Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/186/25
Провадження по справі № 2/514/268/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 жовтня 2025 року с-ще Бессарабське

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Кравченко П.А.

за участю секретаря судового засідання - Мельниченко Н.М.,

за участю сторін:

представника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури

у сфері оборони - Була Р.

представника позивача (Міністерства оборони України) - Доброва Ю.І.

представника позивача (Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району) Турченко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с-ще Бессарабське цивільну справу за позовом керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до Болградської районної державної (військової) адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації, усунення перешкод у здійсненні Міністерством оборони України та Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В :

Керівник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району звернувся до суду з позовом до Болградської районної державної (військової) адміністрації, ОСОБА_1 , про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації, усунення перешкод у здійсненні Міністерством оборони України та Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з Постановою Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 року, №2002/063 «Про відвід 20 000 га землі на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області для організації окружного артилерійського полігону ОДВО», що затверджена розпорядженням Раднаркому СРСР від 19.01.1946 № 742рс, постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон Одеського військового округу 20 000 га землі.

У подальшому, 10.06.1946 обласна комісія з передачі земель ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діяла на виконання Постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 №2002/063 та Постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946 №53/9-ОП, склала акт передачі земельної ділянки, що відводиться під учбовий артилерійський полігон ОДВО на площі 23600 га.. При цьому в акті від 10.06.1946 зазначено, що під час відводу земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями.

Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 10.06.1946 №7 «Про затвердження акту обласної комісії по передачі земель під артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_2 » було затверджено вказаний акт обласної комісії від 10.06.1946 про передачу земельної ділянки площею 23 600 га під учбовий артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поряд з цим 05.05.2005 Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області прийняла розпорядження №101/А-2005 «Про вилучення із користування військової частини НОМЕР_1 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради», яким з урахуванням пункту 1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 №368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» було припинено право користування земельною ділянкою площею 23 253,17 га, наданої в користування військовій частині НОМЕР_1 для організації загальновійськового полігону розташованої на території Веселодолинської сільської ради (на цей час, після зміни адміністративно-територіального устрою, -територія Бородінської селищної ради), а також переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Веселодолинської сільської ради.

Вказане розпорядження було предметом судового розгляду у адміністративній справі №2-а-3436/08/1570, за результатами розгляду якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014 у справі №К/9991/43671/12), яка набрала законної сили, визнано протиправними та скасовані вищенаведені розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.05.2005 № 101/А-2005 «Про використання земель ІНФОРМАЦІЯ_5 » та п.1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 № 368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями».

Крім того Вищий господарський суд України, розглянувши справу №916/4201/14, зробив обґрунтований висновок про те, що «як вірно було встановлено судом першої інстанції, Тарутинська районна державна адміністрація не є особою, яка уповноважена від Імені держави здійснювати будь-які дії, щодо спірної земельної ділянки, адже дана земельна ділянка колишнього ІНФОРМАЦІЯ_5 на теперішній час перебуває у постійному користуванні Міністерства оборони України за категорією земель оборони».

В межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон) сформовано земельну ділянку площею 6953,2926 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Болградський район, Веселодолинська сільська рада (за межами населених пунктів) з кадастровим номером :01:002:0510, яка призначена для потреб оборони, відноситься до категорій земель «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення», вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 «Для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України» та перебуває на картковому обліку Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (далі -Білгород-Дністровська КЕЧ району).

Разом з тим, Тарутинська РДА розпорядженням від 14.12.2004 № 443/А-2004 незаконно розпорядилася землями оборони та передала у власність 11 фізичним особам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Зокрема, на підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294840 від 15.06.2005 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0005.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294840 від 15.06.2005 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0005 площею 2,00 га..

За наслідками проведеної на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 24.09.2015 № 587/А-2015 інвентаризації земель для потреб оборони на території колишнього військового ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:002:0005 знаходиться в межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон).

Отже, зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель оборони, що суперечить вимогам ст. 77, 84, 143 ЗК України (без отримання від власника земель оборони-Кабінету Міністрів України та законного користувача -Міністерства оборони України згоди на припинення права постійного користування частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 ).

Порядок відчуження військового майна визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 6 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України має право припиняти користування земельною ділянкою, що входить до складу земель оборони.

Відповідно до Закону України «Про оборону України» та Закону України Про правовий режим майна у Збройних Силах України» Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном.

Військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами, організаціями Збройних Сил України (ст. 1 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»).

Рішення про відчуження військового майна, цілісних майнових комплексів, за правилами ст. 6 цього Закону, приймає Кабінет Міністрів України за поданням Міністерства оборони України у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок відчуження та реалізації військового майна, закріпленого за військовими частинами Збройних Сил регулюється положенням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.12.2000 № 1919.

Відповідно до п. 6 указаного Положення, рішення про відчуження військового майна, приймає Кабінет Міністрів України із затвердженням за пропозицією Міністерства оборони України, погодженого з Міністерством економіки України, переліку такого майна за відповідною формою.

Згідно з п. 5.14 Положення про організацію Квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 03.07.2013 №448, фонди земельних містечок та земельні ділянки, обліковуються у КЕВ.

Водночас Міністерство оборони України відповідну згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_6 » та її вилучення на користь органів місцевого самоврядування чи приватних осіб не надавало, жодної заяви про добровільну відмову від належного права на вказану земельну ділянку власнику не адресувало.

З огляду на категорію спірної земельної ділянки та її правовий режим (землі оборони) розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 порушує охоронювані законом права позивачів на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.

Окрім того, оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, яка знаходиться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, власником цієї землі є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається нею, тому повноваження по розпорядженню спірною земельною ділянкою не належали Тарутинській РДА.

Тарутинська РДА не є органом, уповноваженим розпоряджатися землями оборони, відтак вона перевищила надані їй повноваження щодо передачі спірної земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:0005 у власність ОСОБА_1 .

Отже, Тарутинська РДА, всупереч вимогам ст. 19 Конституції України, ст. ст. 19, 77, 116, 141, 142 ЗК України, Закону України «Про використання земель оборони» прийняла рішення про надання у власність земельних ділянок, фактично здійснила вилучення із державної власності частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон), розпорядившись землями державної форми власності, без дозволу землекористувача та власника земельної ділянки та без прийняття відповідних рішень про зміну її цільового призначення.

Таким чином, розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення хобистого селянського господарства» в частині надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 підлягає визнанню незаконним та скасуванню в порядку, визначеному ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України та ст. ст. 152, 155 ЗК України.

Водночас розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.12.2020 № 1635-р «Про реорганізацію та утворення районних державних адміністрацій» проведено реорганізацію районних державних адміністрацій районів, ліквідованих згідно з постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», шляхом приєднання районних державних адміністрацій до районних державних адміністрацій, розташованих в адміністративних центрах районів, утворених зазначеною постановою, зокрема, приєднано Тарутинську РДА до Болградської районної державної адміністрації Одеської області.

У зв`язку із цим позовна вимога про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 щодо спірної земельної ділянки у цій позовній заяві пред`явлена до Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області.

Щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Перебування земельної ділянки площею 2,00 га з кадастровим номером :01:002:0005, розташованої на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області, у власності ОСОБА_1 є протиправним, вона отримана з порушенням вимог ЗК України та Закону України «Про використання земель оборони», тому указана земельна ділянка має бути повернута у власність держави в особі Міністерства оборони України та Білгород-Дністровської КЕЧ району.

Білгород-Дністровська СП СО ПР листом від 15.01.2025 за вихідним №35-5-6-153Вих-25 проінформувала Міністерство оборони України, Білгород- Дністровську КЕЧ району про порушення вимог законодавства внаслідок прийняття Тарутинською районною державною адміністрацією розпоряджень, якими надано згоду громадянам на розробку проектів землеустрою на відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на землях оборони.

У відповіді на вищевказаний лист Міністерство оборони України не надало інформацію про вжиті ним заходи щодо скасування розпоряджень Тарутинської районної державної адміністрації та їх обтяжень на земельні ділянки та їх повернення державі. Водночас Міністерство оборони України повідомило прокуратуру, що вона не зверталося до суду, тому не заперечує щодо пред`явлення позову по захисту їх порушених прав (лист МОУ від 31.01.2025).

Крім того, Білгород-Дністровським КЕЧ району за результатами розгляду поданого прокурором листа про необхідність захисту інтересів держави у сфері охорони земель оборони, листом від 28.01.2025 р. за № 191 повідомило, що воно підтримує позицію прокуратури та не заперечує щодо звернення з позовом в їх інтересах.

Отже, невжиття Міністерством оборони України та Білгород- Дністровською КЕЧ району жодних заходів щодо скасування відповідного рішення, а також повернення незаконно вилученої земельної ділянки державі, після того, як, з моменту отримання листа ІНФОРМАЦІЯ_7 від 15.01.2025 № 35-5-6-153Вих-25, стало відомо про порушення інтересів держави, внаслідок незаконного вилучення із державної власності та приватизації земельних ділянок, розміщених в межах загальновійськового полігону « ІНФОРМАЦІЯ_6 », кваліфікується як бездіяльність вказаного органу.

З огляду на викладене наразі виникла необхідність представництва ІНФОРМАЦІЯ_7 у суді інтересів держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської КЕЧ району, у формі звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою суду прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання.

21.03.2025 року від Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області надійшло заперечення відповідно до якого, вважають, що розпорядженням голови Тарутинської районної державної адміністрації від 16.11.2004 №407/А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» було передбачено надання у власність громадянам земельних ділянок з земель запасу, що повністю виключає протизаконність розпорядження. Громадяни отримали у приватну власність земельні ділянки з земель запасу на законних підставах. Просять відмовити у задоволення позову повністю.

02.04.2025 року від Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшла відповідь на відзив (в порядку ст. ст. 43,56,179,199 ЦПК України), вважають що Відповідачем 1 не надано належних та допустимих доказів, на яких ґрунтується їх твердження. Просять відзив Болградської районної (військової )адміністрації відхилити як необґрунтований. Позовні вимоги, викладені у позовній заяві, задовольнити у повному обсязі.

07.04.2025 року від Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області надійшло заперечення (на відповідь на відзив), просить відповідь на відзив Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону відхилити як необґрунтовану.

17.04.2025 року від Білгород-Дністровської КЕЧ надійшла відповідь на відзив просять визнати позовні вимоги прокурора законними та обґрунтованими і задовольнити їх в повному обсязі.

29 липня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфери оборони Південного регіону в судовому засіданні підтримав вимоги та просив задовольнити.

Представник Міністерства оборони України в судовому засіданні підтримав вимоги та просив задовольнити.

Представник Білгород Дністровської КЕЧ в судовому засіданні підтримав вимоги та просив задовольнити.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Заслухавши сторін, дослідивши в судовому засіданні надані докази суд дійшов до наступного.

В силу ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про Збройні Сили України" Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України.

Статтею 10 Закону України "Про оборону України" унормовано, що Міністерство оборони України здійснює управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України" відчуження військового майна здійснюється Міністерством оборони України через уповноважені Кабінетом Міністрів України підприємства та організації, визначені ним за результатами тендеру, після його списання, за винятком майна, визначеного частиною другою цієї статті.

Таким чином, саме Міністерство оборони України уповноважене здійснювати захист інтересів держави у випадку порушення прав на нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, надані для потреб оборони.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_7 листом від 15.01.2025 за вихідним №35-5-6-153Вих-25 проінформувала Міністерство оборони України, Білгород- Дністровську КЕЧ району про порушення вимог законодавства внаслідок прийняття Тарутинською районною державною адміністрацією розпоряджень, якими надано згоду громадянам на розробку проектів землеустрою на відведення земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства на землях оборони.

У відповіді на вищевказаний лист Міністерство оборони України не надало інформацію про вжиті ним заходи щодо скасування розпоряджень Тарутинської районної державної адміністрації та їх обтяжень на земельні ділянки та їх повернення державі. Водночас Міністерство оборони України повідомило прокуратуру, що вона не зверталося до суду, тому не заперечує щодо пред`явлення позову по захисту їх порушених прав (лист МОУ від 31.01.2025).

Крім того, Білгород-Дністровським КЕЧ району за результатами розгляду поданого прокурором листа про необхідність захисту інтересів держави у сфері охорони земель оборони, листом від 28.01.2025 р. за № 191 повідомило, що воно підтримує позицію прокуратури та не заперечує щодо звернення з позовом в їх інтересах.

Отримання таких відповідей і стало підставою для звернення прокурора з відповідним позовом до суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18, вирішуючи виключну правову проблему щодо представництва інтересів держави прокурором, зробила такі висновки: прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Враховуючи вищенаведене, суд зазначає про правомірність звернення прокуратури з позовом та про наявність у останньої підстав для здійснення представництва інтересів держави в суді.

Судом встановлено, що згідно з Постановою Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 №2002/063 «Про відвід 20 000 га землі на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області для організації окружного артполігону ОДВО», що затверджена розпорядженням Раднаркому СРСР від 19.01.1946 № 742рс, постановлено відвести на території Бородинського, Тарутинського і Саратського районів Ізмаїльської області під окружний артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_3 20 000 га землі.

У подальшому, 10.06.1946 обласна комісія з передачі земель ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка діяла на виконання Постанови Ради народних комісарів Української РСР від 18.12.1945 №2002/063 та Постанови Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 12.02.1946 №53/9-ОП, склала акт передачі земельної ділянки, що відводиться під учбовий артилерійський полігон ОДВО на площі 23600 га. При цьому в акті від 10.06.1946 зазначено, що під час відводу земель в натурі, у зв`язку з рельєфом місцевості (з метою включення деяких висотних пунктів) виникла необхідність у збільшенні площі артполігону, у зв`язку з чим, фактично відведено під полігон на 3600 га більше, ніж було передбачено проектом, що було узгоджено районними організаціями.

Рішенням звуженого засідання Ізмаїльського обласного виконавчого комітету від 10.06.1946 №7 «Про затвердження акту обласної комісії по передачі земель під артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_2 » було затверджено вказаний акт обласної комісії від 10.06.1946 р. про передачу земельної ділянки площею 23 600 га, під учбовий артилерійський полігон ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Поряд з цим 05.05.2005 р. Тарутинська районна державна адміністрація Одеської області прийняла розпорядження №101/А-2005 «Про вилучення із користування військової частини НОМЕР_1 земельної ділянки загальновійськового полігону на території Веселодолинської сільської ради», яким з урахуванням пункту 1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 №368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями» було припинено право користування земельною ділянкою площею 23 253,17 га, наданої в користування військовій частині НОМЕР_1 для організації загальновійськового полігону і розташованої на території Веселодолинської сільської ради (на цей час, після зміни адміністративно-територіального устрою, -територія Бородінської селищної ради), а також переведено вказану земельну ділянку в землі запасу Веселодолинської сільської ради.

Вказане розпорядження було предметом судового розгляду у адміністративній справі №2-а-3436/08/1570, за результатами розгляду якої постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 14.06.2012 (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 17.04.2014 у справі №К/9991/43671/12), яка набрала законної сили, визнано протиправними та скасовані вищенаведені розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_4 від 05.05.2005 № 101/А-2005 «Про використання земель ІНФОРМАЦІЯ_5 » та п.1 розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2005 № 368/А-2005 «Про внесення змін до деяких розпоряджень голови райдержадміністрації, щодо урегулювання земельних відносин з військовими формуваннями».

Крім того Вищий господарський суд України, розглянувши справу №916/4201/14, зробив обґрунтований висновок про те, що Тарутинська районна державна адміністрація не є особою, яка уповноважена від Імені держави здійснювати будь-які дії щодо спірної земельної ділянки, адже дана земельна ділянка колишнього ІНФОРМАЦІЯ_5 на теперішній час перебуває у постійному користуванні Міністерства оборони України за категорією земель оборони».

В межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон) сформовано земельну ділянку площею 6953,2926 га, яка розташована за адресою: Одеська область, Болградський район, Веселодолинська сільська рада (за межами населених пунктів) з кадастровим номером :01:002:0510, яка призначена для потреб оборони, відноситься до категорій земель «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення», вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 «Для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України» та перебуває на картковому обліку Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (далі -Білгород-Дністровська КЕЧ району).

Тарутинська РДА розпорядженням від 14.12.2004 № 443/А-2004 розпорядилася землями оборони та передала у власність фізичним особам земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства на території Веселодолинської сільської ради Тарутинського району Одеської області.

Зокрема, на підставі зазначеного розпорядження ОСОБА_1 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294840 від 15.06.2005 для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0005.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 294840 від 15.06.2005 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0005 площею 2,00 га.

За наслідками проведеної на підставі розпорядження Одеської обласної державної адміністрації від 24.09.2015 № 587/А-2015 інвентаризації земель для потреб оборони на території колишнього військового ІНФОРМАЦІЯ_5 , встановлено, що земельна ділянка ОСОБА_1 з кадастровим номером :01:002:0005 знаходиться в межах військового містечка № НОМЕР_2 (Тарутинський загальновійськовий полігон).

Відтак, згідно зі ст. ст. 77, 78, 84 ЗК України, ст. 14 Закону України «Про Збройні Сили України», ст. ст. 1, 2 Закону України «Про використання земель оборони», вищевказані землі належать за формою власності - до державної власності, за цільовим призначенням - до земель оборони та перебувають на відповідному обліку в органах квартирно-експлуатаційної служби Збройних Сил України.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що право володіння, користування та розпорядження майном належить власнику цього майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що лише власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, а ст. 321 ЦК України передбачено непорушність права власності. Крім того, відповідно до ст. 386 ЦК України власник має право на захист права власності.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 84 ЗК України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, при цьому в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

Поряд із цим ч. 1 ст. 19 ЗК України містить положення щодо поділу земель України за цільовим призначенням на відповідні категорії, серед яких, зокрема, землі оборони.

Відповідно до ст. 77 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Статтею 20 ЗК України визначено, що земельні ділянки, які належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».

Частиною 2 ст. 77 ЗК України землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.

Згідно з п. 3 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 № 5245-VI (далі - Закон № 5245-VI) з дня набрання чинності цим Законом землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються:

а) земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності відповідної територіальної громади; які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій;

б) всі інші землі, розташовані в межах відповідних населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності та земельних ділянок, зазначених у підпунктах «а» і «б» пункту 4 цього розділу.

Разом з тим, у державній власності залишаються розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки, які належать до земель оборони (п. 4 розділу II Прикінцевих та перехідних положень Закону № 5245-VІ)

Отже, зазначена земельна ділянка надана ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель оборони, що суперечить вимогам ст. 77, 84, 143 ЗК України (без отримання від власника земель оборони-Кабінету Міністрів України та законного користувача -Міністерства оборони України згоди на припинення права постійного користування частини земельної ділянки військового містечка № НОМЕР_2 ).

Міністерство оборони України відповідну згоду на припинення права користування частиною земельної ділянки загальновійськового полігону ІНФОРМАЦІЯ_6 » та її вилучення на користь органів місцевого самоврядування чи приватних осіб не надавало. З огляду на категорію спірної земельної ділянки та її правовий режим (землі оборони) розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині надання у власність спірної земельної ділянки ОСОБА_1 порушує охоронювані законом права позивачів на користування ними та спрямоване на подальше вилучення і передачу у власність іншим особам.

Відповідно до ст. ст. 9, 14 Закону України «Про Збройні Сили України» землі, закріплені за військовими частинами та установами Збройних Сил України, є державною власністю та належать їм на праві оперативного управління, вирішення питань щодо порядку надання Збройним Силам України в управління об`єктів державної власності, в тому числі і земельних ділянок належать до повноважень Кабінету Міністрів України.

Відповідно до п. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Право постійного землекористування є безстроковим і може бути припинене лише з підстав, передбачених ст. 141 ЗК України, перелік яких є вичерпним.

Так, згідно зі ст. 141 ЗК України підставами припинення права користування земельною ділянкою, зокрема, є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою, вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом.

В матеріалах справи відсутні докази щодо прийняття Кабінетом Міністрів України відповідного рішення про припинення права користування земельною ділянкою, що входить до складу загальновійськового полігону ІНФОРМАЦІЯ_6 , чи будь-якою її частиною, на підставі чого суд доходить висновку, що як вказана земельна ділянка в цілому, так і сформовані з її складу спірні земельні ділянки станом на день прийняття оскаржуваного рішення відносились до земель оборони та перебували у державній власності.

Оскільки спірна земельна ділянка відноситься до земель оборони, яка знаходиться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, власником цієї землі є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається нею, тому повноваження по розпорядженню спірною земельною ділянкою з кадастровим номером :01:002:0005 у власність ОСОБА_1 не належали Тарутинській РДА.

Таким чином, розпорядження Тарутинської РДА від 14.12.2004 №443/А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення обистого селянського господарства» в частині надання у власність спірної земельної ділянки та видачі державного акту на право власності ОСОБА_1 підлягає визнанню незаконним та скасуванню в порядку, визначеному ст. ст. 16, 21, 393 ЦК України та ст. ст. 152, 155 ЗК України.

Серед способів захисту майнових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння у порядку статей 387 - 388 ЦК України (віндикаційний позов) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном згідно зістаттею 391 ЦК України (негаторний позов).

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно доЦПК України,в межах заявлених ними вимог.

Факт володіння нерухомим майном за загальним правилом можна підтвердити, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 90)). Цей фактичний стан володіння слід відрізняти від права володіння, яке належить власникові (частина першастатті 317 ЦК України) незалежно від того, є він фактичним володільцем майна, чи ні. Тому власник не втрачаєправо володіння нерухомим майном у зв`язку з державною реєстрацією права власності за іншою особою, якщо остання не набула права власності. Натомість ця особа внаслідок реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає фактичним володільцем останнього, але не набуває право володіння, допоки право власності зберігається за попереднім володільцем. Отже, володіння нерухомим майном, яке посвідчує державна реєстрація права власності, може бути правомірним або неправомірним (законним або незаконним). Тоді як право володіння, якщо воно існує, неправомірним (незаконним) бути не може (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц(пункти 65-67)).

Інакше кажучи, заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, оскільки воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц(пункт 64)).

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звертається особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорювання. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорювання та спричиненим цими діяннями наслідками (п.57 постанови Великої палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17).

Способами захисту суб`єктивних земельних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (п.5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі №925/1265/16).

У постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 викладено висновок про те, що способом захисту у негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватись і розпоряджатися майном тим чи іншим способом.

З огляду на особливу цінність земель оборони, з урахуванням вимог наведеного вище законодавства, ефективне поновлення порушеного права можливе при усуненні перешкод у здійсненні Міністерством оборони України та Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку.

Враховуючи викладене, встановлені судом обставини незаконного вибуття спірної земельної ділянки із власності Міністерства оборони України, відсутність волі дердави на вибуття з її володіння спірної земельної ділянки, суд дійшов висновку, що вимоги прокурора є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Щодо пропорційності втручання у право особи на мирне володіння майном та співвідношення такого втручання із суспільними інтересами суд зазначає наступне.

Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2023 року у справі № 554/10517/16-ц (провадження № 14-76цс22) критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право мирного володіння майном.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини положення статті 1 Першого протоколу містить три правила: перше правило має загальний характер і проголошує принцип мирного володіння майном; друге - стосується позбавлення майна і визначає певні умови для визнання правомірним втручання у право на мирне володіння майном; третє - визнає за державами право контролювати використання майна за наявності певних умов для цього. Зазначені правила не застосовуються окремо, вони мають тлумачитися у світлі загального принципу першого правила, але друге та третє стосуються трьох найважливіших суверенних повноважень держави: права вилучати власність у суспільних інтересах, регулювати використання власності та встановлювати систему оподаткування. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало заходів втручання у право мирного володіння майном.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон непередбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого держава користується значною свободою (полем) розсуду. Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправдане за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності.

Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За правилами статей 4, 5 ЗК України, завданням земельного законодавства, яке включає в себе цей Кодекс та інші нормативно-правові акти у галузі земельних відносин, є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель, а основними принципами земельного законодавства є, зокрема, поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.

Велика Палата Верховного Суду раніше вже звертала увагу на те, що у спорах стосовно земель, які перебувають під посиленою правовою охороною держави, остання, втручаючись у право мирного володіння відповідними земельними ділянками з боку приватних осіб, може захищати загальні інтереси у безпечному довкіллі, непогіршенні екологічної ситуації, у використанні власності не на шкоду людині та суспільству (частина третя статті 13, частина сьома статті 41, частина перша статті 50 Конституції України, частина третя статті 1 ЗК України). Ці інтереси реалізуються, зокрема, через цільовий характер використання земельних ділянок (статті 18, 19, пункти «а» і «б» частини першої статті 91, пункти «а» і «б» частини першої статті 96 ЗК України), які набуваються лише згідно із законом (стаття 14 Конституції України) (див. mutatis mutandis постанови від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункт 127), від 7 листопада 2018 року у справі № 488/6211/14-ц (пункт 90), від 14 листопада 2018 року № 183/1617/16 (пункт 148), від 29 травня 2019 року у справі № 367/2022/15-ц (пункт 53), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 117), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.75)).

Під час з`ясування характеру спірних правовідносин, предмету і підстав позову, наявності чи відсутності порушеного права чи інтересу та можливості його поновлення або захисту в обраний позивачем спосіб, суд дійшов наступних висновків.

За правилами статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Аналіз статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України вказує на те, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, сторона, яка звернулася до суду, повинна довести належними та допустимими доказами вимоги, що нею заявлені, суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За таких обставин, саме на позивача покладається обов`язок доведення належними, допустимими та достатніми доказами своїх позовних вимог з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог.

Суд ухвалює рішення про задоволення позову, виходячи передусім із доведеності таких вимог заявником.

Прокурором доведено належними та допустимими доказами, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:002:0005, що була передана ОСОБА_1 , призначена для потреб оборони, відноситься до категорій земель «Землі промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення», вид цільового призначення земельної ділянки: 15.01 «Для розміщення та постійної діяльності Збройних Сил України» та перебуває на картковому обліку Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району (далі -Білгород-Дністровська КЕЧ району).

Також прокурором доведено факт незаконного вибуття спірної земельної ділянки з власності держави поза її волею, як власника, та наявність порушеного права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 76-83, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов керівника Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Білгород-Дністровської квартирно-експлуатаційної частини району до Болградської районної державної (військової) адміністрації, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації, усунення перешкод у здійсненні Міністерством оборони України та Білгород-Дністровською квартирно-експлуатаційною частиною району права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання повернути земельну ділянку -задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Тарутинської районної державної адміністрації від 14.12.2004 №443/А-2004 «Про надання у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства» в частині передачі земельної ділянки та видачі державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 .

Усунути перешкоди у здійсненні Міністерством оборони України та Білгород-Дністровською квартирно -експлуатаційною частиною району права користування та розпорядження земельною ділянкою, шляхом зобов`язання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) повернути державі в особі Міністерства оборони України () та Білгород-Дністровської КЕЧ району () земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0005 площею 2,00 га, розташовану за адресою: Одеська область, Болградський район, Веселодолинська сільська рада.

Стягнути в рівних частках з Болградської районної державної (військової) адміністрації Одеської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону (вул. Пироговська 11, м. Одеса, 65012, , р/р UA0082762 в ГУДКСУ в Одеській області) витрати по сплаті судового збору у розмірі 6056 гривень 00 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя П.А. Кравченко