МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
Справа № 210/765/25
Провадження № 2/210/655/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

31 жовтня 2025 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу у складі:

головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,

за участі секретаря судового засідання: Біди А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, - Третя Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2025 року адвокат Васильченко Наталя Григорівна звернулась до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, - Третя Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю та уточнивши заявлені позовні вимоги 08 травня 2025 року ОСОБА_1 просив суд визнати за ним, в порядку набувальної давності право власності на 1/4 частку домоволодіння, яке належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/2 частку від 1/2 частки житлового будинку з господарськими побудовами, до складу якої входить: відокремлена група приміщень №1 в житловому будинку «А», загальною площею 23,9 м.2, житловою площею 10,1 м2, розташованому за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Інша 1/2 частина домоволодіння з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю. Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину за заповітом, а саме належну їй 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , прийняли в рівних частках її син - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_6 . Однак, жоден з них за життя не оформив правовстановлюючих документів на спадкове майно. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після його смерті донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла спадщину, та на підставі судового рішення, постановленого Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2021 року по справі №210/6260/20 набула права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку від 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами. Згідно до поточної інвентаризації станом на 01 листопада 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , до складу цілого домоволодіння входить: житловий будинок «А» загальною площею приміщень 52,6 м2 , житловою площею - 33,0 м2 ; сарай "Е"; вбиральня "Д"; літня кухня "Г"; огорожа №1; ворота №2; водоколонка І; водоколонка ІІ; замощення ІІІ.

ОСОБА_6 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 та за життя не оформила право власності на спадкове майно, що залишилось після смерті матері ОСОБА_4 , тобто на 1/4 частку домоволодіння, тобто на 1/2 частку від 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами, до складу якої входить: відокремлена група приміщень №1 в житловому будинку «А», загальною площею 23,9 м2, житловою площею - 10,1 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаною часткою домоволодіння ОСОБА_6 ніколи не користувалась, в будинок не вселялась та в ньому не проживала. Після смерті ОСОБА_6 спадщину за законом прийняла її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Свідоцтво про право на спадщину на вище зазначену 1/4 частку житлового будинку з господарськими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_4 , нікому не видавалась, в тому числі й не видавалась ОСОБА_2 .

Позивач постійно проживаю в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 1980 року, постійно використовую його разом з господарчими спорудами та земельною ділянкою на якій розташований будинок на власний розсуд, в тому числі й відкрито користуюсь вище зазначеною 1/4 часткою житлового будинку з господарськими побудовами, що залишилась після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому відкрито та безпосередньо користуюсь, розпоряджаюсь та володію цим нерухомим майном разом із своєю дружиною - ОСОБА_7 , обробляю земельну ділянку, самостійно сплачую всі комунальні платежі, роблю поточні ремонти та підтримую домоволодіння в належному стані. Правочинів між власником вказаної частки будинку та мною щодо переходу права власності відповідно до чинного законодавства укладено не було. Претензій щодо моїх прав на вищенаведену частку домоволодіння з 1987 року та по цей день до мене ніхто не пред`являв, тобто моє володіння, користування та розпорядження нерухомим майном є відкритим та беззаперечним. У зв`язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 319, 322, 328, 344, 1216 ЦК України, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 лютого 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (а.с. 80)

Присутні у судових засіданнях позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_8 заявлені позовні вимоги підтримали та посилаючись на обґрунтування наведені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні присутня не була, звернулась до суду з заявою в якій просила проводити розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги визнала та просила суд позов задовольнити.

Треті особи по справі Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Восьма Запорізька державна нотаріальна контора та ОСОБА_3 в судовому засіданні присутні не були, причини неявки суду не повідомили.

15 травня 2025 року на адресу суду від третьої особи ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи без її участі та задоволення заявлених позовних вимог. (а.с. 130)

15 травня 2025 року на адресу суду надійшов лист вих. №553/0116 від 25.04.2025 за підписом завідувача Третьої криворізької державної нотаріальної контори О.Ситнік про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори. (а.с. 131)

Ухвалою суду від 09 червня 2025 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Суд дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 , на праві приватної власності належить 1/2 частина домоволодіння з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Договором купівлі-продажу від 01 листопада 1980 року, посвідченим державним нотаріусом Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Турік В.П., за реєстровим №1-6587, зареєстрованим 02 грудня 1980 року Криворізьким міським бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі за №198 cтор.147 запис № 43087. На час придбання вказаного нерухомого майна, до складу належної мені на праві власності 1/2 частини домоволодіння входило: 1/2 частина глинобитного обкладеного цеглою жилого будинку А, жилою площею 10,90 кв. м, корисною площею 53,40 кв. м, сараї Б, В, що знаходиться в АДРЕСА_1 , розташованого на земельній ділянці площею 910 кв.м. Відповідно до Договору купівлі-продажу у мою власність перейшли: коридор 2-1 пл. 2,30 м2 , кімната 2-2 пл. 10,90 кв.м., кухня 2-3 пл. 4,80 м2 , сарай "В", водопроводний канал ІІ. (а.с. 17)

Інша 1/2 частина домоволодіння з господарчими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , належала ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого 16 липня 1965 року міським відділом комунального господарства Виконавчого комітету Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих, виданого на підставі Рішення №21 Виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів трудящих м. Кривого Рогу від 13 січня 1965 року та Акту готовності, затвердженого Рішенням №178 Виконкому Дзержинської районної Ради народних депутатів м. Кривого Рогу від 10 березня 1965 року, зареєстрованого в КП ДОР "Криворізьке БТІ" в реєстровій книзі за №143-113-31529, що підтверджується відповідними правовстановлюючими документами та довідкою №194395 від 30.12.2021 р., виданою КП ДОР "Криворізьке БТІ". (а.с. 18-21)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть, яке видано повторно 22.08.2020 року серії НОМЕР_1 . (а.с. 22)

Після смерті ОСОБА_4 , спадщину за заповітом, а саме належну їй 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , прийняли в рівних частках її син - ОСОБА_5 та донька - ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №372/1987, заведеної 03.11.1987 року, яка зберігається у Третій криворізькій державній нотаріальній конторі. (а.с. 23-27)

Згідно ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 р., діючого на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 08.09.2011 року. (а.с. 36)

Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі №210/6260/20 після смерті ОСОБА_5 його донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , прийняла спадщину та набула права власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку від 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами, до складу якої входить: відокремлена група приміщень №1 в житловому будинку «А», загальною площею 23,9 м2, житловою площею - 10,1 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 8-15)

Право власності зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за номером запису про право власності: 46071091, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 060, індексний номер:6747555 від 05.01.2022 р. (а.с. 37)

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_6 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 21.11.2001 року. (а.с. 45)

Після смерті ОСОБА_6 спадщину за законом прийняла її донька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №600/2004, заведеної 11.09.2004 року Восьмою Запорізькою державною нотаріальною конторою. (а.с. 44-47).

Відповідно до матеріалів спадкової справи №600/2004, ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 жовтня 2004 року серії ВВМ №676248, зареєстрованого в реєстрі за №1-2573 отримала право власності на грошові внески з відсотками, що належали спадкодавцю ОСОБА_6 , та зберігаються в Дзержинському відділенні Ощадбанку Кривого Рогу на рахунку №9155-14696, № НОМЕР_4 та в Дзержинському відділенні Ощадбанку Кривого Рогу №78067044 на рахунку № НОМЕР_5 , № НОМЕР_6 .

Свідоцтво про право на спадщину на вище зазначену 1/4 частку житлового будинку з господарськими побудовами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що залишилась після смерті ОСОБА_4 , нікому не видавалась, в тому числі й не видавалась ОСОБА_2 .

Допитані у судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 суду пояснили, що позивач зі своєї сім`єю проживають в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , починаючи з 1980 року, постійно використовую його разом з господарчими спорудами та земельною ділянкою на якій розташований будинок на власний розсуд, при цьому відкрито та безпосередньо користуюсь, розпоряджаються та володіють цим нерухомим майном разом із своєю дружиною , обробляють земельну ділянку, самостійно сплачують всі комунальні платежі, роблять поточні ремонти та підтримують домоволодіння в належному стані.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Згідно з роз`ясненнями п. 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Верховний Суд зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Подібний висновок щодо застосування положень статті 344 ЦК України викладено у постановах Верховного Суду від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 та від 01 червня 2023 року у справі 946/3769/20.

Добросовісне заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України слід розуміти так, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування у цій справі), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий).

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Відсутність добросовісності в позивача під час заволодіння ним спірним майном звільняє від потреби аналізувати інші умови набуття права власності за набувальною давністю, передбачені статтею 344 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 (провадження №12-291гс18), аналізуючи, зокрема, поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України зазначала, що слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Враховуючи положення ст. ст. 335, 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Частиною першою ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Згідно положень абзацу 3 пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Згідно ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Зважаючи, що відповідачем визнано заявлені позовні вимоги, з матеріалів справи встановлено, що позивач добросовісно заволодів нерухомим майном, спору щодо даного нерухомого майна немає та визнання позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст. ст. 15, 16 ЦК України, а також ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню, оскільки позивачі добросовісно заволоділи вищевказаною квартирою та більше десяти років відкрито користується нею, а тому суд приходить до висновку, що позивачі набули право власності на зазначену квартиру за набувальною давністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 76-81, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Уточнений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, - Третя Криворізька державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, Восьма Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 , в порядку набувальної давності право власності на 1/4 частку домоволодіння, яке належало ОСОБА_4 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на 1/2 частку від 1/2 частини житлового будинку з господарськими побудовами, до складу якої входить: відокремлена група приміщень №1 в житловому будинку «А», загальною площею 23,9 м2, житловою площею - 10,1 м2, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 31 жовтня 2025 року.

Суддя: Н. Ю. Вікторович