Справа № 283/463/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Буткевич М.І., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

28.02.2025 позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 506887403 від 22.07.2021 у сумі 41 869,39 грн., понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2 422,4 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань та не погашає заборгованість за вказаним договором, що є підставою для позивача звернутися до суду із даним позовом.

27.03.2025 справа надійшла за підсудністю з Малинського районного суду Житомирської області. Ухвалою від 01.04.2025 справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив (а. с. 84).

Копія ухвали про відкриття провадження направлялася відповідачу за зареєстрованим місцем проживання, проте повернулась на адресу суду неврученим з відмітками (за закінченням терміну зберігання).

05.05.2025 представник відповідача подав заяву про застосування строків позовної давності. Заява вмотивована тим, що позивач без поважних причин пропустив загальний строк позовної давності на звернення до суду у три роки, перебіг якого розпочався 22.08.2021.

Крім того, 15.05.2025 представником відповідача надані письмові пояснення, з яких вбачається, що кредитодавцем ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а також факторами ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» у порушення положень договорів факторингу не було повідомлено відповідача про передачу права вимоги новому кредитору; ці договори укладені до укладення кредитного договору з відповідачем, отже, фактори не набули прав вимоги до відповідача; останній фактор позивач, також не повідомив відповідача про набуття права вимоги за кредитним договором; позивачем не надано доказів надання кредитодавцем кредитних коштів відповідачу; відповідач не погоджується із нарахуванням процентів за користування кредитом після закінчення строку дії договору. Тому представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити за безпідставністю.

Представник позивача 8.05.2025 та 11.06.2025 надав суду додаткові пояснення, з яких вбачається, що відповідно до законодавства України на період дії карантину та воєнного стану строки давності строк давності було зупинено; кредитодавець ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» за договором факторингу відступив фактору ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги за усіма кредитними договорами, у тому числі й майбутніми, зазначеними у відповідних реєстрах; у подальшому дія цього договору неодноразово продовжувалась додатковими угодами, до яких додавались відповідні реєстри прав вимоги до боржників, і після укладення кредитного договору із відповідачем до фактора за відповідним реєстром було передано право вимоги до відповідача; у подальшому це право було відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» та позивачу за відповідними договорами факторингу; доказом перерахування кредитних коштів відповідачу є платіжне доручення, копію якого додано до позовної заяви, та яке оформлено відповідно до вимог законодавства.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

22.07.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та відповідачем ОСОБА_1 (позичальник) укладено кредитний договір № 506887403 у формі електронного документа. Вказаний договір підписано електронними підписами сторін з відповідними одноразовими ідентифікаторами (MNV64W8W), що підтверджується копією даного договору (а. с. 18), а також не заперечується відповідачем згідно із письмовими поясненнями його представника.

За умовами договору кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту 11 350 грн., які сплачує позичальнику у день укладення договору, а позичальник зобов`язується повернути кредит у вказаному розмірі до 21.08.2021, а також сплатити кредитодавцю проценти за користування кредитом у розмірі та строки, передбачені п.п. 1.9-1.13 договору.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало взяті на себе зобов`язання в повному обсязі відповідно до умов кредитного договору шляхом перерахування всієї суми кредиту на банківський картковий рахунок відповідача, що підтверджується як відомостями копії електронного платіжного доручення від 22.07.2021 № аа324с11-95f0-4e5d-a852-62974101cec3, відомостями листа АТ «Таскомбанк» від 26.07.2024 № 26/07/24 з додатками (а.с. 37-38), а також відомостями розрахунку заборгованості відповідача за цим договором, відповідно до якого останній 23.08.2021 повністю сплатив відсотки за користування кредитом в розмірі 4 289 грн. (а.с. 71-72).

Однак відповідач не виконав умови кредитного договору у повному обсязі, зокрема, не повернув тіло кредиту до 21.08.2021 в розмірі 11 349,18 грн. у строк до 21.08.2021. Відповідно до п.п. 1.12-1.13 договору позичальник зобов`язувався у цьому разі повернути тіло кредиту наступного дня, однак не пізніше 90 днів від вказаного строку, тобто до 19.11.2021, а також сплачувати проценти в розмірі 2,3 % від суми кредиту за кожен день користування ним, починаючи з дня надання кредиту і до дня фактичного повернення всієї суми кредиту.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК) зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у строк, встановлений у договорі. Згідно із ст. 536 ЦК за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому у договорі. Аналогічні за змістом положення містяться у ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК, що регламентують відносини кредиту.

Оскільки відповідач порушив умови договору і не повернув тіло кредиту, він в силу наведеного зобов`язаний сплачувати проценти за користування кредитом у вказаному розмірі (2,3 % від суми кредиту за кожен день користування ним). При цьому суд не погоджується з доводами представника відповідача про те, що відповідач не зобов`язаний сплачувати проценти після закінчення строку дії договору, оскільки такий обов`язок позичальника прямо передбачений умовами кредитного договору і припиняється після повного виконання позичальником зобов`язання повернути тіло кредиту із процентами за користування ним.

28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а. с. 39-44), за умовами якого клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти. В подальшому строк дії договору неодноразово продовжувався, востаннє до 31.12.2024 (а. с. 45-55). На виконання умов договору 26.10.2021 клієнт за реєстром № 167 передав фактору право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором.

Суд не погоджується із доводами представника відповідача про те, що фактор ТОВ «Таліон Плюс» не набуло прав вимоги до відповідача через укладення договору факторингу до укладення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору із відповідачем, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1078 ЦК предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога), яка вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Таким чином, законодавство передбачає можливість відступлення клієнтом права вимоги, яке виникне в майбутньому. При цьому предмет вказаного договору факторингу майбутні вимоги, є досить визначеним, оскільки передбачає перехід права вимоги за кредитними договорами клієнта.

20.12.2023 ТОВ «Таліон Плюс» на виконання договору факторингу від 30.10.2023 за реєстром прав вимог № 2 відступило ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до відповідача за вищевказаним кредитним договором (а.с. 56-61), яке, у свою чергу, відступило це право позивачу 17.04.2024 за реєстром актом прийому-передачі реєстру боржників на підставі договору факторингу № 17/04/24.

Таким чином позивач набув дійсне право вимоги до ОСОБА_1 , оскільки вказані права вимоги були передані (відступлені) від первісного кредитора ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 26.10.2021, тобто після укладення кредитного договору та виникнення заборгованості у серпні 2021 року, які Позивач набув у квітні 2024 року. При цьому заміна первісного кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди боржника і не звільняє його від обов`язку виконати зобов`язання. Неповідомлення боржника про заміну кредитора у зобов`язанні лише створює ризик для нового кредитора настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (ст. 516 ЦК).

Як вбачається з наданих позивачем розрахунків, на дату звернення із позовом заборгованість відповідача за кредитним договором № 506887403 складає 41 869,39 грн., з яких 11349,18 грн. тіло кредиту, 30 520,21 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом.

Представник відповідача просив застосувати до вимог позивача позовну давність у три роки, мотивуючи тим, що строк дії кредитного договору закінчився 21.08.2021, а позивач звернувся із даною позовною заявою у лютому 2025 року, тобто з пропуском цього строку.

Вирішуючи це питання, суд виходить із наступного.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; загальний строк позовної давності становить три роки. За ч. 5 ст. 21 ЦК За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Проте, відповідно до п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, ст. 257 ЦК, продовжуються на строк дії такого карантину. Такий карантин був запроваджений на території України постановами Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 20.05.2020 № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», від 22.07.2020 № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та від 9.12.2020 № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та діяв з 12.03.2020 по 30.06.2023.

Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, який діяв до 4.09.2025, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, був зупинений на строк дії такого стану.

Враховуючи наведене, перебіг строку позовної давності за вимогами за вищевказаним кредитним договором був зупинений, і на момент звернення до суду із цим позовом цей строк пропущений не був.

Отже, за результатами вирішення спору знайшли свого підтвердження обставини порушення відповідачем взятих на себе згідно договору кредиту зобов`язань, що виявляє порушення прав позивача, який, у свою чергу, набув права грошової вимоги, а тому заявлений позов про стягнення заборгованості підлягає до задоволення в повному обсязі.

Представник позивача при зверненні до суду із даним позовом також просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу та суму сплаченого судового збору.

У зв`язку із задоволенням позову судовий збір на підставі ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) покладається на відповідача з повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст.141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною четвертою, п`ятою статті 137 ЦПК визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Заявляючи вимоги про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, позивач надав договір № 03/04/24 про надання правової допомоги від 04.02.2025, акт про отримання правової допомоги від 03.04.2024 р. з відтворенням даних про вартість робіт (а. с. 80).

Надаючи оцінки наведеним доказам, суд звертає увагу, що зазначена на виконання правничих послуг вартість робіт є пропорційною з огляду на складність справи, виявляє розумність необхідного часу для захисту прав особи.

З огляду на викладене, суд, керуючись принципом доцільності та справедливості, вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Керуючись ст. ст. 204, 526, 610, 611, 629, 634, 1054, 1056-1 ЦК, ст. 4, 5, 10 ,12 ,13 ,76-81, 137, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 274, 279, 354 ЦПК, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» заборгованість за договором № 506887403 у сумі 41 869,39 грн, з яких 11 349,18 грн заборгованість за основним боргом, 30 520,21 грн заборгованість за відсотками.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС» судові витрати у справі по сплаті судового збору в розмірі 2422 гривні 40 копійок та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «ЕЙС», місцезнаходження: 02090, місто Київ, Харківське шосе, буд., 19, офіс 2005

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1

Суддя М.І.Буткевич