Справа № 646/7386/25
№ провадження 2/646/3857/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 листопада 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова

у складі головуючого судді - Клімової С.В.,

за участю секретаря Герко Є.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача - Григор`єва І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі ( сум, належних при звільненні) та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Основ`янського районного суду міста Харкова з позовною заявою до відповідача Акціонерного товариства « Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі ( сум, належних при звільненні) та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні. Мотивуючи свої вимоги тим, що позивач ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем АТ «Українська залізниця» працюючи з 2001 року в різних структурних підрозділах відповідача на різних посадах. З 03 червня 2024 року позивач працювала на посаді інженера 1 категорії виробничого підрозділу «Харківський головний матеріально - технічний склад» регіональної філії «Південна залізниця» AT «Українська залізниця». 15 травна 2025 року позивач була звільнена за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію за віком. При звільненні їй не була виплачена одноразова матеріальна допомога на оздоровлення, одноразова матеріальна допомога у розмірі 3-х середньомісячних заробітків, як працівнику, що вперше звільняється з роботи в зв`язку з виходом на пенсію та додаткову матеріальну допомогу в розмірі 5- и середньомісячних заробітків як працівнику, що звільняється протягом 2 місяців після настання цього права при стажі роботи більше 35 років відповідно до п.3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці на 2002-2025 роки (зі змінами та доповненнями, далі - колективний договір).

Письмового повідомлення від відповідача про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) відповідно до норм ст. 116 Кодексу Законів про працю роботодавець письмово в день їх виплати позивача не повідомив ані в день виплати, ані на даний час.

Позивач вказує, що розмір середньої заробітної плати складає: (20 299,52 гривень (заробітна плата у березні 2025 року) + 19280,28 гривень (заробітна плата у квітні 2025 року): 2 (кількість місяців) = 19 789,90 (середньомісячна заробітна плата). Всього: 19 789,90 гривень х 8 (кількість середньомісячних заробітних плат) = 158 319,20 гривень. Середній заробіток позивача - 19 789,90 грн. Кількість робочих днів за період затримки (16.05.2025 - 25.07.2025): березень 2025 - 21 робочих днів, квітень 2025 - 22 робочих днів, всього - 43 робочий день. Розрахунок середньоденного заробітку: 19 789,90 гривень х2/ 43 робочих днів= 920,46 гривень. Кількість робочих днів за період затримки (16.05.2025 - 25.07.2025): травень 2025 року - 21 день; червень 2025 року - 21 день; липень 2025 рокі - 19 днів, всього 51 робочий день. Розрахунок суми до стягнення за затримку виплати заробітної плати при звільненні: 920,46 гривень х 51 робочий день= 46 943,46 гривень.

У зв`язку з тим, що з позивачем незаконно не провели остаточний розрахунок при звільненні, її право на працю порушено тому позивач звернулася до суду з даним позовом.

Відповідач 06.08.2025 року надав до суду відзив на позовну заяву в якому вказав, що відповідач не погоджується із позовними вимогами позивача, вважає їх незаконними та безпідставними з огляду на наступне. Структуру заробітної плати можна визначити на підставі положення Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року № 5. Відповідно до пункту 1.3 зазначеної Інструкції до фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Пунктом 3 зазначеної інструкції визначені інші виплати, що не належать до фонду оплати праці. Одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам) не входить до фонду оплати праці (пункт 3.6. Інструкції).

Отже, одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію не входить до фонду оплати праці нараховується виключно на підставі колективного договору.

Указом Президента України від 24.04.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє до теперішнього часу.

Згідно з пунктом 3 Указу у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 - 34, 38, 39, 41 - 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24 березня 2022 року.

Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Отже, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також листа члена правління Л.Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.

Зазначена вище інформація доведена до позивачки листом від 11.04.2025 № Н-43/14н під особистий підпис.

Рішення щодо скасування зазначеної ініціативи роботодавця (АТ «Укрзалізниця») судами не ухвалювалось.

Існування презумпції легітимності рішень юридичної особи прямо випливає з правової природи таких рішень, які є актами ненормативного характеру (індивідуальними актами) та не можуть за будь-яких підстав автоматично вважатися недійсними за відсутності відповідного судового рішення. До моменту визнання рішення недійсним в судовому порядку юридична сила такого рішення не може ставитися під сумнів.

Таким чином, зупинення (відтермінування), а не скасування окремих положень колективного договору здійснено у чіткій відповідності до приписів частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Твердження позивачки проте, що відсутнє рішення правління АТ «Укрзалізниця» про зупинення виплат матеріальної допомоги при виході на пенсію, а протокол є процедурним документом є помилковим, оскільки як зазначено у частині 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Форма реалізації ініціативи роботодавця про зупинення окремих положень колективного договору зазначеним Законом не визначена, а отже може бути запроваджена у будь-якій формі.

15.05.2025 ОСОБА_1 була звільнена відповідно до наказу № 9/ос за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію. В день звільнення грошові кошти зазначені у повідомлені від 15.05.2025 про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні у розмірі 13 167,17 грн виплачені шляхом перерахування на банківську картку позивачки.

В наказі про звільнення чітко зазначено, що одноразову матеріальну допомогу відповідно до пункту 3.18 Колективного договору у розмірі 3-х середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті у розмірі 5-х середньомісячних заробітків провести після окремого рішення правління.

З наказом, а також з письмовим повідомленням про суми, нараховані та виплачені при звільненні позивачка була ознайомлена, про що свідчить її власний підпис. У зв`язку з чим, твердження позивачки про ненадання їй письмового повідомлення про суми, нараховані при звільненні у день звільнення та на час подання позову є безпідставними.

Як було зазначено вище Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», в частині 1 статті 11 якого передбачено зупинення окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця. Реалізація роботодавцем ініціативи щодо зупинення положень колективного договору на підставі вказаного Закону виключає вину власника або уповноваженого ним органу, порушення строків такої виплати, як дві з обов`язкових умов застосування частини першої статті 117 КЗпП України.

Щодо розрахунку середньомісячного заробітку. Додатки до позовної заяви не містять будь-яких документів про розмір заробітної плати, а тому розрахунок не може бути обґрунтованим. Оскільки АТ «Укрзалізниця» заперечує проти розрахунку визначених позивачкою сум, відсутня й третя обов`язкова умова застосування частини першої статті 117 КЗпП України, а саме - відсутність спору про розмір таких сум.

Позивачкою 17.09.2025 року надано до суду відповідь на відзив з якої вбачається, що позивач з викладеним у відзиві не згодна, вважає підстави для невизнання позовних вимог необґрунтованими по наступним підставам.

Виходячи зі змісту відзиву основним запереченням відповідача є наступне. Додаткові виплати, передбачені галузевою угодою та колективними договорами, тимчасово на період дії режиму воєнного стану в Україні призупинені та на теперішній час не здійснюються. Також наголошує, що одноразова матеріальна допомога та додаткова матеріальна допомога працівникам, які виходять на пенсію не входить до фонду оплати праці та не передбачені чинним законодавством, а нараховується виключно на підставі колективного договору підприємства. Відповідно до частини 1 статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Вказаний Закон є чинним, не скасований, не визнаний неконституційним, а тому підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також листа члена правління Л.Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено.

Щодо неправомірності вищевикладеної позиції відповідача. Відповідач не ознайомлював позивача з погіршенням умов його праці, а посилання представника відповідача доведення до позивачки листом від 11.04.2025 № Н-43/14н під особистий підпис інформації - протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також листа члена правління Л.Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25 не є належним ознайомленням позивача з погіршенням його умов праці. Тим більше, що лист від 11.04.2025 № Н-43/14н є виключно інформативним листом, ще й направленим керівникам підрозділів регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» (зазначені адресати у листі), яким запропоновано виключно проведення роз`яснювальної роботи з працівниками щодо призупинення виплат, і не є в розумінні норм ст. 32 КзПП повідомленням позивача про зміну його істотних умов праці. Крім того, посилаючись на протокол засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також лист члена правління Л. Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25 відповідач до відзиву на позовну заяву не надає як доказ зазначені документи, що взагалі ставить під сумнів навіть сам факт їх існування та не доводить позицію відповідача у цій частині. Крім того твердження відповідача про те, що: «Відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також листа члена правління Л.Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Зазначена вище інформація доведена до позивачки листом від 11.04.2025 № Н-43/14н під особистий підпис. Рішення щодо скасування зазначеної ініціативи роботодавця (АТ «Укрзалізниця») судами не ухвалювалось».

Позивач просить суд врахувати, що відповідно до статті 9 КЗпП України умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними, ця стаття не вимагає будь-якої процедури визнання недійсними умов договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством, вона безпосередньо оголошує такі умови недійсними і не вимагають судової процедури визнання їх недійсними. Таким чином, така ініціатива відповідача і не потребує судової процедури її скасування.

З урахуванням викладеного у відзиві позивач просить при прийнятті рішення врахувати наступне нормативно - правове обґрунтування позовних вимог.

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 було призупинено виплату низки додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів (зокрема, матеріальної допомоги). Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 було ухвалено поетапно відновлювати виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті), яку було призупинено згідно з пп. 1.1.4 п. 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком. т.), відповідно до п. 3.2.21 Галузевої угоди працівникам відповідача, які звільнилися / будуть звільнені у період із січня до грудня 2024 року в порядку черговості згідно з п. 2 цього рішення та з урахуванням п. 3 цього рішення. Згідно з графіком виплати, затвердженим головою правління АТ «Укрзалізниця» від 09.12.2024, виплати матеріальної допомоги при звільненні особам, звільненим у червні 2024 року, мали відбутися в квітні 2025 року. Одночасно із цим, із 01.04.2025 виплати відповідної матеріальної допомоги знову було призупинено на підставі рішення штабу АТ «Укрзалізниця» від 28.03.2025 №Ц-1- 1.5-25/47-25.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.10 КЗпП України). Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України «Про колективні договори і угоди»). Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ч.1 ст.9 Закону України «Про колективні договори і угоди»). За приписами ст.13 КЗпП України, ст.7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст.18 КЗпП України).

Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану».

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (п.2 Прикінцевих положень КЗпП України). Таким чином, положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022. У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі. Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань. За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зміни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди). Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги. При цьому, відповідно до протоколу правління від 14.03.2022 № Ц-54/31 Ком.т. керівництвом АТ «Укрзалізниця» було прийнято рішення щодо призупинення додаткових виплат, передбачених Галузевою угодою та колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги (окрім матеріальної допомоги на лікування та на поховання). Рішенням правління відповідача були поновлені виплати одноразової матеріальної допомоги працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/ будуть звільнені у період з січня до грудня 2024 року в порядку черговості. Відповідно до листа члена правління АТ «Укрзалізниця» від 04.04.2025 №Ц-5-1.5- 25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільнені працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію призупинено.

Частиною першою ст.47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. Згідно з ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Таким чином, зупинення дії окремих положень колективного договору за ініціативою роботодавця згідно ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» не дає підстав для непроведення розрахунку в повному обсязі з працівником, що звільняється у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до розрахунку позивача (не спростованим відповідачем) середньомісячного заробітку для виплати одноразової матеріальної допомоги за розрахунком позивача становить суму в розмірі 19 789,90 гривень х 8 (кількість середньомісячних заробітних плат) = 158 319,20 гривень. Середній заробіток позивача 19 789,90 грн. Середньоденний заробіток позивача - 920,46 гривень. Кількість робочих днів за період затримки (16.05.2025 18.09.2025): - травень 2025 року 21 день; - червень 2025 року 21 день; - липень 2025 року 19 днів, - серпень 2025 року 21 днів; - вересень 2025 року (до 18.09.2025) 13 днів всього 95 робочий день. Розрахунок суми до стягнення за затримку виплати заробітної плати при звільненні: 920,46 гривень х 95 робочий день=87 443,70 гривень. Всього сума до стягнення: 158 319,20+87 443,70=245 762,90 гривень.

Водночас, відповідач поставив вирішення питання про нарахування та виплати всіх належних працівникові (позивачу) від підприємства сум при звільненні (ст.116 КЗпП України), в залежності від припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разі покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця» та за наявності відповідного рішення керівництва АТ «Укрзалізниця», тобто від певних об`єктивних та суб`єктивних обставин, без визначення конкретних термінів для виконання останнім своїх майнових зобов`язань, щодо нарахування та виплати Позивачу зазначених сум при звільненні сум, що є порушенням реалізації принципу «легітимних очікувань» у досягненні позивачем бажаного результату: нарахування та виплата всіх належних йому від підприємства сум при звільнені (ст. 116 КЗпП України), що з урахуванням доводів Відповідача, може за фактом ніколи й не настати, а у подальшому зробить неможливим ефективний захист порушених трудових та соціальних прав Позивача, зокрема шляхом звернення до суду за захистом своїх порушених прав з урахуванням встановлених нормами ст. 233 КзПП строків звернення до суду. Враховуючи викладене, Позивач обґрунтовано вважає, що Відповідачем при його звільненні безпідставно, в порушення встановленого порядку, не нараховані та не виплачені всі суми, які підлягали виплаті, тому підлягає виплаті і сума до стягнення за затримку виплати заробітної плати при звільненні.

Також у відповіді на відзив позивач посилається на постанову Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі № 211/7338/23, якою залишено без змін рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 у частині зупинення додаткових виплат, що передбачені галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги, яку просить врахувати при винесенні рішення.

Представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивачка посилається на постанову Верховного Суду від 05.02.2025 року у справі № 211/7338/23, яким залишено без змін рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області про визнання незаконним та скасування пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14.03.2022 у частині зупинення додаткових виплат, що передбачені галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Предметом спору у вказаній справі було скасування протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ «Українська залізниця» від 14 березня 2022 року «Про деякі питання оплати праці працівників акціонерного товариства «Українська залізниця» та стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення. Матеріальна допомога на оздоровлення дійсно входить до складу фонду оплати праці. У справі, що розглядається предметом позову є стягнення одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги працівникам, які виходять на пенсію та стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати. Як було зазначено у відзиві одноразова допомога працівникам, які виходять на пенсію згідно з діючим законодавством та колективними договорами (включаючи грошову допомогу державним службовцям та науковим (науково-педагогічним) працівникам) не входить до фонду оплати праці Зі змісту постанови Верховного Суду вбачається, що Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» Верховною Радою України прийнято 15 березня 2022 року, а набрав чинності він 24 березня 2022 року, у той час як оспорюване рішення АТ «Українська залізниця» та яке стало підставою для невиплати позивачу оспорюваних сум матеріальної допомоги було прийнято 14 березня 2022 року, а закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі (стаття 58 Конституції України), тому положення вказаного закону не могли застосовуватися судом при розгляді цієї справи. Як було зазначено у відзиві відповідно до протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також листа члена правління Л.Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5-25/122-25, у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Зазначена ініціатива була реалізована у період, коли Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» вже діяв, а отже частина 1 статті 11 підлягає застосуванню. Пунктом 2 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже, положення Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану. Посилання Позивачки на рішення правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 щодо призупинення виплат матеріальних допомог, від 14.10.2024 щодо поетапного відновлення виплат матеріальних допомог не заслуговує на увагу, оскільки остання була звільнена 15.05.2025, коли діяло призупинення таких виплат на підставі протоколу засідання штабу АТ «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1- 1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності АТ «Укрзалізниця», а також листа члена правління Л.Гриценко від 04.04.2025 № Ц-5-1.5- 25/122-25. Слід зазначити, що згідно спільного роз`яснення Голови правлiння АТ «Укрзалізниця» Олександра Камишина та Голови Профспiлки залізничників i транспортних будівельників України Олексія Семеруня від 06.09.2022 № Ц/3-91/1459/ЦПроф/30-22 після припинення або скасування режиму воєнного стану, а також у разi покращення фінансового стану АТ «Укрзалізниця», що дасть змогу змінити зазначене рішення правління до припинення або скасування режиму воєнного стану, працівники, звільнені вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, отримають суму одноразової та додаткової матеріальної допомоги, що їм належить. Крім того, із змісту відповіді на відзив вбачається, що Позивачкою визнається, що: «положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022».

Також зазначено, що відповідь на відзив подано лише 17.09.2025, тобто з пропуском встановленого строку. В обґрунтування для поновлення строку позивачкою подана довідка військової частини про обставини травми, яка видана 25.06.2025. Позовна заява підписана 28.07.2025, тобто через місяць після події. Крім того, не надано будь-яких доказів, що позивачка перебувала поряд с пораненим (транспортні квитки, готельні рахунки тощо). У зв`язку з наведеним, просимо врахувати подання відповіді на відзив з порушенням процесуальних строків.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 29 липня 2025 року позов було залишено без руху.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 31 липня 2025 року провадження по справі було відкрито.

У судовому засіданні позивач підтримали вимоги позову та просили суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні позову та відповіді на відзив.

Представник відповідача у судовому засіданні підтримав відзив надавши пояснення аналогічні відзиву, позов не визнав.

Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступне.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так судом встановлені наступні фактичні обставини.

Судом встановлено, що наказом ( розпорядженням) АТ «Укрзалізниця» № 9/ос від 15.05.2025 року ОСОБА_1 , інженера 1 категорії звільнено з роботи за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію за віком; компенсовано дні невикористаної відпустки, а також, після отримання окремого рішення членів правління АТ «Укрзалізниця», наказано виплатити ОСОБА_1 одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків, як працівнику, що вперше звільняється з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, при стажі роботи більше 10 років та додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків, як працівнику, що звільняється протягом двох місяців після настання цього права, при стажі роботи більше 35 років ( залізничний стаж складає 37 років 08 місяців), відповідно до п. 3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії « Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці на 2002-2025 роки ( зі змінами та доповненнями) ( а. с. 13).

З листа АТ « Укрзалізниця» щодо виплати допомоги № НЗК/НЗЕ -45/75н направленого на адресу позивача 05.06.2025 вбачається, що звернення ОСОБА_1 щодо отримання одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію уважно розглянуто керівництвом регіональної філії «Південна залізниця» AT «Укрзалізниця» за участю причетних фахівців. Пунктом 3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсоржем Південної залізниці на 2002- 2025 роки (зі змінами та доповненнями) передбачено при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачувати одноразову матеріальну допомогу залежно від стажу роботи в галузі. Однак стаття 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» наголошує, що на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. На виконання наведеного припису протоколом засідання штабу AT «Укрзалізниця» від 28.03.2025 № Ц-1-1,5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності AT «Укрзалізниця», а також листом члена правління ОСОБА_2 від 04.04.2025 № 5-1,5-25/122-25 починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва AT «Укрзалізниця» виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. З урахуванням наведеного, нарахування та виплата сум розрахунку в розмірі трьох середньомісячних заробітків як працівнику, що вперше звільнився з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, при стажі роботи більше 10 років та додаткову матеріальну допомогу в розмірі п`яти середньомісячних заробітків відповідно до п. 3.18 колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсоржем Південної залізниці на 2002-2025 роки (зі змінами та доповненнями) буде здійснено після прийняття рішення АТ « Укрзалізниця» про поновлення дії п. 3.18 зазначеного колективного договору ( а.с. 8).

Листом за № Ц-5-1.5-25/122-25 від 04.04.2025 року керівників регіональних філій, філій АТ « Укрзалізниця» повідомлено, що на виконання протоколу засідання штабу AT «Укрзалізниця» з ефективності від 28.03.2025 № Ц-1-1.5-25/47-25 щодо розроблення плану дій з операційної ефективності А1 «Укрзалізниця» та у зв`язку з проведенням заходів щодо оптимізації витрат для забезпечення фінансової стабільності товариства починаючи з 01.04.2025 та до окремого рішення керівництва виплати одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, а також додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті призупинено. Наголошено про необхідність проведення роз`яснювальної роботи з працівниками, що призупинення зазначених виплат - це тимчасові, превентивні дії для забезпечення сталої роботи товариства. На період призупинення виплат прошу керуватись графіком виплат працівникам AT "Укрзалізниця" одноразової матеріальної допомоги при виході на пенсію за 2024 рік та спільним роз`ясненням з Профспілкою залізничників і транспортних будівельників України від 06.09.2022 № Ц/3-91/1459/Цпроф/30-22 (додається) де чітко зазначено про збереження права на отримання основної та додаткової матеріальної допомоги при звільненні на пенсію на період дії воєнного стану та протягом 2-ох місяців (або терміну передбаченого колективним договором) починаючи з дати припинення або скасування режиму воєнного стану. При стабілізації фінансового стану товариства зазначені виплати будуть відновлені першочергово з яким було ознайомлено працівників у тому числі ОСОБА_1 29.04.2025 року ( а. с. 44).

Повідомленням про нараховані та виплачені суми працівнику при звільненні від 15.05.2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про отримані нею суми при звільненні про що свідчить її підпис ( а.с. 46).

З розрахунку оплати середньої зарплати ОСОБА_1 складеної структурним підрозділом «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «Південна залізниця», який є одним із підрозділів АТ «Укрзалізниця»,вбачається, що заробітна плата за березень 2025 року становила 16 538,47 грн за квітень 2025 року становила 16 220,28 грн ( а.с. 45).

Колективний договір це угода між роботодавцем (або уповноваженою особою) та представниками працівників (профспілкою або обраними представниками) для врегулювання виробничих, трудових та соціально-економічних відносин, а також узгодження інтересів сторін. У ньому встановлюються взаємні зобов`язання щодо оплати праці, умов праці, гарантій, компенсацій та інших аспектів, покращуючи становище працівників порівняно із законодавством.

Згідно п. 3.18 Колективного договору між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці між адміністрацією регіональної філії «Південна залізниця» та Дорпрофсожем Південної залізниці, який був неодноразово пролонгований, вказано що починаючи з 28.02.2006 при звільненні працівника вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, виплачувати одноразову матеріальну допомогу в залжності від стажу роботи в галузі в таких розмірах: - до 5 років - 1 середньомісячний заробіток; - від 5 до 10 років - 2 середньомісячні заробітки; - більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. (CП від 17.12.2012 №1097 перший абзац пункту 3.18 тимчасово (до 28.02.2013) був змінений, СП від 01.03.2013 №149 редакцію цього абзацу поновлено). У разі звільнення працівника за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права (без урахування щорічної відпустки, тимчасової непрацездатності) виплачувати йому додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті в таких розмірах при стажі роботи в галузі:

для чоловіків від 20 до 25 років, для жінок від 15 до 20 років - 1 середньомісячний заробіток; для чоловіків від 25 до 30 років, для жінок від 20 до 25 років - 2 середньомісячні заробітки; для чоловіків від 30 до 35 років, для жінок від 25 до 30 років - 3 середньомісячні заробітки; для чоловіків від 35 до 40 років, для жінок від 30 до 35 років - 4 середньомісячні заробітки; для чоловіків більше 40 років, для жінок більше 35 років - 5 середньомісячних заробітків ( а. с. 54).

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.2022 було призупинено виплату низки додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів (зокрема, матеріальної допомоги).

Рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14.10.2024 було ухвалено поетапно відновлювати виплату одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку із виходом на пенсію (включаючи додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті), яку було призупинено згідно з пп. 1.1.4 п. 1.1 рішення правління від 14.03.2022 (протокол № Ц-54/31 Ком. т.), відповідно до п. 3.2.21 Галузевої угоди працівникам відповідача, які звільнилися / будуть звільнені у період із січня до грудня 2024 року в порядку черговості згідно з п. 2 цього рішення та з урахуванням п. 3 цього рішення.

Згідно з графіком виплати, затвердженим головою правління АТ «Укрзалізниця» від 09.12.2024, виплати матеріальної допомоги при звільненні особам, звільненим у червні 2024 року, мали відбутися в квітні 2025 року.

Одночасно із цим, із 01.04.2025 виплати відповідної матеріальної допомоги знову було призупинено на підставі рішення штабу АТ «Укрзалізниця» від 28.03.2025 №Ц-1-1.5-25/47-25.

Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Статтею 43 Конституції України проголошено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, які він вільно обирає або на яку вільно погоджується, та закріплено гарантії реалізації права на працю, що включає право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

У відповідності до частини 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, однією з підстав для припинення трудового договору є його розірвання з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Частиною 2 ст.97 КЗпП України передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців (ст.10 КЗпП України).

Умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали (ч.1 ст.5 Закону України "Про колективні договори і угоди").

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємств незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства. Положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду (ч.1 ст.9 Закону України "Про колективні договори і угоди").

За приписами ст.13 КЗпП України, ст.7 Закону України "Про колективні договори і угоди" зміст колективного договору визначається сторонами. У колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо форм, системи, розмірів заробітної плати, інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії.

Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників (ст.18 КЗпП України).

Указом Президента України від 24.02.202 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні" передбачено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану.

15.03.2022 Верховною Радою України прийнято Закон України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", який набув чинності 24.03.2022, і визначає особливості проходження державної служби, служби в органах місцевого самоврядування, особливості трудових відносин працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, представництв іноземних суб`єктів господарської діяльності в Україні, а також осіб, які працюють за трудовим договором, укладеним з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану".

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану.

Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" (п.2 Прикінцевих положень КЗпП України).

Таким чином, положення Закону України "Про правовий режим воєнного стану", які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану.

При цьому, системний аналіз діючого законодавства свідчить про те, що дія Закону України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану", якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24.02.2022.

У п.п.3.2.21 Галузевої угоди між Державною адміністрацією залізничного транспорту України та профспілками на 2002 - 2006 роки (із змінами та доповненнями) визначено, що при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію, передбачена виплата одноразової матеріальної допомоги в залежності від стажу роботи в галузі та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті в залежності від стажу роботи в галузі.

Відповідно до п.2.3 зазначеної угоди, жодна із сторін в період дії угоди не може припинити виконання взятих на себе зобов`язань.

За спільною домовленістю сторін в угоду можуть вноситись зімни та доповнення, при цьому вони не повинні погіршувати умови праці, трудові і соціальні гарантії, передбачені законодавством України та цієї угодою (п.2.4 угоди).

Відповідачем не надано доказів внесення змін до угоди стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахування та виплати належних працівникам додаткових виплат, зокрема, одноразової матеріальної допомоги та додаткової матеріальної допомоги.

Крім того з матеріалів справи вбачається, відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці.

За вимогами ст. 116 КЗпП Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 117 Кодексу законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статті 116, 117 Кодексу законів про працю України структурно віднесені до розд. VII «Оплата праці» указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов`язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Таким чином, аналiз наведених норм матерiального права дає пiдстави для висновку, що передбачений частиною 1 статтi 117 Кодексу законів про працю України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробiтку за час затримки розрахунку при звiльненнi настає за умови невиплати з його вини належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 Кодексу законів про працю України, при цьому визначальними є такi юридично значимi обставини, як невиплата належних працiвниковi сум при звiльненнi та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Статтею 27 Закону № 108/95-ВР передбачено, що порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., передбачено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 100 при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку.

Суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Премії (в тому числі за місяць) та інші заохочувальні виплати за підсумками роботи за певний період під час обчислення середньої заробітної плати враховуються в заробіток періоду, який відповідає кількості місяців, за які вони нараховані, починаючи з місяця, в якому вони нараховані. Для цього до заробітку відповідних місяців розрахункового періоду додається частина, яка визначається діленням суми премії або іншої заохочувальної виплати за підсумками роботи за певний період на кількість відпрацьованих робочих днів періоду, за який вони нараховані, та множенням на кількість відпрацьованих робочих днів відповідного місяця, що припадає на розрахунковий період.

Згідно з пунктом 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів / годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що Товариство призупинило виплати коштів, передбачених Колективним договором в односторонньому порядку, не повідомивши позивача про ухвалення вказаних рішень, а лише ознайомили з листом члена правління АТ « Укрзалізниця» ОСОБА_3 , також у порушення вимог Закону України «Про колективні договори і угоди» не ініціювали питання щодо підписання змін/доповнень до діючих колективних договорів в частині призупинення/зміни строків виплати матеріальної допомоги, а такі зміни мають вноситись лише за взаємною згодою сторін, але аж ніяк не роботодавцем в односторонньому порядку без погодження з профспілковим органом.

Постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.

З огляду на викладене, враховуючи, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору, укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом з цього приводу внесено не було, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь одноразової допомоги, у зв`язку з виходом на пенсію за віком та додаткової матеріальної допомоги є обґрунтованою.

Що стосується суми, яка підлягає стягненню суд зазначає наступне.

Позивач у позові вказує, що розмір середньої заробітної плати складає: (20 299,52 гривень (заробітна плата у березні 2025 року) + 19280,28 гривень (заробітна плата у квітні 2025 року): 2 (кількість місяців) = 19 789,90 (середньомісячна заробітна плата). Всього: 19 789,90 гривень х 8 (кількість середньомісячних заробітних плат) = 158 319,20 гривень.

Однак з наданих до суду письмових доказів не підтверджується розмір середньої заробітної плати у сумі 19 789,90 грн.

Натомість як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку оплати середньої зарплати ОСОБА_1 складеної структурним підрозділом «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «Південна залізниця», який є одним із підрозділів АТ «Укрзалізниця»,заробітна плата за березень 2025 року становила 16 538,47 грн, за квітень 2025 року становила 16 220,28 грн.

З урахуванням викладеного суд розраховує розмір середньої заробітної плати наступним чином (16 538,47 гривень (заробітна плата у березні 2025 року) + 16 220,28 гривень (заробітна плата у квітні 2025 року): 2 (кількість місяців) = 16 379,00 (середньомісячна заробітна плата). Всього: 16 379,00 гривень х 8 (кількість середньомісячних заробітних плат) = 131 032,00 гривень зазначена сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, керуючись вищенаведеними положеннями діючого трудового законодавства, діючи в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача АТ «Укрзалізниця» на користь позивача ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка виникла у зв`язку із невиплатою позивачу передбачених Колективним договором сум при звільненні, тобто з 16.05.2025 року (включно), по день ухвалення даного рішення суду, тобто по 04.11.2025 року (включно), що становить 123 робочих днів.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з розрахунку оплати середньої зарплати ОСОБА_1 складеної структурним підрозділом «Служба організації та проведення закупівель» регіональної філії «Південна залізниця», який є одним із підрозділів АТ «Укрзалізниця»,заробітна плата за березень 2025 року становила 16 538,47 грн, за квітень 2025 року становила 16 220,28 грн.

При здійсненні розрахунку середньої заробітної плати суд враховує, що у березня 2025 року позивачу нараховано 16 538,47 грн при 21 відпрацьованих днях, а у квітні 2025 року 16 220,28 грн при 22 відпрацьованих робочих днях. Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить: (16 538,47 грн + 16 220,28 грн) / (21 р. дн. + 22 р. дн.) = 761,83 грн./ р.день. Середній заробіток, що має бути сплачений позивачу, у зв`язку із затримкою здійснення розрахунку при звільненні складає 761,83 грн/р.день * 123 р.дні = 93 705,09 грн.

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд повно та всебічно встановивши обставини справи, врахувавши та надавши оцінку їм та наданим доказам за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача 131 032,00 гривень невиплаченої матеріальної допомоги та 93 705,09 гривень середній заробіток за затримку виплати заробітної плати.

Суд зазначає, що у п. 23 Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006 (заява №63566/00) «Пронін проти України» зазначено, що п. 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн за вимогу про стягнення середнього заробітку за затримку виплати заробітної плати.

Враховуючи, що позов в даній частині задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 000,99 грн. Тобто, 113 216,58 грн : 93 705,09 грн = 1,21 (заявлена позивачем сума : задоволену судом суму = коефіцієнт розрахунку судового збору), 1211,20 грн (судовий збір) : 1,21 = 1 000,99 грн (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Крім того за вимогу про стягнення заробітної плати, а саме матеріальної допомоги позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 1 308,42 грн. Тобто, 158 319,20 грн : 131 032,00 грн = 1,21 (заявлена позивачем сума : задоволену судом суму = коефіцієнт розрахунку судового збору), 1583,19 грн (судовий збір) : 1,21 = 1 308,42 грн (сума судового збору, який підлягав сплаті позивачем при зверненні до суду поділена на коефіцієнт розрахунку в межах задоволеної судом суми заборгованості = судовий збір пропорційно до задоволеної судом суми заборгованості).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 82, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, ст. ст. 47, 74, 94, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства « Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі ( сум, належних при звільненні) та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства « Українська залізниця», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 не виплачену при звільненні заробітну плату, а саме матеріальну допомогу у сумі 131 032,00 грн ( сто тридцять одна тисяча тридцять дві гривні 00 копійок), середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні у сумі 93 705,09 грн ( дев`яносто три тисячі сімсот п`ять гривень 09 копійок)з послідуючим утриманням зі вказаних сум податків і обов`язкових платежів.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства « Українська залізниця», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 000,99 грн.

Стягнути з Акціонерного товариства « Українська залізниця», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Єжи Гедройця, буд. 5, на користь держави судовий збір у сумі - 1 308,42 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а після складання повного судового рішення відповідно до ст.268 ЦПК України в цей же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Суддя: С.В. Клімова