УХВАЛА

30 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 136/831/14-ц

провадження № 61-4783ск25

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коломієць Г. В. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Пархоменка П. І. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на комплекс будівель зернотоку, що складається з :

- вагової - літ «А», загальною площею 19,2 кв. м до складу якого входить: підвал - літ. «п/А», загальною площею 8,2 кв. м; пультова - літ. «А-1», загальною площею

11,8 кв. м; пультова - літ. «А-2», загальною площею 7,4 кв. м; навіс - літ. «а»,

1956 року побудови;

- зерноскладу - літ. «Б», загальною площею 2267,2 кв. м, до складу якого входить: зерносклад - літ.«Б-1», загальною площею 733 кв. м, зерносклад -літ. «Б-2», загальною площею 376 кв. м, підсобне приміщення - літ. «Б-3», загальною площею 13,3 кв. м; склад - літ. «Б-4», загальною площею 22,3 кв. м; зерносклад - літ.«Б-5», загальною площею 656,2 кв. м, зерносклад - літ. «Б-6», загальною площею

66,8 кв. м, зерносклад - літ. «Б-7», загальною площею 215,5 кв. м; зерносклад - літ. «Б-8», загальною площею 664 кв. м; зерносклад - літ. «Б-9», загальною площею

117,7 кв. м; прибудови - літ. «б», загальною площею 130,1 кв. м, 1956 року побудови;

- зерноскладу - літ. «В», загальною площею 20,4, до складу якого входить: підвал літ. «п/в», площею 22,1 кв. м, 1956 року побудови, ЗАВ - 40 - літ. «№1»; силосна яма -літ. «№2».

Постановою Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 24 квітня 2014 року скасовано і постановлено нове судове рішення.

У позові ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 820,57 грн у відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

08 квітня 2025 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду

від 13 березня 2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 квітня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Краснощокову Є. В., судді, які входять до складу колегії: Гудима Д. А., Пархоменко П. І.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 136/831/14-ц.

Витребувано з Липовецького районного суду Вінницької області цивільну справу

№ 136/831/14-ц.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення ухвали Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі

№ 136/831/14-ц відмовлено.

Виправлено описку, допущену у вступній та резолютивній частині ухвали Верховного Суду від 30 квітня 2025 року.

Правильно зазначено відповідача «Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області» замість помилково зазначеного «Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області».

26 серпня 2025 року від ОСОБА_1 до Верховного Суду надійшло клопотання про закриття касаційного провадження, яке відкрите передчасно (оскільки касаційне провадження у справі вже відкрите), вказуючи, що справа є такою, ціна позову в якій не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому судові рішення у ній не підлягають касаційному оскарженню. Випадки, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, у цій справі відсутні.

Аналогічного змісту клопотання ОСОБА_1 міститься у відзиві на касаційну скаргу, поданому у травні 2025 року.

Відповідно до частини 11 статті 187 ЦПК України суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року залишено без руху.

В ухвалі зазначено, що аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів не дозволяв суду встановити вартість нерухомого майна - комплексу будівель зернотоку по АДРЕСА_1 , питання про визнання права власності на яку є предметом спору в цій справі, та відповідно ціну позову у справі на момент звернення до суду. Разом з тим, касаційний суд позбавлений можливості визначити ціну позову у справі і за наслідком вивчення матеріалів справи. В матеріалах справи відсутня позовна заява та додані до неї документи, оскільки ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 16 січня 2025 року відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у справі у зв`язку із відсутністю матеріалів. Запропоновано заявникові зазначити ціну позову з урахуванням вартості спірного майна, підтвердивши її доказами (надати копію позовної заяви у справі, додатки до неї щодо вартості спірного майна тощо), з урахуванням чого визначити розмір судового збору з розрахунку 1 відсотка ціни позову х 200 %, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, та, за потреби, доплатити суму судового збору. Роз`яснено ОСОБА_2 , що якщо ціна позову у цій справі не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, заявнику слід навести обґрунтування випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за яких судове рішення у такій справі підлягає касаційному оскарженню. За відсутності таких підстав, касаційне провадження буде закрите незалежно від усунення наведених недоліків касаційної скарги.

На виконання указаної ухвали Верховного Суду від ОСОБА_2 14 жовтня

2025 року надійшла уточнена редакція касаційної скарги, в якій він вказує, що до касаційної скарги було долучено квитанцію про сплату судового збору в сумі 2 428,00 грн, враховуючи ціну позову на час звернення із позовною заявою, яка, згідно з довідкою про експертну оцінку вартості об`єкта нерухомості складала 121 371,00 грн. Цивільна справа знищена, відповідно було і знищено оригінальний примірник довідки про експертну оцінку вартості об`єкта нерухомості, а також всі інші документи (докази), які були додані до позовної заяви на час розгляду справи

в суді першої інстанції. Враховуючи, що вказана справа розглядалась в 2014 році,

а вказане рішення було оскаржене через 10 років, то на цей час жодного іншого примірника позовної заяви із додатками в нього не зберіглося і надати його немає об`єктивної можливості. Реалізація його права на касаційне провадження має для нього надзвичайно важливе та виняткове значення, оскільки прийняття необґрунтованої та незаконної постанови апеляційним судом позбавило його, особу похилого віку та пенсіонера, права власності на належне йому нерухоме майно, яке виникло у нього в процесі реалізації свого права як співвласника майнового паю. Позбавлення його права власності на нерухоме майно, яке виникло

в передбаченому законом порядку, носить відкрито протизаконний, свавільний та протиправний характер всупереч практиці Верховного Суду із аналогічних правовідносин. Тому реалізація його права на касаційне оскарження має для нього виняткове значення.

З урахуванням наведених доводів скаржника, Верховний Суд зробив висновок, що справа може мати виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Тому ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання особи, яка подала апеляційну скаргу, - ОСОБА_1 про закриття касаційного провадження відмовлено. Справу № 136/831/14-ц призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого визначення складу колегії суддів

від 24 жовтня 2025 року визначено: головуючий суддя (суддя-доповідач) Краснощоков Є. В., склад колегії: Гудима Д. А., Дундар І. О., Крат В. І.,

Пархоменко П. І.

28 жовтня 2025 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» надійшла заява ОСОБА_1 про відвід усієї колегії суддів Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду у даній справі.

Клопотання обґрунтовано тим, що суддя-доповідач Краснощоков Є. В., не дивлячись на неналежне виконання ОСОБА_2 ухвали про залишення без руху, призначив розгляд справи на 29 жовтня 2025 року, тобто, суддя погодився із тим, що ОСОБА_2 виконувати цю ухвалу не потрібно. Також заявнику не зрозуміло, як до справи залучено Бричанську сільську раду, оскільки по справі відповідач - Турбівська селищна рада, яка є правонаступником Бричанської сільської ради. Вказує, що суддя повинен був ще при відкритті провадження вирішити питання щодо залучення належного відповідача та постановити ухвалу про залишення без руху касаційної скарги ОСОБА_2 для усунення ним недоліків та зазначення вірного відповідача. Якщо ОСОБА_2 на виконання ухвали від 19 вересня 2025 року пише якусь ціну і дана ціна не підтверджується жодними доказами стосовно оцінки вартості оспорюваного майна у цій справі, то суддя-доповідач зловживає своїм службовим становищем та процесуальним законодавством, який сам постановив ухвалу і сам говорить ОСОБА_2 , що йому не треба виконувати цю ухвалу. На його думку, з даними фактами по справі суддя-доповідач Краснощоков Є. В. взяв хабар у фермерів Кравчуків. Заявляє, що дві колегії Верховного Суду зазначили той факт, що ця справа малозначна, але суддя Краснощоков Є. В. розумніший за десять суддів Верховного Суду і постановляє ухвалу про призначення цієї справи до розгляду і відмовляє у задоволенні клопотання про закриття касаційного провадження. ОСОБА_1 впевнений на 100 %, що суддя Краснощоков Є. В. буде брати хабар у фермерів Кравчуків та прийматиме незаконні та свавільні рішення, або просто суддю Краснощокова Є. В. призначили на таку посаду за оголошенням.

Ухвалою Верховного Суду від 29 жовтня 2025 року заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів Касаційного цивільного суду визнано необґрунтованою. Заяву про відвід суддів передано для вирішення іншому судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 30 жовтня 2025 року заяву про відвід суддів Верховного Суду Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Пархоменка П. І. передано для вирішення судді Коломієць Г. В.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу,

і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

За змістом частини восьмої статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною одинадцятою статті 40 ЦПК України за результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу.

У частині першій статті 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. У частині четвертій статті 36 ЦПК України передбачено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу.

Вивчивши заяву про відвід та матеріали касаційного провадження, вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Пархоменка П. І. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року, оскільки заява про відвід не містить визначених законом підстав для відводу суддів, а є лише незгодою заявника з процесуальними рішеннями колегії суддів.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу.

Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Європейський суд з прав людини вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року (BELUKHA v. UKRAINE N 33949/02, § 49 - 52).

Верховний Суд, оцінюючи наявність підстав для відводу за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстав стверджувати, що судді Гудима Д. А., Дундар І. О., Краснощоков Є. В., Крат В. І., Пархоменко П. І. виявили особисту заінтересованість або вчиняли будь-які незаконні дії. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Доводи заявника не свідчать про існування обставин, які викликають сумніви

у неупередженості та об`єктивності суддів Верховного Суду Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Пархоменка П. І., а свідчать лише про незгоду заявника з процесуальними рішеннями колегії суддів, що не є підставою для відводу суддів.

Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання, не може бути підставою для відводу (частина четверта статті 36 ЦПК України).

За таких підстав, заявлений відвід є необґрунтованим.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Крата В. І., Пархоменка П. І. від участі у розгляді справи за позовом ОСОБА_2 до Брицької сільської ради Липовецького району Вінницької області, правонаступником якої є Турбівська селищна рада Вінницького району Вінницької області, про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Вінницького апеляційного суду від 13 березня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г. В. Коломієць