Справа №672/489/25
Провадження №2/672/439/25
04 листопада 2025 року м. Городок
Городоцький районний суд Хмельницької області
в складі головуючої судді Рибачук О.Г.,
за участю секретаря судового засідання Стебло Л.В.,
представниці позивачки ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 - не з`явився,
представниці Органу опіки та піклування виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області Попової Н.В.,
розглянувши за правилами загального позовного провадження в м.Городку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відносно малолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що відповідач свої батьківські обов`язки відносно синів не виконує. Оскільки відповідач добровільно не виявляв бажання забезпечувати своїх дітей вона змушена була звернутися до суду про стягнення з нього аліментів на їх утримання. Аліменти за рішенням суду ОСОБА_3 не платить. Вважає, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, їх життям та здоров`ям не цікавиться, матеріально не утримує. З цих підстав просить суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно синів, тому звернулась із позовом до суду.
Ухвалою Городоцького районного суду Хмельницької області від 19 травня 2025 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подання відзиву на позовну заяву.
11 серпня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Зобов`язано орган опіки та піклування виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області надати до суду висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 ..
В судовому засіданні позивачка та її представниця вимоги позовної заяви підтримали з підстав, зазначених у позові. Просили їх задовольнити та позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно синів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Представниця зазначила, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленим судом про дату, час та місце судового засідання у справі за зареєстрованим місцем його проживання, у судове засідання не з`явився. Відзиву, клопотань про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи не подав.
Враховуючи вимоги ч.1 ст.280 ЦПК України, а також беручи до уваги згоду представниці позивачки на розгляд справи за відсутності відповідача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Представниця Органу опіки та піклування виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області Попова Н.В. вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, тому позов не може бути задоволено судом. Зазначила, що комісією з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області розглянуто питання щодо доцільності позбавлення батьківських ОСОБА_3 .. За результатами розгляду зазначеного питання вирішено вважати за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітніх синів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Висновок затверджений рішенням виконкому Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області від 03.07.2025 №108. Додатково пояснила, що ОСОБА_3 на засідання комісії не з`явився, номер його телефону не відомий, запрошення на комісію йому надсилалось по місцю реєстрації.
Також, судом заслухано думки малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які в судовому засіданні пояснили, що з батьком не спілкуються упродовж тривалого часу, він їм не телефонує, не приїжджає, на дні народження подарунки не передає та не вітає. У них відсутній номер телефону батька. Де він знаходиться вони не знають.
Виклад встановлених судом обставин, зміст спірних правовідносин та докази на їх підтвердження
Між сторонами виникли правовідносини щодо виконання обов`язків по вихованню неповнолітніх дітей, які регулюються нормами Сімейного кодексу України (далі СК України).
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 16.04.2013 серії НОМЕР_1 зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 (а.с.10).
У даному шлюбі народилось двоє дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв (а.с.12, 13).
04.05.2017 на підставі рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розірвано. Судове рішення набрало законної сили 16.05.2017 (а.с.11).
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 31.05.2018 задоволено позов ОСОБА_10 до ОСОБА_3 та стягнуто на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до досягнення ними повноліття (а.с.16-18).

Відповідно до довідок про неотримання аліментів від 04.01.2019 №14.4-30/179 та від 25.03.2025 №25.6-21/14794 ОСОБА_10 не отримувала аліменти від ОСОБА_3 на утримання синів (а.с.19, 20).

Станом на 27.09.2023 адреса місця проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є: АДРЕСА_1 (а.с.14, 15). Аналогічна адреса проживання станом на 16.04.2025 їх матері (а.с.8).

15 лютого 2025 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровано шлюб, що підтверджується копією відповідного свідоцтва від 15.02.2025 серія НОМЕР_2 . Прізвище ОСОБА_10 змінено на ОСОБА_12 (а.с.9).

Згідно із характеристикою директора Надвірнянського ліцею №1 ім. В.М.Чорновола, що видана на ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено, що він навчається у 6-А класі даного ліцею. Мати ОСОБА_10 бере активну участь у житті класу, відвідує батьківські збори, цікавиться життям дитини, тощо. Батько ОСОБА_3 ніколи не виходив на зв`язок з вчителями чи класним керівником щодо питань виховання та навчання сина, не цікавиться життям дитини, її успіхами, тощо (а.с.21).

Характеристика аналогічного змісту видана директором Надвірнянського ліцею №1 ім. В.М.Чорновола на ОСОБА_7 , учня 5-В класу (а.с.22).

Відповідно до довідки КНП «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської міської ради від 01.05.2025 ОСОБА_9 та ОСОБА_13 на диспансерному обліку не перебувають. Батько дітей ОСОБА_3 не звертався до лікаря-педіатра щодо стану здоров`я своїх дітей (а.с.27).

Рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області «Про недоцільність позбавлення батьківських прав» від 03.07.2025 року затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Відповідно до даного висновку встановлено, що ОСОБА_3 на засідання комісії не з`явився, номер телефону його невідомий, по його місцю реєстрації направлено запрошення на комісію. Він не проживає по місцю реєстрації та місце перебування його невідоме. Комісія дійшла висновку, що позбавлення батьківських прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено (а.с.64-66).

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 підтвердила обставини, викладені у позовній заяві та додатково зазначила, що вона є мамою позивачки. Її колишній зять ОСОБА_3 останній раз бачив синів у 2020 році. З того часу він ні з бувшою дружиною (її дочкою), ні з синами не спілкується, не телефонує та не приїжджає, кошти на утримання дітей не передає. Де він на даний час перебуває їй невідомо.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні дала наступні показання, що є сусідкою позивачки та їй відомо, що вона була заміжня за ОСОБА_3 .. З ним вона особисто не знайома та ніколи його не бачила, всю інформацію про нього знає зі слів позивачки та її мами. Вони їй розповідали, що ОСОБА_3 не спілкується з синами та матеріально не утримує, тому позивачка звернулась до суду про позбавлення його батьківських прав.

Застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція про права дитини), яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

В силу статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини.

Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на її свідомість, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Із положень статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідує, що суд застосовує при розгляді справ практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Мамчур проти України» («Mamchur v. Ukraine», заява №10383/09, рішення від 16 липня 2015 року, пункт 100) зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Мотиви та висновки суду

Заслухавши вступне слово позивачки та її представниці, з`ясувавши думки малолітніх дітей, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку у задоволенні позову відмовити з огляду на таке.

Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час діти проживають із матір`ю ОСОБА_10 .. Зі слів позивачки ОСОБА_3 не спілкується із синами, не піклується про розвиток синів та їх матеріальне забезпечення.

Самі лише доводи позивачки про те, що відповідач не піклується про синів, ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не можуть бути достатніми підставами для позбавлення його батьківських прав.

У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню синів, в тому числі по їх утриманню, тобто, відсутні докази того, що відповідач свідомо, систематично не виконує свої батьківські обов`язки, маючи на це фізичну та матеріальну можливість.

Окрім цього, позивачка не обґрунтувала в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав та не надала беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідача щодо ухилення від участі у вихованні синів, умисне і свідоме нехтування обов`язками батька.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування встановлено, що ОСОБА_3 на засідання комісії не з`явився, номер телефону його невідомий, по місцю реєстрації йому направлено запрошення на комісію. Він не проживає по місцю реєстрації та місце перебування його невідоме. У зв`язку із неможливістю встановити факт умисного свідомого невиконання ОСОБА_3 батьківських обов`язків по відношенню до синів, комісія прийшла до висновку про недоцільність такого позбавлення.

Суд звертає увагу, що в судові засідання відповідач також не з`явився, відзив на позов не подав, що унеможливлює підтвердження або спростування судом обставин, на які посилається позивачка в позові.

Таким чином, необґрунтоване та передчасне (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини.

Згідно з частинами першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Виходячи з пріоритету якнайкращих інтересів дитини, в даному випадку суд не може ухвалити рішення опираючись лише на думки малолітніх дітей, оскільки матеріали справи інших доказів свідомого умисного систематичного нехтування відповідачем своїми обов`язками по відношенню до синів не містять. За вищевказаних обставин, висловлені в судовому засіданні думки малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про доцільність позбавлення їх батька батьківських прав оцінюються судом як такі, що не відповідають їх інтересам, а висловлені під впливом певних зовнішніх факторів (зокрема висловленої думки їх матері, бабусі щодо даного питання), яким вони в силу малолітнього віку неспроможні надавати правильну оцінку, чи інших можливих факторів впливу на них.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Врахувавши конкретні обставини справи, «як найкращі інтереси дитини», суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у виді позбавлення його батьківських прав. На переконання суду, за обставин встановлених судом, позбавлення батьківських прав батька не призведе до безумовного покращення життя неповнолітніх синів. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітніх синів і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Розподіл судових витрат

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем при зверненні до суду слід залишити за останнім.

На підставі ст.ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання його неповнолітніх синів ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поклавши на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відомості про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Представниця позивачки: адвокат Голіней Лілія Дмитрівна, адреса робочого місця адвоката: 78455, вул.Зарічна, буд.21, корп.Б, с-ще Ланчин, Надвірнянський район, Івано-Франківська область.

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, , місцезнаходження: 78405, вул. Визволення, буд.7, м.Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область.

Повний текст рішення суду складено 06.11.2025.

Суддя Олена РИБАЧУК