ЄУН № 932/5854/25
Провадження № 2/932/2171/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Петуніна І. В.,

за участю секретаря Тимощук К. А.,

позивач: АТ «Перший Український Міжнародний Банк»,

представник позивача: адвокат Киричук Г. М.

відповідач: ОСОБА_1 ,

представники відповідача: адвокати: Ткаченко Є. В., Цокало Т. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження в місті Дніпрі справу за позовом Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» до про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якого вказав, що 21.12.2020 з відповідачем був укладений кредитний договір № 40 за яким позичальнику видано кредит у сумі 27200 грн. Крім цього, 09.03.2021 з відповідачем був укладений кредитний договір № 601 за яким позичальнику видано кредит у сумі 14716 грн. Крім цього, 24.07.2021 з відповідачем був укладений кредитний договір № за яким позичальнику видано кредит у сумі 70000 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 06.10.2024 склала: 1) по кредитному договору від 21.12.2020 № 40 45523,00 грн з яких 27003,40 грн. заборгованість за кредитом; 18519,60 грн заборгованість за відсотками, 0 грн заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 09.03.2021 № 601 12741,91 грн з яких 5110,74 грн. заборгованість за кредитом; 1,07 грн заборгованість за відсотками, 7630,10 грн заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 24.07.2021 № 84948,14 грн з яких 49354,53 грн. заборгованість за кредитом; 12,61 грн заборгованість за відсотками, 35581,00 грн заборгованість за комісією. Тобто загальна сума заборгованості складає 143213,05 грн. Посилаючись на вказані обставини, просив суму заборгованості за кредитом, а також витрати зі сплати судового збору у сумі 2422,40 грн, стягнути з відповідача на свою користь.

Відповідач через свого представника адвоката Цокало Т. М. надала письмові пояснення, де вказала, що визнає позовні вимоги частково: а саме по кредитному договору від 21.12.2020 № 40 в сумі 45523,00 грн.

По кредитному договору від 09.03.2021 № 601 визнає в сумі 1350,17 грн оскільки вважає, що вимога банку про стягнення комісії як складової заборгованості стягнення не підлягає з огляду на наступне. Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 3,99% без уточнення систематичності запиту інформації щодо кредиту споживачам. Враховуючи, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 587,17 грн є нікчемним. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з неї заборгованості за комісією в розмірі 7630,10 грн, задоволенню не підлягають. Також позивачем надано разом з позовною заявою розрахунок заборгованості за яким фактичне погашення комісії відбулося у сумі 6461,98 грн. Враховуючи викладене, необхідно зменшити розмір заборгованості відповідно до наступного розрахунку: 12741,91 грн (заборгованість визначена позивачем) 7630,10 грн (залишок заборгованості за нікчемною комісією) 6461,98 грн (фактично сплачена відповідачем нікчемна комісія) = 10405,57 грн.

По кредитному договору від 24.07.2021 № визнає в сумі 34716,14 грн, оскільки вважає, що вимога банку про стягнення комісії як складової заборгованості стягнення не підлягає з огляду на наступне. Укладеним між сторонами кредитним договором встановлено, що комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 2,99% без уточнення систематичності запиту інформації щодо кредиту споживачам. Враховуючи, що відповідачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в розмірі 2093,00 грн є нікчемним. Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення з неї заборгованості за комісією в розмірі 35581,00 грн, задоволенню не підлягають. Також позивачем надано разом з позовною заявою розрахунок заборгованості за яким фактичне погашення комісії відбулося у сумі 14651,00 грн. Враховуючи викладене, необхідно зменшити розмір заборгованості відповідно до наступного розрахунку: 84949,14 грн (заборгованість визначена позивачем) 35581,00 грн (залишок заборгованості за нікчемною комісією) 14651,00 грн (фактично сплачена відповідачем нікчемна комісія) = 34716,14 грн.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи

Представник позивача до судового засідання не з`явився, позивач про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання згідно з яким просив розглянути справу без участі його представника, на задоволенні позовних вимог наполягав, не заперечував проти задоволення заочного рішення.

Відповідач та її представники до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у порядку передбаченому ЦПК України, представник відповідача адвокат Цокало Т. М. надала заяву про розгляд справи без участі сторони відповідача.

Представником відповідача адвокатом Ткаченко Є. В. 30.06.2025 заявлено клопотання про поновлення процесуального строку, оскільки відповідач не змогла вчасно скористатися правом на подання відзиву так як є законодавчо необізнаною особою в частині подання відзиву, намагалася знайти адвоката, який погодиться бути її представником по справі. 20.06.2025 відповідач уклала договір про надання правничої допомоги. 21.06.2025 через Електронний суд адвокатом Ткаченко Є. В. подано клопотання про вступ у справу та надання її для ознайомлення. 23.06.2025 було надано доступ до справи. На даний час вона розуміє, що строк для подання відзиву пропущений та просить його поновити.

За матеріалами справи, 11.06.2025 рекомендований лист з ухвалою суду від 03.06.2025 повернувся до суду у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, строк подання відзиву закінчився 26.06.2025 (11.06.2025 + 15 календарних днів).

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду. Враховуючи, що клопотання про продовження процесуального строку, встановленого судом надійшло вже після закінчення цього строку, то це клопотання задоволенню не підлягає.

Інших клопотань в порядку ст. 222 ЦПК України, учасниками справи суду не надано, підстави для вирішення справи шляхом укладення мирової угоди відсутні.

ІІІ. Процесуальні дії у справі

03.06.2025 ухвалою судді відкрите провадження у даній справі, яка розглядається у спрощеному позовному провадженні, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні на 11.08.2025.

Через неявку відповідача, за клопотанням представника відповідача адвоката Ткаченко Є. В. розгляд справи відкладений на 22.10.2025.

ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин

Судом встановлено, що 21.12.2020 р. між відповідачем та Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» було укладено заяву №40 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та Паспортом споживчого кредиту на наступних споживчих умовах: Сума/ліміт кредиту становила станови на укладення заяви 3000,00 грн., далі відповідачем було збільшено кредитний ліміт у наступному порядку: 05.07.2021 р. 7500,00 грн., 20.07.2021 р.13500,00 грн., 23.10.2021 р.19500,00 грн., 24.11.2021 р. 25500,00 грн., 13.12.2021 р.26100,00 грн., 12.01.2022 р.27200,00 грн., відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору №40; Стандартна процентна ставка, відсотків/річних становить 47,88%; Реальна річна процентна ставка становить 47,88%. Позивачем надано разом з кредитним договором №40 від 21.12.2020 р. розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед Акціонерним товариством «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» за кредитним договором №40 від 21.12.2020 р. зі всіма змінами і доповненнями до нього,станом на 06.10.2024р. (включно) за яким сума простроченої заборгованості відповідача за відсотками за користування кредитом становить 18519,60 грн. та сума заборгованості відповідача з погашення суми кредиту станом на 06.10.2024 р. (включно) становить 27003,40 грн., загальна сума заборгованості за даним кредитом складає 45523,00 грн.

09.03.2021 між АТ «ПУМБ» та відповідачем був укладений кредитний договір № 601 за яким позичальнику видано кредит у сумі 14716 грн на 24 місяці з реальною процентною річною ставкою 106,6276%, комісія за обслуговування кредиту 3,99% щомісячно від суми кредиту.

24.07.2021 між АТ «ПУМБ» та відповідачем був укладений кредитний договір за яким позичальнику видано кредит у сумі 70000 грн на 24 місяці з реальною процентною річною ставкою 76,73%, комісія за обслуговування кредиту 2,99% щомісячно від суми кредиту.

Відповідач користується кредитними коштами, але в порушення умов договорів, свої зобов`язання за договорами не виконує, грошові кошти не сплачує, внаслідок чого за розрахунками позивача утворилась заборгованість станом на 06.10.2024: 1) по кредитному договору від 21.12.2020 № 40 45523,00 грн з яких 27003,40 грн. заборгованість за кредитом; 18519,60 грн заборгованість за відсотками, 0 грн заборгованість за комісією; 2) по кредитному договору від 09.03.2021 № 601 12741,91 грн з яких 5110,74 грн. заборгованість за кредитом; 1,07 грн заборгованість за відсотками, 7630,10 грн заборгованість за комісією; 3) по кредитному договору від 24.07.2021 № 84948,14 грн з яких 49354,53 грн. заборгованість за кредитом; 12,61 грн заборгованість за відсотками, 35581,00 грн заборгованість за комісією. Всього заборгованість на загальну суму 143213,05 грн.

V. Оцінка суду

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Правовідносини у даній справі регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про банки й банківську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно зі ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.

Невиконання грошового зобов`язання за відсутністю коштів у боржника в силу ст. 625 ЦК України не звільняє його від відповідальності.

Неповерненням отриманого кредиту з відсотками в обумовлений строк відповідач порушив в односторонньому порядку зобов`язання, що випливають з умов кредитного договору, що є недопустимим.

Відповідно до ст. ст. 549, 612, 625, 1054 ЦК України, відповідач на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням процентів, розмір яких встановлено договором та суму штрафів.

В порушення умов кредитного договору від 21.12.2020 № 40 відповідач зобов`язання, передбачені договором, належним чином не виконала, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягають задоволенню та з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 27003,40 грн та заборгованість за відсотками по кредиту 18519,60 грн, всього 45523,00 грн.

Щодо правомірності стягнення комісії за кредитними договорами від 09.03.2021 № 601 та від 24.07.2021 № позивач зазначає, що відповідно до умов кредитного договору, укладеного між позивачем та відповідачем, зокрема, заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 40 від 21.12.2020, сторони погодили, що позичальник зобов`язується сплачувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості. Ці умови були узгоджені позичальником шляхом підписання відповідних документів. Підписавши вказану заяву позичальник беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладання договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ» pumb.ua. А тому наполягає на правомірності позовних вимог про стягнення комісії, що є законним і відповідає чинному законодавству.

Суд зауважує, що в ЦК України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст.215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова ВС від 08.02.2023, справа № 359/12165/14-ц).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в ст. 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (постанова ВС від 18.05.2022, справа № 613/1436/17).

У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними (ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»).

У постанові ВС від 10.11.2021 у справі № 740/3852/19 зазначено, що: «відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати ВС від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, зазначено що:

«31.14. 10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

31.15. Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

31.16. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

31.17. Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

31.18. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

31.19. На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

31.20. Відповідно до п. 5 Правил про споживчий кредит, банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

31.22. Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит, загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

31.23. Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

31.25. У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

31.29. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

33.5. Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити cпip по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.».

У постанові ВС від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення п. 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

При цьому, суд також враховує постанову ВС від 10.01.2024, справа № 727/5461/23.

Судом встановлено, що кредитні договори від 09.03.2021 № 601 та від 24.07.2021 № не містять детального розпису вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються відповідачу та за які банком встановлена щомісячна комісія, а тому АТ «ПУМБ» не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваних кредитних договорів від 09.03.2021 № 601 та від 24.07.2021 № , а тому їх положення щодо обов`язку позичальника щомісяця сплачувати комісію за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», а саме п. 4 кредитного договору від 09.03.2021 № 601 зі встановленням комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,99% щомісяця у сумі 587,17 грн щомісяця та п. 5 кредитного договору від 24.07.2021 № зі встановленням комісії за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 2,99% щомісяця у сумі 2093,00 грн щомісяця.

У зв`язку з викладеним, суд вважає зробити перерахунок заборгованості та врахувати внесення платежів відповідачем в якості комісії у загальну суму заборгованості за кредитними договорами, а саме:

по кредитному договору від 09.03.2021 № 601 позивачем надано разом з позовною заявою розрахунок заборгованості за яким фактичне погашення комісії відбулося у сумі 6461,98 грн. Враховуючи викладене, необхідно зменшити розмір заборгованості відповідно до наступного розрахунку: 12741,91 грн (заборгованість визначена позивачем) 7630,10 грн (залишок заборгованості за нікчемною комісією) 6461,98 грн (фактично сплачена відповідачем нікчемна комісія) = 1350,17 грн. При цьому вказана відповідачем у поясненнях при розрахунку сума 10405,57 грн. є вочевидь арифметичною помилкою.

По кредитному договору від 24.07.2021 № визнає в сумі 34716,14 грн позивачем надано разом з позовною заявою розрахунок заборгованості за яким фактичне погашення комісії відбулося у сумі 14651,00 грн. Враховуючи викладене, необхідно зменшити розмір заборгованості відповідно до наступного розрахунку: 84949,14 грн (заборгованість визначена позивачем) 35581,00 грн (залишок заборгованості за нікчемною комісією) 14651,00 грн (фактично сплачена відповідачем нікчемна комісія) = 34716,14 грн.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає: 45523,00 грн. + 1350,17 грн + 34716,14 грн = 81589,31 грн.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами

Судові витрати у справі складаються з судового збору, який в силу ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог в сумі 1376,36 грн.

На підставі ст.ст. 526, 530, 549, 610, 612, 625, 629, 1054 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування» та керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 34, 141, 200, 206, 258-259, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», , місцезнаходження за адресою: вул. Андріївська, 4, м. Київ, 04070, до ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити часткового.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» заборгованість, яка виникла станом на 06.10.2024:

за кредитним договором № 40 від 21.12.2020 в сумі 45523 (сорок п`ять тисяч п`ятсот двадцять три),00 грн;

за кредитним договором № 601 від 09.03.2021 в сумі 1350 (тисяча триста п`ятдесят),17 грн;

за кредитним договором № від 24.07.2021 в сумі 34716 (тридцять чотири тисячі сімсот шістнадцять),14 грн;

всього 81589 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот вісімдесят дев`ять),31 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» судовий збір в сумі 1376 (тисяча триста сімдесят шість),36 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, яка може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03.11.2025.

Суддя І. В. Петунін