справа № 619/4636/25
провадження № 2/619/2016/25
Рішення

Іменем України

30 жовтня 2025 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області

у складі головуючого судді Коваленко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Носачової І.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 619/4636/25,

ім`я (найменування) сторін:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 ,

третя особа: Дергачівська державна нотаріальна контора,

представник позивача: Клімов М.П.

вимоги позивача: про визнання угоди купівлі-продажу дійсною та визнання права власності на 1/3 частину будинку.

Виклад позиції учасників процесу .

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати угоду купівлі-продажу дійсною та визнати право власності на 1/3 частину будинку, посилаючись на те, що їй належить на праві приватної власності 2/3 частини будинку з надвірними будівлями на підставі договору дарування її батька

ОСОБА_3 від 27.06.1991. Будинок розташований в

АДРЕСА_1 . Інша 1/3 частини будинку по теперішній час належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності виданого виконкомом Прудянської селищної ради від 22.03.1991.Позивач разом з батьком ОСОБА_3 викупили у ОСОБА_4 1/3 частину старого маломірного будинку за 400 крб., а договір купівлі-продажу запланували оформити на початку 1995 року. В силу віку ОСОБА_4 переїхала жити до свого сина, відповідача по справі, але у зв`язку з погіршенням стану здоров`я вона померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син, ОСОБА_2 , після смерті своєї матері приїздив до частки своєї матері в с. Прудянка і користувався городом. ОСОБА_2 не претендував і не претендує на частку будинку своєї матері і згоден, щоб позивач оформила право власності на 1/3 частину будинку і була власницею будинку в цілому. На теперішній час даний будинок потребує капітального ремонту. Протягом 1995 року і по теперішній час позивач сплачує податки та рахунки за користування електроенергією за будинок на своє ім`я. В 2021 році позивач почала готуватись з позовом до суду, однак з причини воєнних дій вона цього не зробила. З березня 2022 року вона проживає в смт Солоницівка в якості ВПО. Відповідач ОСОБА_2 проти позову не заперечує і згоден, щоб 1/3 частина будинку була оформлена на її ім`я.

Відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі.

Відповідно до ухвали суду від 20.08.2025 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 17.09.2025.

Ухвалою суду від 17.09.2025 закрито підготовче провадження та справу призначено до розгляду по суті на 21.10.2025.

Від позивача надійшла заява, у якій просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі, не заперечує проти його задоволення та просить справу розглядати за його відсутності.

Представник Дергачівської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явилася, надавши заяву, у якій просить здійснити розгляд справи за її відсутності.

Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належала 1/3 частини будинку и споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності №90 від 22.03.1991.

ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 2/3 частини будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договору дарування ОСОБА_3 (батька) від 27.06.1991, зареєстрованого в реєстрі за №1-1633.

17.04.1994 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , оформлений у вигляді розписки.

Як вбачається зі змісту такого договору-розписки, ОСОБА_4 продала по домашній угоді 1/3 частину будинку адресою: АДРЕСА_2 та отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 400 карбованців, узгоджено нотаріально посвідчити договір-розписку протягом одного року. Вказаний договір купівлі-продажу у формі розписки був підписаний у присутності свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , підписи останніх містяться на вказаній розписці.

Таким чином, 17.04.1994 року, між ОСОБА_8 , як покупцем, та ОСОБА_4 , як продавцем, було досягнуто всіх істотних умов, що необхідні для вчинення договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: погоджено ціну договору, його предмет, місцезнаходження майна, факт передачі та отримання коштів в рахунок купівлі-продажу, визначено дату укладення договору, проставлено відповідні підписи сторін, а також свідків, в присутності яких він вчинявся, а відтак зазначений договір фактично був укладений між сторонами.

Однак, нотаріального посвідчення договору у формі розписки не відбулося, оскільки ОСОБА_4 у зв`язку з різким погіршенням здоров`я забрав проживати до себе син ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 08.12.1995.

Отже ОСОБА_1 була позбавлена можливості здійснити нотаріальне посвідчення такого договору в односторонньому порядку.

Технічний паспорт на житловий будинок індивідуального житлового фонду, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , виготовлений 16.03.1990.

Згідно відповіді КП ТІ «Інвенрос» на запит№ 123 від 15.12.2021, житловий будинок АДРЕСА_2 станом до 2013 року з 1991 року зареєстрований в 1/3 частині за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконком Прудянської селищної ради від 22.03.1991 року, та був зареєстрований в 2/3 частині за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дергачівською державною нотаріальною конторою від 12.02.1991 року № 2-353, надалі ОСОБА_3 подарував свої 2/3 частини ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою від 27.06.1991 року № 1-1633 Кн. № 2 р№ 120.

Допитана у якості свідка ОСОБА_5 , що мешкає у АДРЕСА_3 , і є сусідкою позивача, у судовому засіданні підтвердила, що у 1994 році ОСОБА_4 вийшла на город, який межує з її городом і сказала, що буде продавати дім і поїде до сина . В подальшому так і сталося. Вона продала частину будинку який їй належав ОСОБА_1 , начебто за 300 купонів, вже точно не пам`ятає, вона була присутня при передачі грошей і ще були інші свідки, но вони зараз вже дуже старенькі, тому не можуть приїхати. Зараз цей будинок старенька маленька хата. Оформили угоду розпискою, нотаріально не оформили, оскільки ОСОБА_4 переїхала до сина, прожила рік та померла. ЇЇ сін ОСОБА_2 наразі вже теж старенький йому вже 90 год.

Застосовані судом норми права.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно із п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України, що набрав чинності 01.01.2004, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Оскільки спірний договір купівлі-продажу нерухомого майна, оформлений у вигляді розписки був укладений 17.04.1994 року, то при вирішенні спору підлягають застосуванню положення Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі-ЦКУРСР), Закон України «Про власність», в редакціях, що діяли на час укладення такого договору.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.2 ЗУ «Про власність», право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Кожен громадянин в Україні має право володіти, користуватися і розпоряджатися майном особисто або спільно з іншими.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 4 ЗУ «Про власність» власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої, не забороненої законом, діяльності, зокрема, передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування іншим особам. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 49 ЗУ «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом.

Згідно зі ч. 1 ст. 41 ЦК УРСР угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно дост. 42 ЦК УРСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній). Угода, для якої законом не встановлена певна форма, вважається також укладеною, якщо з поведінки особи видно її волю укласти угоду. Мовчання визнається виявом волі укласти угоду у випадках, передбачених законодавством.

Згідно із ст. 44 ЦК УРСР повинні укладатись у письмовій формі: 1) угоди державних, кооперативних та інших громадських організацій між собою і з громадянами, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та окремих видів угод, для яких інше передбачено законодавством Союзу РСР і Української РСР; 2) угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців, за винятком угод, зазначених у статті 43 цього Кодексу, та інших угод, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР; 3) інші угоди громадян між собою, відносно яких закон вимагає додержання письмової форми. Письмові угоди повинні бути підписані особами, які їх укладають.

Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

За змістом ст. 128,153 ЦК УРСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 154 ЦК УРСР коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно та сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 227 ЦК УРСР передбачалося, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

В силу приписів ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Верховний Суд у постанові від 12.09.2018 р. по справі № 522/50/16-ц звернув увагу на те, що: «Суди при розгляді цієї справи установили, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору».

У постанові Верховного Суду від 18.08.2021 р. у справі № 305/1468/16-ц, зазначено, що «Визнання дійсним договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України допускається тільки для нікчемних правочинів (тобто для яких недотримання письмової форми пов`язується саме з відсутністю нотаріального посвідчення і це зумовлює їх нікчемність). Конвалідація, згідно частини другої статті 220 ЦК України, можлива за наявності таких умов: досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов договору; наявність письмових доказів досягнення домовленості щодо всіх істотних умов договору; повне або часткове виконання договору; ухилення однією зі сторін від його нотаріального посвідчення. Визнання договору (конвалідація) на підставі частини другої статті 220 ЦК України є окремим способом захисту і висновок суду про визнання дійсним має міститися і як в мотивувальній, так і в резолютивній частині судового рішення».

Судом встановлено, що сторони у договорі купівлі-продажу нерухомого майна, оформленого у вигляді розписки від 17.04.1994 року досягли усіх істотних умов, що вимагаються законом до зазначеного виду договору, тобто, погодили його предмет та ціну, та підтвердили факт передачі майна та оплату за нього.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з моменту 17.04.1994 року й по теперішній час, договір купівлі-продажу нерухомого майна оформлений розпискою між сторонами фактично є виконаним, так як ОСОБА_4 передала ОСОБА_1 1/3 частини будинку, отримала за його продаж грошові кошти, а позивач вселилася в нього та проживає по теперішній час, а отже у належний спосіб володіє та користується ним.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 КК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Приймаючи до уваги те, що відповідач визнав позовні вимоги, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, крім того наявні законні підстави для задоволення позову, суд дійшов висновку, що позов є законним, обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати угоду купівлі-продажу 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 , укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , оформлену у вигляді розписки-договору від 17.04.1994 року за 400 крб, дійсною.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на 1/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 ;

Третя особа: Дергачівська державна нотаріальна контора, , місцезнаходження: Харківська область, Харківський район, м. Дергачі, вул. Європейська, 63.

Суддя Н. В. Коваленко