Справа № 524/6298/25
Провадження №2/524/4512/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року Автозаводський районний суд міста Кременчука у складі: головуючого - судді Нестеренка С.Г., за участі секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за договором позики.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що 11 серпня 2016 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав у борг відповідачу 12630 доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути до 31.08.2016 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року у справі № 635/7174/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу по договору позики від 11:08.2016 року в сумі 12 630 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.03.2017 року складає 339 856,03 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат з 31.08.2016 року по 10.03.2017 року, що становить 29 483,65 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 31.08.2016 року по 10.03.2017 року що становить 5363,21 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок сплаченого гонорару адвоката, що становить 22 400 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 солідарно суму основного зобов?язання у розмірі 2000 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

25 вересня 2018 року Постановою Апеляційного суду Харківської області рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року змінено, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.08. 2016 року у розмірі 12 630 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.03.2017 року складає 337 856,03 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.08.2016 року у розмірі 2000 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 31.08.2016 року по 10.03.2017 року у розмірі 5363,21 грн.. Вирішено питання розподілу судових витрат та витрат на правову допомогу.

На підставі вказаної постанови суду та на виконання рішення суду видано виконавчі листі.

03 вересня 2019 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.05.2017 та рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі 635/7174/16-ц від 01.08.2017 року.

Ухвалою суду від 11.09.2019 року боржника ОСОБА_3 оголошено в розшук.

Станом на день звернення до суду рішення суду не виконано та заборгованість не погашена.

Позивач зазначає, що враховуючи невиконання відповідачем обов`язку повернення отриманих коштів позивачу та встановленої судовим рішенням суми грошового зобов`язання відповідача, доцільно стягнути 3 % річних за період з 11.03.2017 року (наступний день прострочення за періодом, за який вже стягнуто 3 % річних за рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01.08.2017 року) по 23.02.2022 року у розмірі 1878,93 доларів США.

Ухвалою судді від 17 червня 2025 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження, залучено сторін.

04 листопада 2025 року ухвалою суду постановлено розглянути справу в заочному порядку.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_5 у судове засідання не прибули, просили розглянути справу за їх відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечували, про що надали письмову заяву.

Відповідач ОСОБА_3 не прибув повторно у судове засідання, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином засобами рекомендованого поштового зв`язку та шляхом опублікування оголошення про виклик, про причини неявки суд не повідомив та не подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

11 серпня 2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав у борг відповідачу 12630 доларів США, які позичальник зобов`язувався повернути до 31.08.2016 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року у справі № 635/7174/16-ц позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 основну суму боргу по договору позики від 11.08.2016 року в сумі 12 630 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.03.2017 року складає 339 856,03 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат з 31.08.2016 року по 10.03.2017 року, що становить 29 483,65 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 31.08.2016 року по 10.03.2017 року що становить 5363,21 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму грошових коштів в рахунок сплаченого гонорару адвоката, що становить 22 400 гривень. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 солідарно суму основного зобов?язання у розмірі 2000 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

25 вересня 2018 року Постановою Апеляційного суду Харківської області рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року змінено, резолютивну частину рішення викладено в наступній редакції: «Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.08.2016 року у розмірі 12 630 дол. США, що за курсом НБУ станом на 13.03.2017 року складає 337 856,03 грн. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 11.08.2016 року у розмірі 2000 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3% річних за період з 31.08.2016 року по 10.03.2017 року у розмірі 5363,21 грн.. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 19724,92 грн. Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 115,08 грн. - по 57, 54 грн. з кожного. У задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3432,16 грн. Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 20,02 грн. - по 10,01 грн. з кожного».

На підставі постанови Апеляційного суду Харківської області від 25.09.2018 року та на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2017 року видано виконавчі листі.

03 вересня 2019 року ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука тимчасово обмежено ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документу до виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 23.05.2017 та рішенням Харківського районного суду Харківської області у справі 635/7174/16-ц від 01.08.2017 року.

Ухвалою суду від 11.09.2019 року боржника ОСОБА_3 оголошено в розшук.

Станом на день розгляду справи відповідач фактично не повернув позивачеві взяті у позику кошти.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

У ч. 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу розпискою, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2024 року у справі № 657/1024/16-ц (провадження № 14-5цс23) зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три відсотки річних від простроченої суми.

Норми ст. 625 ЦК України спрямовані в першу чергу на те, щоб внаслідок неправомірних дій боржника (прострочення) право власності кредитора не було порушене, оскільки внаслідок знецінення національної грошової одиниці купівельна спроможність коштів, які б кредитор міг одержати за належного виконання боржником своїх грошових зобов`язань, буде значно меншим, що має відповідно наслідком зменшення майнового блага кредитора.

Крім того, невиконання або неналежне виконання боржником свого грошового зобов`язання не може бути залишене без реагування та застосування до нього міри відповідальності, оскільки б це суперечило загальним засадам цивільного законодавства, якими є справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 Цивільного кодексу України).

Тому, стягнення 3% річних є тою мірою відповідальності, яку боржник зобов`язаний понести за неналежне виконання свого грошового зобов`язання.

Отже, сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року по справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан в Україні запроваджено Указом Президента «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ, з 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, а потім був не однократно подовжений відповідно до Указів Президента строком на 90 діб.

Таким чином, на час дії воєнного стану заборонено стягнення штрафних санкцій, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Позивач просить стягнути 3 % річних за період з 11.03.2017 року по 23.02.2022 року у розмірі 1878,93 доларів США, відповідно до розрахунку.

Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами був укладений договір позики, за яким відповідачу були передані грошові кошти в іноземній валюті.

Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство України не містить.

Із аналізу наведених правових норм чітко постає висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 968 грн. 96 коп., а відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути зазначену суму.

Сторони не заявляли про понесення ними будь-яких інших судових витрат.

Справа розглянута в межах заявлених позовних вимог та наданих учасниками справи доказів.

Керуючись ст. 525, 526, 625, 1046 - 1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-83, 133, 137, 141, 258, 259, 263 - 265, 273, 280 - 284, 352, 354 ЦПК України,

суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за договором позики від 11.08.2016 року за період з 11.03.2017 року по 23.02.2022 року в розмірі 1878,93 доларів США, що в еквіваленті згідно курсу Національного банку України станом на 04.11.2025 року становить 78991,91 грн., та кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 968,96 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , останнє відоме місце фактичного перебування (проживання) за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст заочного рішення виготовлено 07 листопада 2025 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: