Справа № 638/9250/25
Провадження № 2/638/4919/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29 жовтня 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Латки І.П.,

за участю секретаря судового засідання Мяснянкіної Г.П.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідач ОСОБА_3 ,

третя особа Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, третя особа Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_4 , звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, третя особа Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора, в якому просили суд:

1) визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024, яке видане Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою Нікуліну Анатолію Михайловичу (РНОКПП НОМЕР_1 );

2) скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76223475 від 22.11.2024 10:00:17 державного реєстратора Верещака Галина Леонідівна, Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Десята Харківська ДНК), Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, номер відомостей про речове право 57676910 від 22.11.2024 09:56:44.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачі мешкають в приватному будинку за адресою АДРЕСА_1 , де також мешкає неповнолітній син позивача ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка мешкає в будинку з 20.10.1993 року, тобто з моменту укладення шлюбу з ОСОБА_5 (батько позивача), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач мешкає в цьому будинку від народження та відповідно зареєстрований в ньому. Право власності на домоволодіння, в якому мешкають позивачі, 22.11.2024 було зареєстровано за ОСОБА_3 (рідний дядько позивача), який з 2016 року намагається заволодіти нерухомим майном позивачів, яке побудувала сім`я ОСОБА_1 та в якому вони мешкають. Відповідач здійснює незаконні дії щодо позбавлення позивачів нормальних умов проживання.

Щодо обставин виникнення майнових прав на спірну нерухомість позивачі зазначили, що відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 13 жовтня 1982 року будинок з належними до нього будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 належав прадіду позивача ОСОБА_6 . Після його смерті майно перейшло до його єдиного спадкоємця ОСОБА_7 (дід позивача).

19 липня 1988 року Виконавчим комітетом Дзержинської районної ради народних депутатів прийнято рішення, яким ОСОБА_5 (батьку позивача) надано дозвіл на будівництво будинку на АДРЕСА_1 , за умови, що це не порушить санітарні та протипожежні норми. Це будівництво розпочато ОСОБА_5 у 1988 році та продовжувалось до 2006 року. За цей період ОСОБА_5 , мешкаючи разом з позивачами, в будинку літ. «3-1» по АДРЕСА_1 , за власні кошти провели реконструкцію на 1-му поверсі будинку, переобладнали літню кухню та об`єднали її з будинком, зруйнували коридор, побудували кухню і новий гараж, а також другий поверх.

Під час здійснення цього будівництва, а саме у 1996 році, титульний власник домоволодіння по АДРЕСА_1 , ОСОБА_7 помер. Належне йому майно успадкувала його дружина ОСОБА_8 (баба позивача), якій видано відповідне свідоцтво про право на спадщину, за яким до неї перейшло право власності на домоволодіння, яке складається з земельної ділянки розміром 796 кв.м., на якій розташовані два житлових будинки літ. «Б-1», дерев`яний, обкладений цеглою житловою площею 44,8 кв.м. та літ. «3-1», цегляний, житловою площею 25,4 кв.м. та надвірні будівлі при ньому вбиральня літ. «Г», льох літ. «Д», душ літ. «К», огорожа № 1,2,3, замощення № 4.

30.12.2016 року ОСОБА_5 (батько позивача, чоловік позивачки, син ОСОБА_8 ) помер.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_8 . За життя остання склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла сину ОСОБА_3 (дядько позивача, рідний брат ОСОБА_5 ). Внаслідок цього ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності, в тому числі, й на будинок, який побудував ОСОБА_5 .

Окрім цього, щодо зазначена нерухомість з 2016 року тривалий час була предметом судових розглядів у декількох справах. Так, у справі № 638/16253/16-ц ОСОБА_3 намагався зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 знести всі новобудови, які були створені без її дозволу: двоповерхову будівлю яка прибудована до будинку літ. «3-1», яка складається із гаража, Кухні, двох житлових кімнат; повернення в первинний стан гаража, звільнення від своїх речей сарая і надання можливості користування; зобов`язання відповідачів знести забори, які встановленні на прибудинковій земельній ділянці без її згоди та перешкоджають їй користуватися нею; зобов`язати відповідача ОСОБА_2 , припинити погрози на адресу ОСОБА_3 також припинити самовільне будівництво та засипати всі викопані котловани. Рішенням суду від 21.11.2018 р., яке було залишено без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.05.2019 та постановою Верховного Суду від 29.06.2023, у справі №638/16253/16-ц, в позові відмовлено повністю.

14.01.2020 р. ОСОБА_3 звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте 24.01.2020 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з відсутністю технічної інвентаризації та довідки про технічну характеристику на спадкове майно. У зв`язку з цим, у листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернувся суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ТОВ «Укртехінвест» про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, в якому просив зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні домоволодінням АДРЕСА_1 (далі домоволодіння), шляхом зобов`язання останніх не перешкоджати проведенню технічної інвентаризації домоволодіння та виготовленню технічного паспорту. Рішенням суду від 13.10.2023 у справі №638/6895/22, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16.01.2024, у позові відмовлено.

Незважаючи на ці обставини, 21.08.2024 до будинку позивачів разом з відповідачем прийшов працівник з Міського центу нерухомості та повідомили, що мають на меті провести інвентаризацію та обмір будинку позивачів, на що позивач повідомив, що має актуальний технічний паспорт на свій будинок від 2019 року, а також повідомив про існування вищезазначених рішень суду. Наступного дня ОСОБА_2 у Міському центрі нерухомості дізнався, що на підставі запиту нотаріуса Міський центр нерухомості виконує роботи по виготовленню нового технічного паспорту всього домоволодіння АДРЕСА_1 , в тому числі, й будинку позивачів. 27.08.2024 позивач ОСОБА_2 звернувся Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою, в якій повідомив про існуючі рішення суду, та просив надати відповідь чи дійсно нотаріус звертався в Міський центр нерухомості; вимагав призупинити будь-які дії на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлові будинки, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 до остаточного вирішення питання правовідносин; долучити дане звернення до матеріалів спадкової справи. Однак, державний нотаріус 22.11.2024 видала ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-890, на підставі якого прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76223475 від 22.11.2024 10:00:17 державного реєстратора Верещака Галина Леонідівна, Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора (колишня Десята Харківська ДНК), Харківський міський нотаріальний округ, Харківська область, номер відомостей про речове право 57676910 від 22.11.2024 09:56:44, яким в тому числі зареєструвала за відповідачем прав власності на належне позивачам майно.

Після отримання цього свідоцтва та реєстрації права власності відповідач зняв позивачів та малолітню дитину позивача з реєстрації за вказаною адресою, почав вживати дії з метою відключення будинку позивачів від водопостачання, газопостачання, електроенергії. Незаконні дії відповідача стали підставою для звернення позивачів 13.12.2024 до правоохоронних органів із заявою про злочин, на підставі якої було відкрито кримінальне провадження № 0002575 за ч. 3 ст. 190 КК України (шахрайство). Досудове розслідування триває.

Позивачі зазначають, що нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про нерухоме майно, якого на даний час не існує, а саме: «житловий будинок літ. «3-1» житловою площею 25,4 кв.м., загальною площею 43,4 кв.м. та господарські будівлі та споруди до них: льох літ. «Д», душі літ. «л», «М»», що встановлено судовими рішеннями, а також відомості щодо самочинного будівництва, а саме «Самочинно: побудовано прибудова літ. «з2», ганок літ. «з3», літня кухня літ. «И», реконструйовано - житловий будинок літ. «3-1», розпочато будівництво - житлова прибудова літ. «31-2», що взагалі не відповідає дійсності. Внесення вищезазначених відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яке було побудовано позивачами, за заявою відповідача здійснено незаконно, з метою подальшого заволодіння відповідачем майна позивачів, з огляду на що видача Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024, порушує цивільні права та інтереси позивачів, а також тягне за собою настання тяжких наслідків для позивачів.

Позивачі звертають увагу, що відповідач свідомо надав нотаріусу під час видачі свідоцтва про право на спадщину технічний паспорт, або інший технічний документ, в якому міститься технічна інформація щодо домоволодіння, яка не відповідає дійсності. Такі дії зроблені з метою видавання будинку, який був побудований сім`єю позивачів, за старий будинок літ. «3-1», право власності, на якій було зареєстровано за ОСОБА_8 . При цьому, відповідачем та Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою було проігноровано судові рішення у справі №638/16253/16-ц та №638/6895/22, якими встановлені факт проведення реконструкції будинку літ. «3-1» по АДРЕСА_1 . Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, якого не існує, та внесла до Державного реєстру речових прав відомості про право власності на самочинно побудовані житлові будинки, на які відсутні будь-які реєстраційні документи. Тобто, на нерухоме майно, право власності, на яке не виникло у спадкодавця, та відповідно яке не може бути включено до спадкової маси, оскільки судовими рішеннями встановлено факт будівництва цього нерухомого майна сім`єю позивачів.

Отже, свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1- 890 від 22.11.2024, яке видане відповідачу Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою, яким посвідчено право власності Відповідача на ціле домоволодіння АДРЕСА_1 , в тому числі на самочинне будівництво, підлягає визнанню недійсним та як наслідок, скасуванню підлягає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 76223475 від 22.11.2024 10:00:17 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на житлові будинки АДРЕСА_1 , яке прийнято на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 проти позову заперечував з тих підстав, що у позивачів відсутні будь-які права як на його домоволодіння в цілому, так і на будь-яку його частину, а також законні інтереси щодо нього, що підтверджено рішеннями судів всіх інстанцій, зокрема, по іншій цивільній справі, № 638/6772/20. Тому цей позов фактично є не захистом прав та законних інтересів позивачів, а черговим намаганням без будь-яких правових підстав створити можливість для незаконного позбавлення відповідача належному йому майна, що дісталося у спадщину від матері. Відповідач наголошує, що ніякі права та законні інтереси не порушені, відтак не можуть бути захищені.

Так, у справі № 638/6772/20, розгляд якого завершився у Верховному Суді, суди усіх інстанцій повністю відмовили позивачам у задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку спадкування та встановили певні факти та обставини. Зокрема, суди дійшли висновків, які зводяться до неможливості визнання їх права на З-2, бо через самочинність будівництва ані вони, ані їх спадкодавець ОСОБА_5 не набули та не можуть набути ніякого, тобто, будь-якого права (володіння, користування, розпорядження, а загалом і права власності). Також Верховний Суд навів висновки щодо безумовної самочинності будівництва, і неможливості спадкування самочинно збудованих житлових будинків, будівель, споруд ані особами, які здійснили це будівництво, ані їх спадкоємцями.

Відповідач наголошує на відсутності порушення в даному випадку будь-яких прав та законних інтересів у позивачів, оскільки законна видача свідоцтва про право на спадщину та похідна реєстрація права власності ніяких прав та інтересів позивачів не порушила.

Третя особа Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора подала пояснення щодо позову, в яких просила відмовити у позові з тих підстав, що оспорюване свідоцтво видано з дотриманням чинного законодавства. Так, ОСОБА_3 надав всі документи необхідні для видачі на його ім`я свідоцтва про право на спадщину на будинок АДРЕСА_1 , в тому числі ті документи, які не надав у 2020 році. Отже, підстав для відмови йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 , яке зареєстроване за спадкодавцем та належало їй за життя, не було. Тому 22 листопада 2024 року державним нотаріусом видано свідоцтво про право на спадщину та проведено державну реєстрацію права власності на спадкове майно. При цьому, жодних порушень Сьомою харківською міською державною нотаріальною конторою при видачі свідоцтва допущено не було, підстав для відкладення чи зупинення вчинення нотаріальних дій станом на 22 листопада 2024 року також не було. Всі дії в рамках провадження спадкової справи було вчинено в порядку передбаченому чинним законодавством.

Крім того, третя особа вважає, що позивачами обрано неефективний спосіб захисту своїх прав, адже скасування свідоцтва та скасування рішення про державну реєстрацію права власності не призведе не до вирішення спору по суті. Між позивачами та відповідачем вже тривали численні судові процеси, в у яких судом вже постановлено остаточні рішення. При чому позивачам вже було відмовлено у визнанні права власності на самочинно збудовані будівлі, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, визнання недійсним оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину призведе виключно до того, що ОСОБА_3 необхідно буде звертатися до суду з позовом про визнання права власності на спірне майно в порядку спадкування, адже він все одно залишатиметься єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 02 червня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01 липня 2025 року витребувано у Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори (61165, Харківська обл., м. Харків, вул. Євгенія Єніна (Бакуліна), буд. 1) належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою було видано ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) Свідоцтво про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024 після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , та внесено відповідні реєстраційні дії до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в тому числі копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

21 липня 2025 року до суду від Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшли витребувані докази.

Ухвалою суду від 15 жовтня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_5 та представник позивачів ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач та третя особа надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Заслухавши вступне слово позивачів, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з огляду на таке.

Судом встановлено і визнається сторонами, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично проживають у будинку за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2018 року у справі № 638/16253/16-ц, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 16 травня 2019 року та постановою Верховного суду від 29 червня 2023 року, а також рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року у справі № 638/6772/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року та постановою Верховного Суду від 05 травня 2025 року, встановлено наступні преюдиційні обставини, які не підлягають доказуванню у цій справі відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів м. Харкова від 03 серпня 1982 року АДРЕСА_2 прийнято та введено в експлуатацію, також за вказаним домоволодінням закріплено земельну ділянку розміром 796 кв. м.

Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок від 13 жовтня 1982 року, виданого начальником районного житлового експлуатаційного об`єднання Дзержинського району, будинок з належними до нього будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 належав ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_6 , відповідно до рішення Дзержинського районного народного суду м. Харкова від 15 лютого 1983 року право власності на вказане домоволодіння визнано за його сином ОСОБА_7 , який залишався єдиним власником домоволодіння до моменту смерті, ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Виконавчого комітету Дзержинської районної ради народних депутатів від 19 липня 1988 року № 188/24 «Про надання дозволу на будівництво будинку на АДРЕСА_1 » надано ОСОБА_5 дозвіл на будівництво будинку на АДРЕСА_1 . Цим рішенням установлено, що до виконавчого комітету ради звернувся син власника будинку, ОСОБА_5 , з проханням дозволити йому побудувати будинок на земельній ділянці батька на місці літньої кухні літ. «А» та сараю літ. «В», з дозволу його батька. Встановлено, що будівництво другого будинку на місці літньої кухні літ. «А» та сараю літ. «В» не порушить санітарні та протипожежні норми.

Зазначене будівництва розпочато в 1988 році та продовжувалось до 2006 року.

Власником домоволодіння до 26 лютого 1996 року був ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 25 вересня 1996 року, власником домоволодіння до 24 червня 2019 року була його дружина ОСОБА_8 . Зазначене домоволодіння складається з земельної ділянки розміром 796,00 кв. м на якій розташовані два житлові будинки: літ. «Б-1» площею 44,8 кв.м. і літ. «3-1», площею 25,4 кв. м, а також надвірні будівлі, а саме: вбиральня літ. «Г», льох літ. «Д», душ літ. «К», огорожа № 1, 2, 3, замощення № 4.

ОСОБА_3 та його дружина проживають у будинку літ. «Б-1 » який складається з чотирьох житлових кімнат, кухні і сіней. Разом з ними за життя проживала ОСОБА_8 .

ОСОБА_1 , ОСОБА_9 проживають в будинку літ. «3-1», який складається з двох кімнат, кухні, ванної кімнати та тамбуру. Біля будинку літ. «3-1» знаходяться надвірні будівлі: літня кухня (літ. «И»), сіни (літ. «И»), ганок (літ. «и-01», туалет (літ. «Г»), погреб (літ. «Д»), гараж (літ. «Ж»), душ (літ. «К»). Також у будинку за життя проживав ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 05.01.2017.

Встановлено та не заперечувалось сторонами, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , проживаючи в будинку літ. «3-1» на АДРЕСА_1 , який належить на праві власності позивачці, за власні кошти провели реконструкцію на 1-му поверсі будинку, переобладнали літню кухню та об`єднали її з будинком, зруйнували коридор, побудували кухню і новий гараж, а також другий поверх.

Згідно з даними направлення на проведення планового (позаланового) Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради (далі - Інспекція) від 02 липня 2018 року, 21 червня 2018 року ОСОБА_8 звернулась до зі скаргою на самовільне будівництво житлового будинку на території домоволодіння на АДРЕСА_1 у зв`язку із чим інспекцією призначена перевірка домоволодіння на АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії акта від 13 липня 2018 року № 735-А інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Харківської області відповідно до Порядку здійснення державного архітектурно-будівельного контролю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 травня 2011 року № 553 (далі - Порядок), проведено позаплановий захід державного контролю щодо дотримання суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт на об`єкті «Домоволодіння на АДРЕСА_1 ».

За результатами позапланового заходу встановлено, що за вказаною адресою розташоване домоволодіння, на території якого розташовані одноповерховий та двоповерховий житлові будинки. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмов у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщеному на офіційному сайті Держархбудінспекції України (діє з 2011 року), відсутня інформація щодо об`єкта за вищевказаною адресою. За результатами огляду земельної ділянки та розгляду представлених документів встановлено, що на місці житлового будинку літ. «З-1», гаражу літ. «Ж» самочинно побудовано двоповерховий житловий будинок з вбудованим гаражем в рівні першого поверху, минулих років будівництва, що є порушенням пункту 1 частини першої статті 34, частин першої та другої статті 36 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», абзацу 2 пункту 5, пункту 13 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, частини першої статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність».

Крім того, за результатами перевірки ОСОБА_8 видано припис про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 13 липня 2018 року № 735-Пр-У, терміном до 13 вересня 2018 року.

У постанові від 29 червня 2023 року у справі № 638/16253/16-ц Верховний Суд, залишаючи без задоволення касаційну скаргу ОСОБА_8 (правонаступником якої є ОСОБА_3 ) та без змін рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2018 року і постанову Харківського апеляційного суду від 16 травня 2012 року, дійшов висновку про те, що двоповерхова будівля, яка прибудована до будинку літ. «3-1», яка складається із гаража, кухні та двох житлових кімнат, є самочинним будівництвом, але позивачка ОСОБА_8 не довела належними, допустимими та достатніми доказами порушення її прав вказаним будівництвом, а також необхідність їх знесення, то відсутні підстави для скасування судових рішень у цій справі.

Як встановлено судом, ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

У травні 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Харківської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , Сьома харківська міська державна нотаріальна контора, в якому просили суд визнати право власності на 1/2 частини житлового будинку літ. «З-2» на АДРЕСА_1 , як частку в належну їй у спільній власності подружжя; визнати за кожним з них право власності на 1/4 частини житлового будинку літ. «З-2» на АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 .

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 травня 2023 року у справі № 638/6772/20, залишеним без змін постановою Харківського апеляційного суду від 11 січня 2024 року та постановою Верховного Суду від 05 травня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

Судові рішення мотивовані тим, що оскільки державна реєстрація права власності на це спірне нерухоме майно не проведена і позивачі не надали суду доказів здійснення будівництва спірного нерухомого майна на підставі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, належним чином засвідченого проекту та прийняття до експлуатації, то відсутні підстави для визнання права власності за позивачами на відповідні частки такого нерухомого майна.

Крім того Верховний Суд з посиланням на висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року у справі № 511/2303/19 зазначив, що до прийняття спірного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на таке майно не виникає, а особи, які його споруджували, є власниками лише матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва. Водночас за відповідним позовом, суд може визнати право заявниці на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва самочинного об`єкта і/або конструктивні елементи цього об`єкта.

З дослідженої в судовому засіданні копії спадкової справи № 390/2019, заведеної 01 липня 2019 року після смерті ОСОБА_8 , встановлено, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Харкові, про що складено відповідний актовий запис № 9414, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_3 .

За життя ОСОБА_8 залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом Десятої Харківської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. 09 березня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 3-192; 3-193. Вказаним заповітом ОСОБА_8 все своє майно, де б таке не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона матиме право за законом, вона заповіла синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

01 липня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_8 , на підставі чого заведено спадкову справу № 390/2019.

14.01.2020 р. ОСОБА_3 звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим 09.03.2017 р. Десятою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим №3-192, на житлові будинки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 матері, ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Постановою №58/02-14 від 24.01.2020 Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

14 січня 2020 року державним нотаріусом Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Сімаковою О.Г. ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлові будинки, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 після померлої матері, гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка була зареєстрована у АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що:

- спадкоємцю нотаріальною конторою було надано запит 21 листопад 2019 року щодо технічних характеристик житлових будинків з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 , однак на запит нотаріальної контори ОСОБА_3 було надано відповідь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укртехінвест» за №1073190 від 04 грудня 2019 року, що при проведені технічної інвентаризації 25 листопада 2019 року не надано доступ до обстеження всіх будівель та споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим не можливо завершити роботу по проведенню технічної інвентаризації та надати довідку про технічну характеристику на зазначені будинки та споруди.

27 серпня 2024 року до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори звернувся ОСОБА_2 , та надав заяву, в якій останній просив: «надати відповідь чи дійсно звертався нотаріус в міський центр нерухомості; призупинити будь-які дії (якщо це має місце) на видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житлові будинки, які розташовані за адресою АДРЕСА_1 до остаточного вирішення питання правовідносин; долучити звернення до матеріалів справи, які знаходяться в спадковій справі». Вказана заява від 27 серпня 2024 року була зареєстрована в журналі реєстрації вхідної документації за №453/01-16 та долучена до матеріалів спадкової справи №390/2019.

22 листопада 2024 року ОСОБА_3 повторно звернувся до Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої матері ОСОБА_8 , до якої долучив: правовстановлюючий документ на спадкове майно; довідку КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради №1150138 від 19 серпня 2024 року; Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 від 22 серпня 2024 року, зареєстрований у Реєстрі будівельної діяльності за номером T101:6250-6381-8520-3311; Витяг з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва реєстраційний номер T101:6250-6381-8520-3311; Інформаційну довідку Міського центру нерухомості від 15 серпня 2024 року, в якій зазначена інформація про самочинне будівництво.

22 листопада 2024 року державним нотаріусом Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори Верещакою Галиною Леонідівною видано ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , зареєстроване за реєстровим номером 1-890.

Свідоцтво про право на спадщину видано на житловий будинок з прибудовами літ. «Б-1» та житловий будинок «З-1», при цих будинках наступні господарські будівлі та споруди: льох літ. «Д», душі літ. «Л» та «М». ворота №7, огорожа №8. Вказані житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами належали померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 25.09.1996 р. Шостою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №3-5561. зареєстрованого 01.10.1996 р. ДКП Харківське міське бюро технічної інвентаризації за реєстровим №52081. Реєстрація права власності на самочинні прибудови за спадкоємцем не здійснювалася.

Того ж дня здійснено державну реєстрацію права власності на спадкове майно, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №404904942 від 22 листопада 2024 року, згідно з яким в полі «Опис об`єкта» зазначено про самочинно прибудовані - прибудова літ «32», ганок літ «З», літня кухня літ. «И», реконструйовано - житловий будинок літ «3-1», розпочато будівництво -житлова прибудова літ. «31-2».

Позивачі вважають, що вказане свідоцтво про право на спадщину порушує їх права, оскільки до свідоцтва включено майно, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини, а

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 20 березня 2025 року у справі № 522/11093/23, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачою свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізуючи передбачене статтею 55 Конституції України, статтею 4 ЦПК право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові необхідно відмовити. Близький за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.09.2021 у справі №761/45721/16-ц.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для звернення особи до суду є наявність у неї порушеного права та/або законного інтересу. Таке звернення здійснюється особою, якій це право належить, і саме з метою його захисту. Відсутність обставин, які підтверджували б наявність порушення права та/або законного інтересу особи, за захистом якого вона звернулася, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Особа, яка звертається до суду вказує у позові власне суб`єктивне уявлення про її порушене право та/або охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.

Оцінка предмета заявленого позову, а відтак наявності підстав для захисту порушеного права та/або інтересу позивача, про яке ним зазначається в позовній заяві, здійснюється судом, на розгляд якого передано спір, крізь призму оцінки спірних правовідносин та обставин (юридичних фактів), якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги (такий правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 19.09.2019 у справі №924/831/17, від 28.11.2019 у справі № 910/8357/18, від 22.09.2022 у справі №924/1146/21, від 06.10.2022 у справі №922/2013/21, від 17.11.2022 у справі №904/7841/21).

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (така правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29.08.2023 у справі №910/5958/20, від 04.12.2019 у справі №910/15262/18, від 03.03.2020 у справі №910/6091/19).

Вказані положення законодавства та судової практики в контексті обставини цієї справи дають підстави стверджувати про те, що права позивачів, які не є спадкоємцями ОСОБА_8 , підлягають судовому захисту лише у разі видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину або на належне позивачам майно, або на майно, щодо якого позивачі мають законні очікування на його набуття.

Водночас, у справі, що розглядається, встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 оспорюване свідоцтво видано на житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , а саме житловий будинок з прибудовами літ. «Б-1» та житловий будинок «З-1», при цих будинках наступні господарські будівлі та споруди: льох літ. «Д», душі літ. «Л» та «М». ворота №7, огорожа №8.

Належність спадкодавцеві ОСОБА_8 зазначеного нерухомого підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 25.09.1996 Шостою харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим номером №3-5561, зареєстрованим 01.10.1996 ДКП Харківське міське бюро технічної інвентаризації за реєстровим №52081, що спростовує доводи позивачів про те, що нерухоме майно, на яке видано свідоцтво, не належало спадкодавцеві.

Доказів того, що оспорюване свідоцтво видано на належне позивачам майно матеріали справи не містять.

При цьому, суд врахує, що рішенням суду у справі № 638/6772/20, залишеним без змін за наслідками касаційного перегляду, відмовлено позивачам у визнанні права власності на нерухоме майно літ. «З-2» на АДРЕСА_1 . Суди констатували, що вказане майно є самочинним будівництвом оскільки, тому оскільки державна реєстрація права власності на це нерухоме майно не проведена і позивачі не надали суду доказів здійснення будівництва спірного нерухомого майна на підставі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт, належним чином засвідченого проекту та прийняття до експлуатації, то відсутні підстави для задоволення позовних вимог та визнання права власності за позивачами на відповідні частки такого нерухомого майна. Зазначено, що до прийняття спірного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на таке майно не виникає, а особи, які його споруджували, є власниками лише матеріалів, обладнання, використаних у процесі будівництва, та можуть за відповідним позовом просити визнати право на будівельні матеріали, використані у процесі будівництва самочинного об`єкта і/або конструктивні елементи цього об`єкта.

Закріплений у п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України принцип обов`язковості судового рішення деталізований у ст. 18 ЦПК України та полягає у тому, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, огляду на встановлені у судових рішеннях у справі № 638/6772/20 обставини та зроблені висновки, позивачі, окрім того, що не є власниками майна (частини майна), на яке видано оспорюване свідоцтво про право на спадщину, не мають майнових прав на таке майно, тобто законних очікувань щодо нього, відтак видачею відповідачу свідоцтва про право на спадщину від 22 листопада 2024 року не були та не могли бути порушені цивільні права та законні інтереси позивачів.

Доводи позивачів про те, що рішенням суду у справі № 638/16253/16-ц підтверджено їх право на користування будинком не спростовують висновків суду про відсутність у них як права власності на таке майно, так і відсутність законних підстав для набуття права на таке майно, що в свою чергу підтверджено рішенням суду у справі № 638/6772/20, яке набрало законної сили.

Решта доводів позивачів, зокрема про створення відповідачем перешкод для користування житлом, зняття позивачів з місця реєстрації, тощо не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються предмету спору.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про визнання свідоцтва недійсним з тих підстав, що видачею ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину серія та номер 1-890 від 22.11.2024 не були та не могли бути порушені цивільні права та законні інтереси ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що свідчить про відсутність підстав для судового захисту таких прав.

Позовні вимоги про скасування рішення про державну реєстрацію права власності є похідними від позовних вимог про скасування свідоцтва, тому суд також відмовляє у їх задоволенні.

На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у позові, судові витрати покладаються на позивачів.

Керуючись ст. 4, 10, 12-13, 76-81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , від імені яких діє представник ОСОБА_4 , до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування рішення про державну реєстрацію, третя особа Сьома Харківська міська державна нотаріальна контора, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 07 листопада 2025 року.

Суддя І.П. Латка