Справа № 183/8915/25
№ 2/183/5433/25
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 листопада 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Фролової В.О.,
за участі секретаря судового засідання Сторожик А.А.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», про стягнення заборгованості по заробітній платі,-
У серпні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» у якому просить стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 120302,79 грн.
В обґрунтування позову зазначає, що знаходиться в трудових відносинах з Державним геофізичним підприємством «Укргеофізика», займає посаду сторожа в Придніпровській геофізичній розвідувальній експедиції, яка є підрозділом юридичної особи ДГП «Укргеофізика». Під час перебування у трудових правовідносинах позивачу нараховано, але не виплачено заробітну плату у сумі 120302,79 грн. У зв`язку з наявністю заборгованості по заробітній платі, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про її стягнення у примусовому порядку.
Ухвалою Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.09.2025 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
29.09.2025 постановлено ухвалу про витребування у Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» довідки про розмір заборгованості із заробітної плати перед ОСОБА_1 із зазначенням всіх сум, що належать йому до виплати від підприємства відповідача та зазначенням періоду за який утворилась заборгованість.
Позивач в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, підтримавши позовні вимоги в повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь яких заяв чи клопотань не подавав, правом подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.
Як вбачається з копії наказу № 1 від 05 березня 2018 року, позивача прийнято на роботу сторожем.
Відповідно до записів в трудовій книжці позивача, станом на дату звернення до суду останній працює сторожем в господарчій групі Придніпровської ГРЕ Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика».
Згідно з довідкою Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» № 238 від 26.08.2025, підписаної в.о. начальника Придніпровської ГРЕ Боровик І.А., ОСОБА_1 дійсно працює в Придніпровській ГРЕ на посаді сторожа Придніпровської ГРЕ та заборгованість Придніпровської ГРЕ по заробітній платі перед ним станом на 26.08.2025 становить 120302,79 грн.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, ЦК України, КЗпП України, Закону України «Про оплату праці».
Право на працю, закріплене у статті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про оплату праці», ст.94 КЗпП України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Частиною 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» визначено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Положеннями ст.115 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Нормою ст.15 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України установлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Стаття 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.
Відповідно до ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до положень ст. 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, лежить на працедавцеві.
Так, позивачем поданою довідкою Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» № 238 від 26.08.2025 доведено, що заборгованість Придніпровської ГРЕ по заробітній платі перед нею станом на 26.08.2025 складає 120302,79 грн.
При цьому, відповідач не надав суду жодного доказу на підтвердження повної або часткової сплати зазначеної суми.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Отже, відсутність коштів у роботодавця жодним чином не може слугувати поважною причиною невиплати працівникові всіх належних йому сум, а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном.
Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати.
Згідно з п. 2 ч. 1ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.
Судові витрати, згідно зі статтею 141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до ст. 5 ч.1 п. 1 Закону України «Про судовий збір» слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити повністю.
Стягнути з Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 120 302 (сто двадцять тисяч триста дві) гривні 79 копійок.
Стягнути з Державного геофізичного підприємства «Укргеофізика» на користь держави судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 04 листопада 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Державне геофізичне підприємство «Укргеофізика»; код в ; місцезнаходження за адресою: 03057, м. Київ, вул. Мірошниченко Євгенії, буд. 10.

Суддя В.О. Фролова