Єдиний унікальний номер 741/1936/25
Провадження № 2-з/741/11/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 27 жовтня 2025 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

23 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову обґрунтовуючи її тим, що вона ( ОСОБА_1 ) звернулась до Носівського районного суду Чернігівської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права на частку в спільному майні подружжя. Заявниця вважає, що житловий будинок з господарськими спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , за час перебування у шлюбі сторін у справі, істотно збільшився за рахунок спільних з відповідачем трудових затрат, оскільки майже всі будівельні роботи робились колишнім подружжям самостійно, а також допомагала їх донька ОСОБА_3 та зять ОСОБА_4 , які постійно проживають за вищевказаною адресою. Крім того, кошти, за які проводилось будівництво будинку, господарських будівель та споруд, це кошти сім`ї, які вони заробляли постійно працюючи. ОСОБА_5 навіть брала споживчий кредит на будівництво, а згодом його виплачувала з власної заробітної плати. Вона ( ОСОБА_5 ) вважає, що будинок з господарськими спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , став об`єктом спільної сумісної власності подружжя та вона має право претендувати на 1/2 частку вказаного майна, як це передбачено ст. 62 СК України. Сторони, на сьогоднішній день, мають складні стосунки, ОСОБА_2 , без її ( ОСОБА_1 ) відома, зняв її з реєстрації та звернувся до суду з позовом про виселення колишньої дружини з будинку, без надання іншого житла. ОСОБА_2 чітко демонструє бажання отримати спірний будинок у своє одноосібне володіння та користування, а отже є підстави вважати, що він може розпорядитись спірним будинком та земельною ділянкою до постановлення рішення у даній справі на власний розсуд, в тому числі здійснити їх відчуження. ОСОБА_1 вважає за необхідне вжити заходи забезпечення позову, у виді накладення арешту на майно ОСОБА_2 , що є спірним, оскільки невжиття заходів забезпечення позову заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, що призведе до порушення її прав та інтересів.

Заявник просить суд накласти арешт на спірне майно: земельну ділянку, кадастровий номер :01:018:0258, площею 0,1000 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) та житловий будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , до вступу у законну силу рішення Носівського районного суду Чернігівської області у даній справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

У відповідності до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Ураховуючи вищевикладене суд вважає, що при обрані заходів забезпечення позову, суд повинен також враховувати необхідність збереження балансу прав і законних інтересів усіх учасників спірних правовідносин та інших осіб, не допускаючи використання заходу забезпечення позову у якості тиску на відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Вивчивши доводи заяви, суддя зазначає, що заявником не наведено достатніх та переконливих обґрунтувань для необхідності забезпечення позову, не обґрунтовано і не доведено припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити чи зробити неможливим виконання ймовірного майбутнього судового рішення в рамках розгляду позову, та не надано конкретних доказів на можливе відчуження майна.

Заявником також не надано пропозицій щодо зустрічного забезпечення задля визначення співмірності заходів забезпечення позову.

Враховуючи викладене, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, суддя доходить висновку, що така заява є передчасною, у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 149-151, 247 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя О.В. Киреєв