стягнення аліментів, перерахування боржником аліментів на особистий рахунок його неповнолітньої доньки у банківській установі за період з лютого до липня 2021 року в сумі 10 390,00 грн. Заявник звертав увагу суду на те, що ці грошові перекази здійснені як сплата аліментів та з метою виконання обов`язку з утримання дитини;

--- суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 сплатив аліменти на рахунок доньки за період з лютого до липня 2021 року в загальній сумі 10 390,00 грн, які безпідставно не включені державним виконавцем до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів. На переконання суду, діями державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві Браташової В. І. порушено права скаржника.

--- апеляційний суд уважав, що аліменти на дитину стягуються на користь одного з батьків, з яким проживає дитина. Судовим наказом від 03 березня 2021 року № 760/4588/21 установлено порядок виконання батьком обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини шляхом сплати аліментів на користь матері дитини ( ОСОБА_1 ). Добровільне перерахування боржником аліментів на особистий рахунок його неповнолітньої доньки не може вважатися таким, що здійснено на виконання судового наказу про стягнення аліментів на її утримання;

--- проте суд апеляційної інстанції не врахував, що з урахування обсягу неповної цивільної дієздатності неповнолітньої особи та того, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів. дочка заявника та заінтересованої особи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на лютий 2021 року (на час першого перерахування батьком на її рахунок аліментів), була неповнолітньою;

--- за таких обставин апеляційний суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для задоволення вимог скарги на бездіяльність державного виконавця та неправильно скасував ухвалу суду першої інстанції, яка відповідає вимогам закону".

Як було встановлено судом, у зазначеній вище справі у копіях квитанцій та виписці з банківського рахунку зазначено інформацію щодо даних отримувача коштів та призначення платежів, зокрема, було зазначено про сплату аліментів за рішенням суду № 760/4588/21 за період з лютого до липня 2021 року, в загальній сумі 10 390,00 грн.

У цій же справі встановлено інші обставини, а саме з банківської Виписки "А банку" вбачається, що за період з липня 2022 по вересень 2023 року загальна сума внесених коштів на вказану картку за вказаними платежами (всього 15 платежів) склала 44 000 грн, при цьому відсутня інформація щодо призначення платежів, зокрема не було зазначено, що платежі вносяться на сплату аліментів за рішенням суду по справі № 766/7037/19.

Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення скарги, адже, як правильно звернув увагу суд, зазначені у заяві суми виплат не можуть бути враховані до розрахунку заборгованості по аліментах, оскільки вони були здійснені безпосередньо на користь дитини, а відповідно до виконавчого листа № 766/7037/19, виданого Херсонським міським судом Херсонської області, аліменти повинні сплачуватись на користь матері ОСОБА_1 . При цьому слід враховувати, що є відсутньою інформація щодо призначення вказаних платежів, зокрема не було зазначено, що платежі вносяться на сплату аліментів за рішенням суду по справі № 766/7037/19.

Також суд обґрунтовано виходив з того, що скаржником не надано квитанцій про сплату аліментів на користь стягувача, а законами України не передбачено право виконавця зараховувати в рахунок сплати аліментів понесені боржником будь-які витрати, зокрема на придбання товарів або оплати послуг, а тому, як правильно вказав суд, у державного виконавця були відсутні підстави для врахування пред`явлених платником аліментів платежів, які здійснені на банківський картковий рахунок своєї дочки, як суми аліментів, сплачених у добровільному порядку, та відсутні підстави для проведення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів з урахуванням пред`явлених боржником квитанцій.

Також суд підставно врахував, що витрати на утримання дитини, зокрема на харчування, ліки, сезонний одяг та взуття, відносяться до тих матеріальних потреб дитини, які покриваються коштами на утримання дитини, а саме, аліментами, що мають винятково цільовий характер, спрямовані на утримання дитини, для забезпечення та створення належних умов для виховання та розвиток неповнолітньої дитини, а вказані у скарзі платежі, були здійснені батьком дитини (скаржником) на банківський картковий рахунок дитини за власною ініціативою у добровільному порядку, а тому їх вартість не може бути зарахована до суми аліментів.

При цьому, як вже було зазначено, вказані платежі, внесені скаржником на картку своєї дочки в загальній сумі 44 000 грн, не містили інформацію щодо їх призначення, зокрема не було зазначено, що платежі вносяться на сплату аліментів за рішенням суду по справі № 766/7037/19. Відтак, їх не можна вважати аліментами, сплаченими за вказаним рішенням суду.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що державний виконавець не порушив чинне законодавство, відмовляючи заявнику у зарахуванні коштів у рахунок сплачених аліментів.

Таким чином, оскаржувана ухвала є законною і обґрунтованою.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.

Зокрема, не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на незастосування судом до спірних правовідносин норми ст.ст.7, 179 СК України та ст.ст.30, 31 ЦК України, а також неврахування судом того, що ОСОБА_2 обґрунтовував свої дії по сплаті аліментів на банківський рахунок дитини необхідністю отримання коштів самою дитиною із обставин того, що отримувач аліментів, мати дитини, у цей період не проживала із дитиною.

При цьому апеляційний суд виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг 14 років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу; а згідно з частиною 2 вказаної норми способами захисту сімейних прав та інтересів є, зокрема, встановлення правовідношення. Зазначене у сукупності з вказаними вище положеннями ст.179 СК України про право власності дитини на аліменти, ч.1 ст.32 ЦК України про неповну цивільну дієздатність неповнолітньої особи, дає підстави для висновку, що неповнолітня особа може звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Однак, у цій справі встановлено, що неповнолітня дочка стягувача та боржника, яка відповідно до ч.2 ст.47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю, до суду із позовом про стягнення аліментів не зверталася та відповідно судового рішення про стягнення аліментів на її користь немає. А тому під час розгляду цієї скарги на дії державного виконавця суд має, суворо дотримуючись вимог закону щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів на користь одного з батьків дитини на утримання дитини, точно встановити призначення платежів, здійснених платником аліментів безпосередньо дитині, відкидаючи будь-яку можливість зараховувати в рахунок сплати аліментів платежі, які здійснені безпосередньо неповнолітній дитині та які не містять інформацію про їх призначення саме як сплата аліментів за відповідним рішенням суду. Оскільки у цій справі не встановлено, що платежі у загальній сумі 44 000 грн вносились скаржником (батьком дитини) саме на сплату аліментів за рішенням суду по справі № 766/7037/19, то й немає підстав зараховувати їх у рахунок сплачених аліментів. А тому оскаржувані рішення й дії державного виконавця прийняті відповідно до закону, в межах його повноважень і право заявника не було порушено, наслідком чого є відмова в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання здійснити перерахунок заборгованості.

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не вказують на такі її порушення, що вплинули на правильність вирішеного судом питання, апеляційний суд вважає за необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Лодиги Марини Тарасівни, яка діє від імені ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 25 вересня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повної постанови 04 листопада 2025 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ І.В. Склярська