МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/6401/24
Провадження № 2/210/606/25
У Х В А Л А

іменем України

20 жовтня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

головуючої - судді Чайкіної О.В., за участі секретаря судового засідання Шпаченко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривій Ріг в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Реділенс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет ЛТД КР» про зобов`язання усунення перешкод у користування самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки,-

представники сторін, які приймають участь у судовому розгляді: позивач - Криворізька південна окружна прокуратура в особі прокурора Ведути Х.С., представник позивача Криворізької міської ради - Сова Ю.В., представник відповідача - адвокат Тер-Тевмосян Ю.Г.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді перебуває цивільна справа за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Реділенс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет ЛТД КР» про зобов`язання усунення перешкод у користування самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки.

24 червня 2025 року до суду надійшла укладена між сторонами Кривоірзькою міською радою в особі Кудіна Максима Вікторовича, що діє на підставі довіреності та ОСОБА_1 мирова угода, за умовами якої:

1.З метою врегулювання цивільного спору у справі №210/6401/24 за позовом Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах держави в особі Криворізької міської ради (Позивач) до ОСОБА_1 (Відповідач), треті особи на стороні відповідача без самостійних вимог ТОВ «Маркет ЛТД КР», ТОВ «РЕДІЛЕНС», про зобов`язання усунути перешкоди в користуванні самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель та споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки, що розглядається Металургійним районним судом міста Кривого Рогу, Сторони досягли взаємоприйнятної домовленості відносно предмету спору по справі №210/6401/24.

На земельній ділянці з кадастровим номером :02:292:0073, загальною площею 0,0227 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт нерухомого майна: будівля магазин (торговельний павільйон) загальною площею 121,1 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060), власницею якого є Відповідач на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 04.10.2024 року між ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. з реєстрацією в реєстрі за №2099.

На земельній ділянці з кадастровим номером номер :02:292:0074, загальною площею 0,0147 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт нерухомого майна: будівля магазину продовольчих товарів, загальною площею 80,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110), власницею якого є Відповідач на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 04.10.2024 року між ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. з реєстрацією в реєстрі за №2095.

На земельній ділянці з кадастровим номером :02:292:0075, загальною площею 0,0075 га, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться об`єкт нерухомого майна: будівля загальною площею 32,4 кв.м, власницею якого є Відповідач на підставі Договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 04.10.2024 року між ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. з реєстрацією в реєстрі за №2097

2.Криворізька міська рада не заперечує проти надання земельних ділянок з кадастровими номерами :02:292:0073, :02:292:0074, :02:292:0075 в оренду ОСОБА_1 , які вже перебувають в оренді у ОСОБА_1 під розміщеним нерухомим майном, та не заперечує проти права власності на визначене у п. 2 цієї Мирової угоди майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 ;

3. ОСОБА_1 зобов`язується протягом 36 місяців після затвердження цієї Мирової угоди сплачувати Позивачу орендну плату за земельні ділянки з кадастровими номерами :02:292:0073, :02:292:0074, :02:292:0075, на яких розміщено нерухоме майно, визначене у пункті 2 цієї Мирової угоди, у подвійному розмірі та з передплатою на 6 (шість) місяців (звичайний розмір орендної плати встановлений Договорами оренди земельних ділянок);

4.Після спливу 36 місяців після затвердження цієї Мирової угоди Відповідач зобов`язується сплачувати Позивачу орендну плату відповідно до умов укладених Договорів оренди земельних ділянок та/або інших Договорів, якими буде визначено розмір орендної плати за земельні ділянки під нерухомим майном, визначеним у пункті 2 цієї Мирової угоди.

5.Протягом 30 днів з моменту затвердження цієї Мирової угоди Металургійним районним судом міста Кривого Рогу Петухова В.О. зобов`язується перерахувати на розрахунковий рахунок прокуратури, яка зверталась з позовом, грошові кошти на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання органами прокуратури в інтересах держави в особі Позивача Криворізької міської ради позовної заяви.

6.Сторони цієї Мирової Угоди дійшли згоди, що у разі невиконання Відповідачем своїх зобов`язань визначених пунктом 3 цієї Мирової Угоди, ухвала про затвердження мирової угоди у справі №210/6401/24 є виконавчим документом згідно ст. 208 ЦПК України та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» передається для примусового стягнення в органи ДВС.

7.Сторони заявляють, що ані в процесі укладення цієї Мирової угоди, ані в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права та охоронювані законом інтереси будь-яких третіх осіб. Сторони підтверджують, що ця Мирова угода укладена з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і стосуються виключно прав та обов`язків Сторін, а умови цієї Мирової угоди не суперечать закону, є виконуваними та такими, що не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

8.Сторони з цією Мировою угодою ознайомлені та заперечень не мають. Наслідки укладення цієї Мирової угоди та її затвердження, передбачені статтями 207, 208, п. 5 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, Сторонам відомі та зрозумілі. Представник Позивача, що підписав цю Мирову угоду, уповноважений на її підписання/укладання.

9.Ця Мирова угода набуває чинності з дня її затвердження Металургійним районним судом міста Кривого Рогу в межах розгляду справи №210/6401/24 і є обов`язковою для Сторін по справі.

10.Цю Мирову угоду укладено у трьох примірниках: один примірник залишається у Позивача, другий - у Відповідача, третій - в матеріалах справи №210/6401/24.

Сторони домовились, що вони повідомляють суд про укладання цієї мирової угоди шляхом подання спільної заяви, в якій також викладається клопотання сторін до суду про визнання цієї мирової угоди та винесення відповідної ухвали.

РЕКВІЗИТИ ТА ПІДПИСИ СТОРІН

В судовому засіданні представник позивача в особі прокурора Криворізької південної окружної прокуратури Ведута Х.С. просила суд відмовити в затвердженні мирової угоди, оскільки право власності на об`єкти нерухомого майна зареєстровано з порушенням норм чинного законодавства, земельна ділянка не виділялась для будівництва, а під час поділу земельної ділянки допущено неправомірне збільшення її площі.

Представник відповідача - адвокат Тер-Товмасян Ю.Г. наполягала на задоволенні мирової угоди.

Представник Криворізької міської ради підтримала укладання мирової угоди, просила її затвердити.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, на які покликались сторони як на підставу для свої вимог і заперечень, ознайомившись зі змістом мирової угодою, суд дійшов висновку що остання підлягає затвердженню з огляду на таке.

Позовними вимогами Криворізької південної окружної прокуратури в інтересах КМР у справі є:

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,227 га кадастровий номер :02:292:0073, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва: будівлі, площею 121,1 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060);

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,147 га кадастровий номер :02:292:0074, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва:

будівлі, площею 80,3 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110);

- зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди територіальній громаді міста Кривого Рогу в особі Криворізької міської ради у праві користування та розпорядження земельною ділянкою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0075 га кадастровий номер :02:292:0075, та повернути земельну ділянку, шляхом знесення об`єкту самочинного будівництва:

будівлі, площею 32,4 кв. м (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060);

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, будівлю, площею 121,1 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, будівлю, площею 80,3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 110;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, будівлю, площею 32,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права із закриттям розділу у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна 060;

- скасувати державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:292:0073 площею 0,0227 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права на об`єкт нерухомого майна 110;

- скасувати державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:292:0074 площею 0,0147 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права на об`єкт нерухомого майна 110;

- скасувати державну реєстрацію права оренди ОСОБА_1 на земельну ділянку з кадастровим номером :02:292:0075 площею 0,0227 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом внесення до Державного реєстру запису про відсутність права на об`єкт нерухомого майна 110.

За змістом статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У силу спеціального застереження, наведеного в частині другій цієї статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Можливі способи захисту прав особи власника земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, прямо визначені статтею 376 ЦК України.

Частинами третьою-п`ятою статті 376 ЦК України, відповідно, встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо ж власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно зі статтею 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Відповідно до частини другої статті 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала у своїх судових рішення про те, що у разі створення перешкоди у здійсненні власнику права користування своїм майном підлягає застосуванню стаття 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (негаторний позов) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц).

У пункті 7.27 постанови від 16.06.2020 у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила: "Зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельних ділянок вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення таких ділянок. Більше того, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок".

У своїй постанові від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22 Велика Палата Верховного Суду зазначила: "У певних випадках спосіб захисту імперативно "прив`язаний" до певного складу правопорушення. У таких випадках можна стверджувати, що спосіб захисту визначений законом (встановлений законом), тобто термін "встановлений законом" означає не просто те, що він названий в законі (наприклад, є в переліку статті 16 ЦК України, статті 20 Господарського кодексу України), а те, що спосіб захисту за його змістом кореспондує конкретному правопорушенню. У цих випадках положення частини першої статті 5 ГПК України (аналогічне у частині першій статті 5 ЦПК України) вимагає, щоб суд застосував саме такий спосіб захисту".

Отже, у спірних правовідносинах спосіб захисту прав позивача стосовно останнього набувача нерухомого майна за своїм змістом має кореспондувати конкретному правопорушенню, яке вчиняє саме останній набувач цього майна, усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, зокрема, шляхом заявлення вимоги про повернення земельної ділянки, привівши її у придатний до використання стан (звільнення земельної ділянки від фізичного перебування на ній, звільнення земельної ділянки від належного такому відповідачу майна).

Суд також зазначає, що у позовній заяві обґрунтовані підстави представництва прокурором інтересів держави.

Верховний Суд неодноразово висловлювався щодо повноважень прокурора на звернення до суду із позовом в інтересах держави та зазначав таке. Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

За положеннями частин першої, третьої цієї статті прокурор вправі представляти інтереси громадянина або держави в суді, представництво яких полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких повноважень обґрунтовуються прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Із наведених нормативних положень вбачається, що прокурор як посадова особа державного органу з метою реалізації встановлених для цього органу конституційних функцій вправі звертатися до суду із позовною заявою про захист прав, свобод та інтересів громадянина чи держави, але не на загальних підставах, право на звернення за судовим захистом яких гарантовано кожному (стаття 55 Конституції України), а тільки тоді, коли для цього були виняткові умови, і на підставі визначеного законом порядку такого звернення.

Для представництва у суді інтересів держави прокурор за законом має визначити й описати не просто передумови спору, який потребує судового вирішення, а виокремити ті ознаки, за якими його можна віднести до виняткового випадку, повинен зазначити, що відбулося порушення або існує загроза порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

Тобто, закон не передбачає право прокурора на представництво інтересів суспільства загалом, у цілому. Процесуальні і матеріальні норми, які регламентують порядок здійснення прокурором представництва у суді, чітко й однозначно визначають наслідки, які настають і можуть бути застосовані у разі, якщо звернення прокурора відбувалося з порушенням встановленого законом порядку.

У справі за конституційним поданням щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України в Рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" зазначив, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах (пункт 4 мотивувальної частини).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 лютого 2019 року (справа № 826/13768/16) щодо здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді зазначила наступне:

«Частиною третьою статті 23 Закону України "Про прокуратуру" передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Згідно ж із частиною четвертою статті 23 цього Закону наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Водночас прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі відсутності суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави, а також у разі представництва інтересів громадянина з метою встановлення наявності підстав для цього прокурор має право:

1) витребовувати за письмовим запитом, ознайомлюватися та безоплатно отримувати копії документів і матеріалів органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ і організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, що знаходяться у цих суб`єктів, у порядку, визначеному законом;

2) отримувати від посадових та службових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, військових частин, державних та комунальних підприємств, установ та організацій, органів Пенсійного фонду України та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування усні або письмові пояснення. Отримання пояснень від інших осіб можливе виключно за їхньою згодою.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.

Аналіз правових висновків Верховного Суду та нормативне регулювання питання здійснення прокурором процесуального представництва держави в суді у розрізі фактичних обставин, встановлених у розглядуваній справі, дає підстави підсумувати, що таке представництво:

по-перше може бути реалізовано у виключних випадках, зокрема у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

по-друге прокурор у позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, зазначає орган, уповноважений державою здійснити відповідні функції у спірних правовідносинах;

по-третє прокурор повинен пересвідчитися, що відповідний державний орган не здійснює захисту інтересів держави (тобто, він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається), приміром, повідомити такий державний орган про виявлені порушення, а у разі невчинення цим органом дій спрямованих на захист інтересів держави, представляти інтереси держави в суді відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру", навівши відповідне обґрунтування.

Отже, прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу, яка означає, що він(орган) знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.

Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Означену правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що прокурор вважає, що у 1993 році міською радою не виносилось рішення щодо передачі у власність або введення в експлуатацію нежитлового приміщення (торгівельного павільйону), яке у подальшому, а саме у 2020 році на праві власності зареєстровано за ТОВ ВБФ «РІКІ ЛТД» (); останнім власником якого є ОСОБА_1 обґрунтування позову, прокурор покликався на те, що відсутні докази про реєстрацію спірного майна до 1995 року за первісним набувачем (ВТО № 1), поштова адреса « АДРЕСА_1 не присвоювалась, а за даними космічної зйомки встановлено, що спірне майно з`явилося на спірній земельній ділянці 21.10.2023 року, тобто не існувало на момент договору оренди з правом викупу №4 від 21.11.1995 р.

Предметом позову є об`єкт самочинного будівництва - нежитлова будівля, площею 62,4 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відомості про право власності щодо якого внесено вперше 12.11.2020 державним реєстратором державним реєстратором Криворізької міської ради Літвіновою Т.С., з відкриттям розділу (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110), та подальша його перебудова в об`єкти нерухомості за адресою: АДРЕСА_2 , за відсутності відповідних

Прокурор вважає, що Відповідач ОСОБА_1 проявивши розумну обачність та належний рівень правосвідомості, при оформленні речових прав на нерухоме майно мала усвідомлювати, що їй передається у власність нерухоме майно без оформлення належних прав на земельну ділянку під ним, вона могла заяйти в реєстр будівельної діяльності та побачити відсутність документів на будівництво, вона усвідомлювала, що спірні об`єкти є новим будівництвом, а не реконструкцією.

Прокурор покликається на те, що для первинної реєстрації права власності було використано договір купівлі-продажу №2 від 14.11.1995 між ТОВ ВБФ «РІКІ,ЛТД» та ВТО№1. За договором купівлі-продажу, додаток до договору оренди з правом викупу, б/н від 14.11.1995, який долучено до електронної реєстраційної справи 110, за ВТО №1 зареєстровано торгівельний павільйон площею 62,4,1 кв. м на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №540 від 08.12.1993. При цьому відповідно до рішення виконкому Криворізької міської ради народних депутатів №540 від 08.12.1993, останнє стосується загальних питань порядку реєстрації права власності на нерухоме майно Криворізьким БТІ та не містить ніяких відомостей про передачу у власність або введення в експлуатацію вказаного торгівельного павільйону, а тому не є правовстановлюючим документом.

Прокурором встановлено, що у вказаному рішенні не має додатків та відсутні посилання на передачу/ виникнення у ВТО №1 права власності на торговий павільйон за адресою: АДРЕСА_1 . Також відсутні докази введення вказаного об`єкту в експлуатацію в 1995 році чи раніше. Встановлено, що у КП «Криворізьке РБТІ» ДОР відсутня реєстраційна справа на вказаний об`єкт нерухомості та реєстраційна книга, в якій містяться запис про реєстрацію права власності на нього, з огляду на що відсутні докази проведення державної реєстрації права власності за ВТО №1 на спірне нерухоме майно до 1995 року.

Крім цього, прокурором встановлено, що поштові адреси АДРЕСА_1 не присвоювалися., а згідно листа Національного центру управління та випробувань космічних засобів Державного космічного агентства України від 20.09.2024 №3229-5-04.02-2024 окружній прокуратурі надано зйомку спірної земельної ділянки, згідно з якою станом на 19.08.2003, 09.08.2012, 22.05.2014, 16.03.2015, 08.09.2016, 13.09.2017,01.08.2018, 27.08.2019, 04.02.2020,04.10.2021 спірна земельна ділянка є вільною від забудови. Вперше, на вказаній космічній зйомці нерухоме майно з`являється на спірній земельній ділянці 21.10.2023.

За таких обставин, Прокурор звернувся з позовом про усунення перешкод Криворізькій міській раді у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованих об`єктів нерухомості (частина четверта статті 376 ЦК.

Відповідно до ч. 1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст є комунальною власністю. У пункті «б» ч.і ст. 80 Земельного кодексу України визначено, що суб`єктами права комунальної власності на землю є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Особливості реалізації прав територіальної громади через органи місцевого самоврядування визначено у Рішенні Конституційного Суду України від 16.04.2009 у справі № 1-9/2009.

Так, відповідно до Конституції України народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування (ч. 2 ст. 5). Виходячи з цих конституційних положень у системному зв`язку з положеннями ст. 6 Конституції України про те, що державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову, Конституційний Суд України визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, перелік яких визначено у Конституції і законах України.

Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами ст.ст. 19, 140, 143, 144, 146 Конституції України.

З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Позов обґрунтовано тим, що звернення прокурора до суду спрямовано на захист інтересів територіальної громади, як власника земельної ділянки комунальної власності, права якої порушено, внаслідок самочинного будівництва на ній та реєстрації права власності на самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна (спір про цивільне право територіальної громади на земельну ділянку, яка їй належить на праві власності).

Враховуючи, що права територіальної громади міста Кривого Рогу, у тому числі і право на захист, реалізуються через її представницький орган, статус органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, має виключно Криворізька міська рада.

Сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави.

Відповідно до статті 1 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності, право власності на землю - це право володіти, користуватися, розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України.

Користування землями комунальної власності не у спосіб передбачений Земельним кодексом України позбавляє державу можливості контролювати стан використання таких земель, що є безпосереднім порушенням її інтересів.

З метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави окружною прокуратурою на адресу Криворізької міської ради скеровано лист вих. № 57/1-306ВИХ-24 57/1-45-7191-24 від 15.10.2024 року, за підписом виконуючого обов`язки Керівника Криворізької південної окружної прокуратури Кіковка С., до виконувача обов`язки міського голови м. Кривого Рогу секретаря Криворізької міської ради Ю.Вілкула, запропоновано повідомити чи будуть вживатись Криворізькою міською радою заходи претензійно-позовного характеру щодо зобов`язання ОСОБА_1 повернути Криворізькій міській раді земельних ділянок з кадастровими номерами :02:292:0074, площею 0,0147 га, :02:292:0073, площею 0,0227 га, :02:292:0075, площею 0,0075 га, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення об`єктів самовільного будівництва, скасування державної реєстрації та припинення володіння нерухомим майном, а саме торгівельними павільйонами, площею 121,1 кв.м., 803,0 кв.м. та 32,4 кв.м, розташованих за адресою АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 із закриттям розділу у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи на об`єкт нерухомого майна. Вказану інформацію запропоновано надати у найкоротший строк, але не пізніше 03.10.2024 року.

Відповідь Криворізької міської ради на вказаний лист матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Криворізької міської ради народних депутатів №540 від 08.12.1993 року «Про оформлення права власності на об`єкти нерухомості» зобов`язано всіх власників нерухомості оформити право власності на об`єкти нерухомості в Криворізькому бюро технічної інвентаризації.

21 листопада 1995 року між ВТО №1 та ТОВ ВБФ «РІКІ, ЛТД» укладено Договір №4 купівлі-продажу, відповідно до якого викуп здійснюється шляхом внесення орендарем орендодавцю вартість орендованого майна, який складається з нежитлової будівлі (торгового павільйона) площею 62,4 кв.м., яка знаходиться по АДРЕСА_5 . Будівля належить продавцю на підставі рішення виконкому Криворізької міської ради №540 від 08.12.1993 року і зареєстровано в Криворізькому міському бюро технічної інвентаризації в реєстраційній книзі 2Н-89-389.

Рішенням Криворізької міської ради від 14.12.2021 року №1036 «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, реєстрацію права комунальної власності на земельні ділянки й надання їх в оренду» затверджено проект землеустрою щодо відведення ТОВ ВБФ «РІКІ,ЛТД» земельної ділянки з кадастровим номером :02:292:0046 площею 0,0449 га за обумовленими цільовими призначеннями.

На підставі рішень виконавчого комітету Металургійної районної у м. Кривому Розі ради від 15.03.2023 №93, від 29.03.2023 №138, від 01.04.2023 №144 «Про впорядкування нумерації магазину продовольчих товарів за адресою: АДРЕСА_5 » новозбудованим торгівельним павільйонам за адресою: АДРЕСА_1 , присвоєно нові адреси: м. Кривий Ріг, пр. Металургів, 19-Г, 19-Д, 19-Е відповідно.

На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2024 ТОВ ВБФ «РІКІ,ЛТД» продало ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 площею 80,3 кв. м.

На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.03.2024 ТОВ ВБФ «РІКІ,ЛТД» продало ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 площею 121,1 кв. м.

На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 04.04.2024 ТОВ ВБФ «РІКІ,ЛТД» продало ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 площею 32,4 кв. м.

Рішенням Криворізької міської ради від 29.05.2024 року №2823 «Про затвердження ТОВ МАРКЕТ ЛТД КР» технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки в Металургійному районі, припинення права її оренди, реєстрацію права комунальної власності на сформовані внаслідок поділу земельні ділянки та надання їх в оренду» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу без зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0449 га (кадастровий номер :02:292:0046) за видом цільового призначення для будівництва обслуговування будівель торгівлі, сформованої для розміщення не житлової будівлі (торгівельного павільйону) на АДРЕСА_5 . Визначено, що в результаті поділу утворилися земельні ділянки в Металургійному районі площами:

- 0,0227 га (кадастровий номер :02:292:0073), на якій розташований об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_5 ;

- 0,0147 га (кадастровий номер :02:292:0074), на якій розташований об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_5 ;

- 0,00075 га (кадастровий номер :02:292:0075), на якій розташований об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_5 .

Зареєстровано за Криворізькою міською територіальною громадою в особі Криворізької міської ради право комунальної власності на земельні ділянки житлової та громадської забудови за видом цільового призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі та надано ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» в оренду вищевказані земельні ділянки.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2024 року ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_5 , що розташована на земельній ділянці :02:292:0075, загальною площею 0,0075 га.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2024 року ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , що розташована на земельній ділянці :02:292:0074, загальною площею 0,0147 га.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2024 року ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці :02:292:0073, загальною площею 0,0227 га.

Положеннями частини 2 статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на землю. Від імені та в інтересах територіальних громад прав суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (п. 5 ст. 16 вказаного Закону).

Згідно зі ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :02:292:0073, :02:292:0074, :02:292:0075, на яких проведено будівництво, розташовані в межах населеного пункту міста Кривого Рогу та є власністю територіальної громади міста, тобто мають статус комунальної власності.

В спростування затвердження мирової угоди прокурор зазначає про те, що фактично зайняті земельні ділянки :02:192:0073, :02:192:0074, :02:192:0074 за адресами: м. Кривий Ріг, Металургів, 19-Е, Д, Г ні ТОВ ВБФ «РІКІ,ЛТД», ні ВТО№1, ні будь-яким іншим особам під будівництво нерухомого майна не надавались, відповідні дозволи на їх будівництво не видавались та не реєструвались, спірне нерухоме майно в експлуатацію не приймалось, вони є об`єктами самочинного будівництва. Крім того, Криворізька міська рада представляє інтереси територіальної громади м. Кривого Рогу, разом з тим позбавлена права на укладення від імені територіальної громади м. Кривого Рогу мирових угод, предметом яких є земельні ділянки комунальної власності. Підписання мирової угоди начальником Юридичного управління Виконкому Криворізької міської ради за відсутності рішення міської ради не може розцінюватися як воля територіальної громади.

Проте, що під час дослідження матеріалів справи у судовому засіданні, встановлено, що рішенням Криворізької міської ради від 29.05.2024 року №2823 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу без зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,0449 га (кадастровий номер :02:292:0046). У результаті поділу утворилися земельні ділянки площами: 0,0227 га (кадастровий номер :02:292:0073), 0,0147 га (кадастровий номер :02:292:0074) та 0,00075 га (кадастровий номер :02:292:0075).

Здійснивши арифметичний розрахунок встановлено, що площа первісної земельної ділянки площею 0,0449 га не змінилася та за рахунок поділу без зміни цільового призначення сформовано три самостійні земельні ділянки, які зареєстровані за Криворізькою міською територіальною громадою в особі Криворізької міської ради та передані в оренду.

18 червня 2024 року між Криворізькою міською радою та ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» укладено договір оренди земельної ділянки №2024353, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером :02:292:0073, яка розташована на АДРЕСА_1 , загальна площа 0,0227 га. Договір укладено строком на 5 років.

Відповідно до договору оренди земельної ділянки №2024354 від 18.06.2024 року, укладеним між Криворізькою міською радою та ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР», орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером :02:292:0074, яка розташована на АДРЕСА_1 , загальна площа 0,0147 га. Договір укладено строком на 5 років.

Крім того, 18 червня 2024 року між Криворізькою міською радою та ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» укладено договір оренди земельної ділянки №2024355, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування будівель торгівлі з кадастровим номером :02:292:0075, яка розташована на АДРЕСА_1 , загальна площа 0,0075 га. Договір укладено строком на 5 років.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2024 року ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_5 , що розташована на земельній ділянці :02:292:0075, загальною площею 0,0075 га.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2024 року ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_3 , що розташована на земельній ділянці :02:292:0074, загальною площею 0,0147 га.

На підставі договору купівлі-продажу від 04 жовтня 2024 року ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» передало, а ОСОБА_1 прийняла будівлю, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , що розташована на земельній ділянці :02:292:0073, загальною площею 0,0227 га.

Суд приходить до висновку, що твердження прокурора про неможливість укладання мирової угоді є помилковими, враховуючи наступне.

Одним зі способів вирішення цивильного спору (в контексті прояву принципу диспозитивності) є мирова угода сторін, яка може стосуватися лише прав та обов`язків сторін щодо предмета позову.

Відповідно до ст. 207 ЦПК мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу. До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії. Укладена сторонами мирова угода затверджується ухвалою суду, в резолютивній частині якої зазначаються умови угоди. Затверджуючи мирову угоду, суд цією ж ухвалою одночасно закриває провадження у справі.

Мирова угода - це договір, який укладається сторонами з метою припинення спору та на умовах, погоджених сторонами. Тобто, відмовившись від судового захисту, сторони ліквідують наявний правовий конфлікт через самостійне врегулювання розбіжностей на погоджених умовах.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом, що дозволяє добросовісній стороні без зайвого звернення до суду вимагати примусового її виконання.

На відміну від звичайного договору, мирова угода у позовному провадженні укладається в процесі розгляду справи у господарському суді у формі та на умовах, передбачених процесуальним законодавством; підлягає затвердженню господарським судом; припиняє процесуально-правові відносини сторін; якщо мирова угода не виконується добровільно, вона виконується в порядку, встановленому для виконання судового рішення.

У цих висновках Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/661/20.

Мирова угода є вираженням взаємного волевиявлення сторін, що спрямоване на вирішення спору між ними на основі компромісу та припинення його подальшого судового розгляду. У ній можуть вирішуватися питання, що стосуються виключно прав і обов`язків сторін.

До основних завдань та переваг мирової угоди належать процесуальна економія, спрощення роботи суду, можливість сторонам самостійно врегулювати основні питання, пов`язані із захистом порушених прав, за умови комплексного врахування інтересів всіх сторін.

Згідно з п. 5, ч. 1, ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона затверджена судом.

Відповідно до ч.2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Надавши учасникам справи право на врегулювання спору між собою на засадах диспозитивності, законодавець в той же час визначив межі реалізації такого права, дотримання яких є обов`язковим і для учасників правовідносин, і для суду.

Повноваження суду щодо ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди також є обмеженими та передбачають можливість відмови у затвердженні мирової угоди та продовження судового розгляду у вказаних випадках.

Укладення мирової угоди як способу реалізації процесуальних прав є правом сторони, яке, в свою чергу, згідно процесуального закону неможливо реалізувати, якщо такі дії суперечать законодавству або це призводить до порушення чиїхось прав і охоронюваних законом інтересів.

У частині першій статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї з сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 375 Цивільного кодексу України передбачає, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до частин першої, другої статті 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття в експлуатацію. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 Цивільного кодексу України слід розуміти у системному зв`язку з положеннями статті 182 цього ж кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, яка не передбачає жодних винятків. Як правило, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Тобто для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва; 2) прийняття в експлуатацію; 3) державна реєстрація. Без виконання цих умов особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Цивільного кодексу України, згідно якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 Цивільного кодексу України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

При вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності").

Частиною восьмою статті 39 вказаного закону передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку. Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами Цивільного кодексу України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 27.05.2015 у справі № 6-159цс15, від 02.12.2015 у справі № 6-1328цс15, у постанові Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 501/1256/17.

Зміст положень статті 376 Цивільного кодексу України підтверджує неможливість застосування інших, ніж ті, що встановлені цією статтею, способів легітимізації (узаконення) самочинного будівництва та набуття права власності на такі об`єкти. Реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, яка його здійснила, не змінює правовий режим такого будівництва як самочинного (постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16, від 15.11.2023 у справі № 916/1174/22).

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Водночас необхідно враховувати, що знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайньою мірою впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано всі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 29.01.2020 у справі № 822/2149/18, від 08.12.2021 у справі № 520/3777/18.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, Прокурор не заявляє вимог про перебудову чи приведення спірних правовідносин у правове поле іншим чином, крім знесення нерухомого майна. При цьому позовні вимоги обґрунтовано тим, що державна реєстрація права власності на самочинно збудовані торговельні павільйони за адресами: АДРЕСА_1 (19-Д, 19-Г та 19-Е) та подальша перереєстрація його за відповідачем прийняті за відсутності належних правових підстав, порушує встановлений чинним законодавством порядок проведення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та підлягає скасуванню. Крім того, наявна безпідставна передача в оренду земельних ділянок з порушенням законодавчо встановленої процедури, без проведення земельних торгів під самочинно збудовані об`єкти майна, чим порушено право територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження земельними ділянками комунальної власності.

Тобто Прокурор доводить суду, що будівництво проводиться Відповідачем самочинно з огляду на відсутність будь-яких прав на земельну ділянку під цим будівництвом та дозволів на будівництво. При цьому суд враховує, що питання про виділення спірної земельної ділянки (у первісному стані до поділу) мало місце ще в 1993 році, тобто понад 20 років тому.

Щодо реєстрації права власності (первинна реєстрація) суд враховує, що Прокурор не ставить питання про визнання недійсним договорів, на підставі яких Відповідач набула права власності на спірні об"єкти нерухомого майна.

З матеріалів справи встановлено, що підставою для державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно (нежитлові приміщення, які розташовані за адресами АДРЕСА_1 , 19-Д, АДРЕСА_6 ) за ОСОБА_1 є:

1) Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 04.10.2024 року між ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. з реєстрацією в реєстрі за №2099 .

Нерухоме майно згідно відомостей правовстановлювальних документів та технічного паспорту ТІ01: НОМЕР_1 виготовленого ТОВ «СМАРТ ІНЖИНИРИНГ» станом на 09.04.2024 року має наступні характеристики: будівля, магазин (торговельний павільйон), А-1, загальною площею 121,1 кв.м. та зареєстроване за Продавцем на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 20.03.2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу, Рисіною С.В., реєстровий №597. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу з Державного реєстру речових права №370694944 від 20.03.2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, номер запису про право власності:54209599.

Тобто, ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомого майна будівлю, магазин (торговельний павільйон) загальною площею 121,1 кв. м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на законних на те підставах, внаслідок укладання відплатного договору; майно було придбано у ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» як у особи, яка мала належним чином зареєстроване право приватної власності на об`єкт нерухомого майна та право користування земельною ділянкою, розташованою під таким об`єктом нерухомості.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України та ч. 4 ст. 31-6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одночасно з проведенням державної реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна проведено державну реєстрацію переходу до ОСОБА_2 права користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,0227 га (кадастровий номер :02:292:0073) для розміщення існуючої будівлі магазину (торговельний павільйон) загальною площею 121,1 кв. м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

2) Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 04.10.2024 року між ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. з реєстрацією в реєстрі за №2095.

Нерухоме майно згідно відомостей правовстановлювальних документів та технічного паспорту ТІ01: НОМЕР_2 виготовленого ТОВ «СМАРТ ІНЖИНИРИНГ» станом на 09.04.2024 року має наступні характеристики: будівля магазину продовольчих товарів, А-1, загальною площею 80,3 кв.м. та зареєстроване за Продавцем на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 02.04.2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу, Рисіною С.В., реєстровий №701. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу з Державного реєстру речових права №372495960 від 02.04.2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, номер запису про право власності:54395418.

Тобто, ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомого майна будівлю магазину продовольчих товарів, А-1, загальною площею 80,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на законних на те підставах, внаслідок укладання відплатного договору; майно було придбано у ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» як у особи, яка мала належним чином зареєстроване право приватної власності на об`єкт нерухомого майна та право користування земельною ділянкою, розташованою під таким об`єктом нерухомості.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України та ч. 4 ст. 31-6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одночасно з проведенням державної реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна проведено державну реєстрацію переходу до ОСОБА_2 права користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,0147 га (кадастровий номер :02:292:0074) для розміщення існуючої будівлі магазину продовольчих товарів, А-1, загальною площею 80,3 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

3) Договір купівлі-продажу нерухомого майна, укладений 04.10.2024 року між ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. з реєстрацією в реєстрі за №2097.

Нерухоме майно згідно відомостей правовстановлювальних документів та технічного паспорту ТІ01: НОМЕР_3 виготовленого 01.04.2024 року ТОВ «СМАРТ ІНЖИНИРИНГ» має наступні характеристики: будівля, загальною площею 32,4 кв.м. та зареєстроване за Продавцем на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 04.04.2024 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу, Рисіною С.В., реєстровий №719. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно згідно витягу з Державного реєстру речових права № від 04.04.2024 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, номер запису про право власності:54435459.

Тобто, ОСОБА_1 набула право власності на об`єкт нерухомого майна будівлю, загальною площею 32,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 на законних на те підставах, внаслідок укладання відплатного договору; майно було придбано у ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» як у особи, яка мала належним чином зареєстроване право приватної власності на об`єкт нерухомого майна та право користування земельною ділянкою, розташованою під таким об`єктом нерухомості.

Відповідно до ч. 4 ст. 120 Земельного кодексу України та ч. 4 ст. 31-6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» одночасно з проведенням державної реєстрації переходу права власності на об`єкт нерухомого майна проведено державну реєстрацію переходу до ОСОБА_2 права користування (оренди) земельною ділянкою площею 0,0075 га (кадастровий номер :02:292:0075) для розміщення існуючої будівлі загальною площею 32,4 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

В свою чергу, на момент укладення вказаних договорів купівлі-продажу, об`єкти нерухомого майна належали продавцю ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» на підставі Договорів купівлі-продажу нерухомого майна, укладених між ТОВ ВБФ «РІКІ, ЛТД» та ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та посвідчених приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рисіною С.В. з реєстрацією в відповідному реєстрі.

Ці договори недійсними не визнані і таких вимог не заявлялось.

Зі змісту позовної заяви, матеріалів наданих Прокурором до суду, а також з окремих матеріалів кримінального провадження №0000083, відомості про яке внесено до ЄРДР 09.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України «Підроблення документів, печаток, штампів та бланків, збут чи використання підроблених документів, печаток, штампів», не вбачається, що прокуратурою ставиться питання про незаконність укладення між ТОВ «Рікі, ЛТД» та ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» договорів купівлі-продажу нерухомого майна, та між ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» та ОСОБА_1 договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а також не ставиться питання щодо підробки або невідповідності чинному законодавству відповідних документів, на підставі яких 12.11.2020 року було здійснено первинну реєстрацію права власності за ТОВ ВБФ «РІКІ ЛТД» на об`єкт нежитлову будівлю, площею 62,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_5 (до його реконструкції та зміни адреси).

У справі, що розглядається, Прокурором пред`явлено позов в інтересах власника земельної ділянки, а висловленим при укладенні мирової угоди волевиявленням Міська рада погодилася з будівництвом Відповідачем на цій ділянці торгівельного павільйону та з подальшим оформленням прав на неї у встановленому порядку.

За таких обставин та з огляду на норми статей 375 та 376 Цивільного кодексу України Суд вважає доводи Прокурора про знесення самочинного будівництва надмірними, враховуючи правові наслідки надання власником земельної ділянки згоди на її використання та можливість у подальшому визнання права власності на такий об`єкт".

Як вже вказувалося, обґрунтовуючи вимоги позову, Прокурор у даній справі стверджував про те, що у спірних правовідносинах мала місце безпідставна передача в оренду земельних ділянок з порушенням законодавчо встановленої процедури, без проведення земельних торгів під самочинно збудовані об`єкти нерухомого майна, чим порушено право територіальної громади на дотримання законного порядку користування, володіння, розпорядження земельними ділянками комунальної власності, належної реєстрації речових прав на нерухоме майно на них, дотримання законодавства у сфері забудови населених пунктів.

Тобто, Прокурор у цій справі намагається виправити допущені, на його думку, Міською радою порушення земельного законодавства, які полягають у виділенні Відповідачам земельних ділянок для обслуговування та будівництва об`єкту нерухомості за рахунок знесення такого об`єкту як самочинно збудованого. Самочинність забудови пояснює відсутністю документів на землю в особи, яка у продала спірну нерухомість Відповідачу, вважаючи, що подальше надання містом земельних ділянок під вже існуюче майно не узаконює самочинність такої забудови. При цьому, вимог про приведення спірних правовідносин у правове поле іншим чином, крім знесення нерухомого майна Прокурор не заявляє.

Виходячи з таких обставин справи та обґрунтувань позову, Суд вважає релевантним до спірних правовідносин справи № 904/39/24, наведений висновок Верховного Суду із постанови від 22.05.2024 у справі № 922/436/22 щодо надмірності вимоги про знесення самочинного будівництва у разі погодження при укладенні мирової угоди власником земельної ділянки будівництва на ній, а так як оскаржена ухвала апеляційного господарського суду прийнята з урахуванням вказаного правового висновку, колегія суддів не вбачає підстав вважати постановлену судом апеляційної інстанції ухвалу необґрунтованою чи неправомірною.

Аргументи про відсутність у Кудіна М. В. повноважень на підписання мирової угоди від імені Міської ради вже підставно спростовані судом попередньої інстанції. Так, апеляційний суд з`ясував, що повноваження представника Позивача - Кудіна М. В. підтверджуються випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та довіреністю від 13.12.2024 № 12/26/540, якою начальнику юридичного управління виконкому міської ради Кудіну Максиму Вікторовичу надано право, зокрема, на укладення мирової угоди, копії яких містять в матеріалах справи. Наведені документи не містять даних щодо обмеження права вказаної особи підписувати та подавати мирові угоди. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Суд враховує, що Верховний Суд ухвалою від 10.12.2024 у справі № 904/3912/23 (спір про повернення земельних ділянок шляхом знесення самочинного будівництва) затвердив мирову угоду між Криворізькою міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю "Векта Лайн", яка зі сторони Позивача також була підписана ОСОБА_3 , а відтак суд касаційної інстанції у тій справі підтвердив повноваження вказаної особи на підписання мирових угод від імені Міської ради у подібних правовідносинах.

І така практика є сталою.

Суд також враховує, що відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в судовому процесі - позивачами і відповідачами - можуть бути особи, зазначені у статті 4 цього Кодексу. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.

За змістом наведеної норми сторони - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник). При цьому відповідач має бути такою юридичною чи фізичною особою, за рахунок якої, в принципі, можливо було б задовольнити позовні вимоги. З огляду на зміст наведених норм захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача.

За таких обставин доводи прокурора про відсутність підстав для затвердження судом мирової угоди є необґрунтованими.

Суд при розгляді справи керується принципом res judicata, базове тлумачення якого вміщено в рішеннях Європейського суду з прав людини від 09.11.2004 у справі "Науменко проти України", від 19.02.2009 у справі "Христов проти України", від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України", в яких цей принцип розуміється як елемент принципу юридичної визначеності, що вимагає поваги до остаточного рішення суду та передбачає, що перегляд остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду не може здійснюватись лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі, а повноваження судів вищого рівня з перегляду (у тому числі касаційного) мають здійснюватися виключно для виправлення судових помилок і недоліків. Відхід від res judicatа можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини, наявності яких у даній справі Прокурором не доведено і не обґрунтовано.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Станом на жовтень 2025 року жодній посадовій особі ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» або ТОВ «РЕДІЛЕНС» не було повідомлено про підозру про вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000083, відомості про яке внесено до ЄРДР 09.08.2024 року. Окрім цього, жодною посадовою особою органу державної влади та/або місцевого самоврядування не пред`явлено позову до ОСОБА_1 та/або ТОВ «МАРКЕТ ЛТД КР» (протилежного за змістом позову не зазначено) з приводу стягнення завданої шкоди. Також, наразі відсутні будь-які позови або приписи контролюючих органів державної влади, в тому числі і тих, що здійснюють архітектурно-будівельний контроль, з приводу неправомірності дій ОСОБА_1 по укладанню та виконанню договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а також щодо користуванням об`єктами нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_7 , АДРЕСА_6 .

Враховуючи вищевикладене, оскільки сторони добровільно прийшли згоди про укладення мирової угоди, наслідки укладення мирової угоди їм зрозумілі, при цьому мирова угода не порушує прав та інтересів сторін та інших осіб, суд вважає необхідним затвердити мирову угоду укладену між сторонами Криворізькою міською радою в особі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а провадження по справі закрити в частині на підставі того, що зазначена мирова угода не суперечить діючому законодавству і укладається в інтересах обох сторін.

Керуючись ст.ст. 207, 255, 256 ч.2, 259, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Затвердити мирову угоду, укладену 23 червня 2025 року між Кривоірзькою міською радою в особі ОСОБА_3 , що діє на підставі довіреності та ОСОБА_1 , відповідно до умов якої:

1.Криворізька міська рада не заперечує проти надання земельних ділянок з кадастровими номерами: :02:292:0073, :02:292:0074, :02:292:0075 в оренду ОСОБА_1 , які вже перебувають в оренді у ОСОБА_1 під розміщеним нерухомим майном, та не заперечує проти права власності на визначене у п. 2 цієї Мирової угоди майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 ;

2. ОСОБА_1 зобов`язується протягом 36 місяців після затвердження цієї Мирової угоди сплачувати Позивачу орендну плату за земельні ділянки з кадастровими номерами :02:292:0073, :02:292:0074, :02:292:0075, на яких розміщено нерухоме майно, визначене у пункті 2 цієї Мирової угоди, у подвійному розмірі та з передплатою на 6 (шість) місяців (звичайний розмір орендної плати встановлений Договорами оренди земельних ділянок);

3.Після спливу 36 місяців після затвердження цієї Мирової угоди Відповідач зобов`язується сплачувати Позивачу орендну плату відповідно до умов укладених Договорів оренди земельних ділянок та/або інших Договорів, якими буде визначено розмір орендної плати за земельні ділянки під нерухомим майном, визначеним у пункті 2 цієї Мирової угоди.

4.Протягом 30 днів з моменту затвердження цієї Мирової угоди Металургійним районним судом міста Кривого Рогу Петухова В.О. зобов`язується перерахувати на розрахунковий рахунок прокуратури, яка зверталась з позовом, грошові кошти на відшкодування витрат по сплаті судового збору за подання органами прокуратури в інтересах держави в особі Позивача Криворізької міської ради позовної заяви.

5.Сторони гарантують та підтверджують, що з дня затвердження Металургійним районним судом міста Кривого Рогу цієї Мирової угоди та після виконання всіх умов цієї Мирової угоди Сторони не матимуть і не заявлятимуть в майбутньому одна до одної жодних вимог, претензій тощо з приводу предмету спору у цій справі.

6.Сторони цієї Мирової Угоди дійшли згоди, що у разі невиконання Відповідачем своїх зобов`язань визначених пунктом 3 цієї Мирової Угоди, ухвала про затвердження мирової угоди у справі №210/6401/24 є виконавчим документом згідно ст. 208 ЦПК України та у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження» передається для примусового стягнення в органи ДВС.

7.Сторони заявляють, що ані в процесі укладення цієї Мирової угоди, ані в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права та охоронювані законом інтереси будь-яких третіх осіб. Сторони підтверджують, що ця Мирова угода укладена з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і стосуються виключно прав та обов`язків Сторін, а умови цієї Мирової угоди не суперечать закону, є виконуваними та такими, що не порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

8.Сторони з цією Мировою угодою ознайомлені та заперечень не мають. Наслідки укладення цієї Мирової угоди та її затвердження, передбачені статтями 207, 208, п. 5 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України, Сторонам відомі та зрозумілі. Представник Позивача, що підписав цю Мирову угоду, уповноважений на її підписання/укладання.

9.Ця Мирова угода набуває чинності з дня її затвердження Металургійним районним судом міста Кривого Рогу в межах розгляду справи №210/6401/24 і є обов`язковою для Сторін по справі.

10.Цю Мирову угоду укладено у трьох примірниках: один примірник залишається у Позивача, другий - у Відповідача, третій - в матеріалах справи №210/6401/24.

Сторони домовились, що вони повідомляють суд про укладання цієї мирової угоди шляхом подання спільної заяви, в якій також викладається клопотання сторін до суду про визнання цієї мирової угоди та винесення відповідної ухвали.

Провадження у цивільній справі за позовом керівника Криворізької південної окружної прокуратури Бурчика Юрія Віталійовича, в інтересах держави, в особі Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Реділенс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Маркет ЛТД КР» про зобов`язання усунення перешкод у користування самовільно зайнятими земельними ділянками, привівши їх у придатний до використання стан, шляхом знесення розміщених на них будівель і споруд, скасування права оренди та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно та права оренди земельної ділянки - закрити.

Роз`яснити сторонам у справі, що повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом. Строк пред`явлення цієї ухвали до виконання три роки з моменту вчинення однією із сторін дій, що свідчать про її невиконання. Мирова угода є невід`ємною частиною цієї ухвали суду.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 24 жовтня 2025 року.

Суддя: О. В. Чайкіна