ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6095/25 Справа № 180/1407/24 Суддя у 1-й інстанції - Нанічкіна Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Макарова М.О., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу Марганецької міської ради

на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року

у цивільній справі за позовом Марганецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2024 року позивач Марганецька міська рада звернулася до Марганецького міського суду Дніпропетровської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 10.05.2007 року є власником нежитлової будівлі, що складається з 1/7 частини нежитлової будівлі магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », площею 106,3 кв.м, та розташована на земельній ділянці кадастровий номер :01:025:0133, загальною площею 0,0407 га, з цільовим призначенням 03.07 землі житлової та громадської забудови. Між Марганецькою міською радою та приватним підприємцем ОСОБА_1 12.12.2008 року було укладено договір оренди земельної ділянки кадастровий номер :01:025:0133, загальною площею 0,0407 га, строком на 10 років, до 15.01.2019 року. За продовженням договору оренди до Марганецької міської ради відповідачка не зверталась. Тобто, з 2007 року відповідачка користується земельною ділянкою :01:025:0133, загальною площею 0,0407 га, з цільовим призначенням 03.07 землі житлової та громадської забудови. Вказана земельна ділянка є власністю територіальної громади, від імені якої виступає Марганецька міська рада. За весь період користування земельною ділянкою без договору оренди відповідачка грошові кошти за користування земельною ділянкою не сплачувала, в результаті чого за 2020-2024 роки безпідставно зберегла у себе грошові кошти за фактичне користування земельною ділянкою на загальну суму 52993,12 гривень.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Марганецької міської ради 52993,12 гривень за період з 01.01.2020 року по 31.12.2021 року та з 01.11.2023 року по 30.06.2024 року фактичного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:025:0133, а також стягнути судові витрати.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Згідно з ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, ОСОБА_1 є власником 1/7 нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 106,30 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 407 кв.м. на підставі нотаріально посвідченого договору дарування № 1563 від 10.05.2007 року, який зареєстровано в Реєстрі 21.05.2007 (а.с.13).

Рішенням Марганецької міської ради від 27.11.2008 року № 922-32/V затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування землею, розроблену КП «Марганецьке міське землевпорядне підприємство»; передано приватному підприємцю ОСОБА_1 в оренду строком на 10 років земельну ділянку загальною площею 0,0407 га по АДРЕСА_2 з метою обслуговування існуючої будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (а.с.79, 80).

12.12.2008 року між Марганецькою міською радою, в особі міського голови Кузнєцова Сергія Івановича, та приватним підприємцем ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, за яким ОСОБА_1 прийняла у строкове платне користування земельну ділянку для комерційної діяльності, яка знаходиться: АДРЕСА_3 . Земельна ділянка загальною площею 0,0407 га, передається в оренду з метою обслуговування існуючої будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». Договір укладено на термін 10 років. Орендна плата вноситься орендарем у формі грошової плати, з урахуванням коефіцієнту індексації, у розмірі 3975,53 гривень на рік. Договір зареєстровано у Державному підприємстві «Дніпропетровський регіональний центр державного земельного кадастру», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 15.01.2009 р. за № 04:09:109:00008 (а.с.76 на звороті 78).

Рішенням сесії Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 31.03.2016 року № 231-7/VІІ було вилучено вищезазначену земельну ділянку із користування на умовах оренди, площею 0,0193 га, та надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою шляхом поділу та об`єднання земельної ділянки, орієнтовна площа 0,0214 га з подальшою передачею в користування на умовах оренди. Договір оренди земельної ділянки від 15.01.2009 р. за № 04:09:109:00008 вважати таким, що втратив чинність після реєстрації угоди про дострокове розірвання договору оренди в реєстраційній службі Марганецького міського управління юстиції (а.с.80 на звороті).

29.12.2016 року до ЄДРПОУ внесено запис про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1 (а.с.70 на звороті-72).

Згідно Акту обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 від 20.06.2024 року, за даними Державного земельного кадастру земельна ділянка з кадастровим номером :01:024:0133, площею 0,0407 га, за адресою: АДРЕСА_2 , належить до земель комунальної власності; категорія земель землі житлової та громадської забудови; цільове призначення для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. При обстеженні встановлено, що на земельній ділянці розташовано нежитлове приміщення магазин « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке належить фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) (а.с.49).

Згідно розрахунку розміру орендної плати за землю (адреса земельної ділянки: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:024:0133 (магазин автозапчастини), цільове призначення: 03.07 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі) нараховано:

за 2020 рік 14957,40 гривень,

за 2021 рік 14957,49 гривень,

за 2023 рік (листопад, грудень) 5546,38 гривень,

2024 рік (січень-червень) 26506,25 гривень;

всього сплачено: 8974,49 гривень. Недоплата: 61967,618974,49 = 52993,12 гривень.

Відповідно до листа Управління фінансів, економіки та регуляторної політики Марганецької міської ради (18.07.2023 року), за 2020, 2021 та 2022 роки від ОСОБА_1 орендна плата за земельну ділянку з кадастровим номером: :01:024:0133, площею 0,0407 га, за адресою: АДРЕСА_2 , не надходила.

Відповідно до листа Управління фінансів, економіки та регуляторної політики Марганецької міської ради (03.05.2024 року), за 2020, 2021 та 2022 роки від ОСОБА_1 орендна плата за земельну ділянку з кадастровим номером: :01:024:0133, площею 0,0407 га, за адресою: АДРЕСА_2 , не надходила та сплачено земельного податку 8974,49 гривень (а.с.49 на звороті-50).

Згідно листа Головного управління ДПС у Дніпропетровській області від 02.08.2023 року № 28836/5/04-36-24-18-16 за 2018, 2019, 2020 2021 та 2022 року ГУ ДПС нараховувало земельний податок фізичній особі ОСОБА_1 за земельну ділянку з кадастровим номером :01:025:0133 (загальною площею 0,0407 га) та направляло податкові повідомлення-рішення.

Таким чином за періоди з 01.01.2020 по 31.12.2021, та з 01.11.2023 по 30.06.2024 за земельну ділянку з кадастровим номером :01:025:0133 (загальною площею 0,0407 га) ОСОБА_1 сплачувала земельний податок з фізичних осіб, проте не сплачувала орендну плату.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів необхідність сплати відповідачкою орендної плати та правомірність її нарахування за періоди з 01.01.2020 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 30.06.2024, оскільки за спірні періоди відповідачка використовувала земельну ділянку комунальної власності без правовстановлюючих документів. Однак, плату за землю (у виді земельного податку з фізичних осіб) сплачувала відповідно до пункту 286.5 статті 286 розділу ХІІ Податкового кодексу України, і заборгованості по сплаті земельного податку на даний час не має.

Проте, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно зі статтею 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до статті 80 ЗК України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

За змістом статей 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Згідно зі статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 ЗК України).

У частині першій статті 93 ЗК України встановлено, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату.

У разі надання земельної ділянки в оренду укладається договір оренди земельної ділянки, яким за положенням частини першої статті 21 Закону України «Про оренду землі» визначається орендна плата за землю як платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. При цьому орендна плата справляється у грошовій формі.

У пункті 289.1 статті 289 ПК України передбачено, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, і не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки (пункт 288.5 статті 288 ПК України).

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, а також застосування передбачених законом способів захисту прав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, у випадку використання земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди, власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію розміру неотриманої орендної плати за користування земельною ділянкою в порядку, визначеному статтею 1212 ЦК України.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 12121214 ЦК України).

У спорах про стягнення грошових коштів за користування земельною ділянкою до моменту оформлення особою права користування такою земельною ділянкою власник має право на отримання безпідставно збережених грошових коштів у порядку статті 1212 ЦК України. Тобто в такому разі суд керується тим, що фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе грошові кошти, які мав заплатити за користування нею, отже, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц та від 20 вересня 2018 року у справі № 925/230/17.

У частині першій статті 79 ЗК України передбачено, що земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/7 нежитлової будівлі магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », загальною площею 106,30 кв.м., що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка розташовані на земельній ділянці комунальної форми власності.

Незважаючи на те, що нежитлові будівлі не можуть бути відокремлені від земельних ділянок, на яких вони розташовані, положеннями закону було врегульовано правовий режим нерухомого майна і правовий режим земельних ділянок, на яких воно розташовано, а отже, користувач земельної ділянки зобов`язаний сплачувати за користування нею певну плату, що відповідає положенням статті 206 ЗК України, та оформити право користування земельною ділянкою.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) виклала правовий висновок про те, що принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди відомо ще за часів Давнього Риму (superficies solo cedit будівництво приростає до землі). Цей принцип має фундаментальне значення та глибокий зміст, він передбачений як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані.

Звідси власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто, крім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, інакше вона зайнята об`єктом нерухомого майна.

Таким чином, положення глави 15, статей 120, 125 ЗК України, статті 1212 ЦК України дають підстави вважати, що до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на її території будівлі або споруди, особа, яка придбала такий об`єкт, стає фактичним користувачем цієї земельної ділянки, на якій такий об`єкт нерухомого майна розміщений, а відносини з фактичним користуванням земельною ділянкою без оформлення права на цю ділянку (без укладення договору оренди тощо) та недотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом умовними.

Подібні правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Таким чином, фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг (заощадив) у себе вартість, яку має заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути таку вартість власнику земельної ділянки на підставі положення частини першої статті 1212 ЦК України.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 05 лютого 2025 року у справі № 645/1040/19.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що рішення сесії Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 31.03.2016 року № 231-7/VІІ «Про вилучення земельної ділянки із користування на умовах оренди у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 », містить пункт 2, яким встановлено наступне: «Договір оренди земельної ділянки №:01:025:0133 від 15.01.2009 року вважати таким, що втратив чинність після реєстрації угоди про дострокове розірвання договору оренди в реєстраційній службі Марганецього міського управління юстиції.»

Тому твердження суду про те, що земельну ділянку було вилучено із користування на умовах оренди є передчасними та необґрунтованими.

Вилучення земельної ділянки не відбулось, бо не було надано відповідачем технічної документації із землеустрою, на підставі чого відбулась би передача земельної ділянки в користування на умовах оренди, орієнтовна площа 0,0214.

Відповідачка була зобов`язана рішенням сесії Марганецької міської ради Дніпропетровської області від 31.03.2016 року № 231-7/VІІ, замовити розробку технічної документації та подати їх на розгляд та затвердження Марганецькій міській раді.

Однак зазначену технічну документацію не подала, та не зверталась за продовженням договору оренди після 15.01.2019.

Відповідачка з 15.01.2019 ухилялася від сплати орендної плати, хоча їй достеменно було відомо, що нежитлове приміщення, яке перебуває у неї у власності розташовується на земельній ділянці, що є комунальною власністю Марганецької територіальної громади.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить висновку, що відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки.

Отже, предметом позову у справі, яка переглядається, є стягнення з відповідача як власника нежитлової будівлі грошових коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій вона розташована.

За таких обставин грошові кошти у розмірі 52 993,12 грн, що є предметом позову у цій справі, є сумою несплаченої відповідачем орендної плати за використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період 01.01.2020 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 30.06.2024, внаслідок чого Марганецька міська рада позбавлена можливості отримати дохід від здачі спірної земельної ділянки в оренду.

Що стосується сплати відповідачем земельного податку, колегія суддів вважає за потрібне зазначити наступне.

Плата за землю це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (підпункт 14.1.147 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Земельним податком є обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів, а орендною платою за земельні ділянки державної і комунальної власності обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (підпункти 14.1.72, 14.1.136 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Отже, чинним законодавством розмежовано поняття «земельний податок» і «орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності».

У справі, яка переглядається, відповідач не є власниками або постійним землекористувачем спірної земельної ділянки, а тому не є суб`єктом плати за землю у формі земельного податку, при цьому єдино можливою формою здійснення плати за землю для них як фактичних землекористувачів є орендна плата (підпункт 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Таким чином, не будучи власником або постійним користувачем спірної земельної ділянки, відповідач безпідставно (фактично з власної ініціативи) сплачував земельний податок.

Така правова позиція узгоджується із постановою ВС від 05 лютого 2025 року у справі № 645/1040/19.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Марганецької міської ради (ідентифікаційний код 35055650) 52 993,12 грн за період 01.01.2020 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 30.06.2024 фактичного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:025:0133.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За положеннями частин першої та тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та позовних вимог, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Марганецької міської ради підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 661, 60 грн. за подання позовної заяви (3 028 грн) та апеляційної скарги (3 633, 60 грн).

Керуючись ст. 259,268,374,376,381-384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Марганецької міської ради задовольнити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Марганецької міської ради до ОСОБА_1 про стягнення коштів за користування земельною ділянкою задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Марганецької міської ради (ідентифікаційний код 35055650) 52 993,12 грн за період 01.01.2020 по 31.12.2021 та з 01.11.2023 по 30.06.2024 фактичного користування земельною ділянкою кадастровий номер :01:025:0133.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Марганецької міської ради (ідентифікаційний код 35055650) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6661, 60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 07 листопада 2025 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.О. Макаров

І.А. Єлізаренко