Справа № 569/5216/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,

за участі секретаря судового засідання М. Янка,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради,

про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення днів для спілкування з дитиною,

В судовому засіданні приймали участь:

представник позивача: ОСОБА_3 ;

відповідачка - ОСОБА_4 ;

представник відповідачки: ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення днів для спілкування з дитиною, згідно з яким просить суд зобов`язати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) не чинити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) перешкоди у спілкуванні, вихованні та побаченні з дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний порядок для зустрічей, побачень, спілкування з дитиною:

- І та III субота місяця - з 10:00 год. по 20:00 год. кожного місяця за місцем проживання батька за відсутності матері;

- ІІ та IV неділя місяці - з 10:00 год. по 20:00 год. кожного місяця за місцем проживання батька за відсутності матері;

- в літній період з 21 червня по 28 червня, з 19 липня по 02 серпня, з 16 серпня по 23 серпня щороку за місцем проживання батька за відсутності матері;

- взимку з 02 січня по 07 січня щороку за місцем проживання батька за відсутності матері;

- наступний день за днем народження дочки - ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 15:00 до 20:00) щороку за місцем проживання батька за відсутності матері; день народження батька, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 15:00 год. по 20:00 год. щороку за місцем проживання батька за відсутності матері.

Також просить забезпечити необмежену можливість спілкуватися з донькою засобами зв`язку.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що в період із 19 травня 2017 року по 21 листопада 2021 року позивач та відповідачка перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/13325/22. В шлюбі у сторін народилася донька, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу за спільною згодою батьків, донька залишилася проживати з матір`ю, ОСОБА_2 06 липня 2022 року Рівненським міським судом Рівненської області було винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання спільної дитини. Судовий наказ звернено до примусового виконання, виконавче провадження № 69636921 перебуває на виконанні у Сарненському відділі державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області. Станом на 10 січня 2025 року заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

Крім того, 06 лютого 2025 року Рівненським міським судом Рівненської області винесено рішення у справі № 569/23559/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, яким стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Дане рішення ОСОБА_1 не оскаржується, він погоджується сплачувати аліменти у зазначеному розмірі. Також, 07 серпня 2024 року ОСОБА_1 уклав ПрАТ «МетЛайф» страховий поліс № 100970751 та страховий поліс № 100970752, застрахована особа - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сплачує внески згідно з даним полісом, що додатково свідчить про виконання батьком своїх обов`язків по забезпеченню дитини належними та комфортними умовами для повноцінного розвитку. Ще до розірвання шлюбу в сторін виникли труднощі у спілкуванні між собою, виникали та й виникають на даний час конфлікти, що призвели до неможливості врегулювання питання спілкування батька із донькою в добровільному порядку. ОСОБА_1 позбавлений можливості спілкуватися з донькою як особисто так і по телефону, позбавлений можливості зустрічатися з донькою, проводити з нею час. Позбавлення позивача права щодо участі у спілкуванні та вихованні своєї доньки насамперед шкодить інтересам дитини, адже вона має право в однаковій мірі виховуватись обома батьками, а наданий час відповідачка своєю нестабільною поведінкою шкодить саме інтересам дитини. У батька з дитиною до моменту розірвання шлюбу був встановлений тісний емоційний контакт, дівчинка любить батька, із задоволенням проводила із ним час, батько ж в свою чергу також хоче проводити з донькою більше часу, турбуватися про неї, лікувати, забезпечити належне здобуття освіти.

Ухвалою суду від 02.04.2025 було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Залучено до участі у розгляді даної справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, зобов`язано третю собу подати письмовий висновок щодо розв`язання спору у справі.

15 квітня 2025 року від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона вказує, що з травня 2022 року позивач не бере участі у вихованні та житті їхньої спільної доньки. Відповідачка зазначає, що позивач неодноразово застосовував на очах у доньки до неї фізичну силу, погрожував розправою, нищив майно. На даний час відповідачка боїться за своє життя і здоров`я та безпеку доньки, оскільки позивач агресивний, вживає психотропні речовини. Просить відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою суду від 18.04.2025 заяву відповідачки про виклик свідків задоволено.

13 жовтня 2025 року на адресу суду надійшов висновок Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.10.2025 № 08-01-1766/25, у якому вказано, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановивши можливість побачень з дитиною у І та ІІІ суботу місяця з 12:00 год. до 15:00 год. в присутності членів родини матері дитини в громадських місцях, необмежене спілкування батька з дитиною засобами зв`язку.

Ухвалою суду від 13.10.2025 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представниця позивача у судовому засіданні позов підтримала повністю.

Відповідачка та її представник в судовому засіданні позов визнали частково з урхуванням висновку органу опіки та піклування.

Дослідивши матеріали справи, допитавши свідка, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши надані суду докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Сторони є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/13325/22 від 21.11.2022 шлюуб між сторонами було розірвано.

06 липня 2022 року Рівненським міським судом Рівненської області видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання спільної дитини. Судовий наказ звернено до примусового виконання, виконавче провадження № 69636921 перебуває на виконанні у Сарненському відділі державної виконавчої служби у Сарненському районі Рівненської області.

06 лютого 2025 року Рівненським міським судом Рівненської області ухвалено рішення у справі № 569/23559/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, яким стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн. 00 коп. починаючи з дня набрання рішенням законної сили.

Згідно відповідей на запит відповідачки з Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області № 4614/200/04-2023 від 08.02.2023 та №25002/200/01-2023 від 16.08.2023 слідує, що ОСОБА_2 зверталася до поліції щодо вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком ОСОБА_1 .

Відповідно до висновку психолога від 10.01.2024 № 12 з КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради, відповідачка під час консультативної діяльності проявляє високий рівень тривоги, виражену реактивність, при згадці про епізоди домашнього насильства перебуває пригніченому емоційному стані, було виявлено помірний рівень депресії та схильність до меланхолії.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.10.2023 у справі №569/19137/23 відносно ОСОБА_1 видано обмежувальний припис строком на шість місяців, відповідно до якого йому заборонено було перебувати в місці спільного проживання з ОСОБА_2 та наближатись до цього місця проживання ближче ніж на відстань 100 метрів.

Згідно відповіді на адвокатський запит Рівненського районного управління поліції ГУ НП в Рівненській області № 84721-2025 від 02.05.2025, ОСОБА_1 звертався до поліції стосовно вчинення домашнього насильства колишньою дружиною ОСОБА_2 .

Постановами Рівненського міського суду Рівненської області від 17.09.2021 у справі № 569/16138/24 та у справі № 569/3300/23 від 03.03.2023 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративних правопорушень за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

Згідно з висновком психолога за результатами проведення психодіагностичних досліджень та проведеної роботи з ОСОБА_6 від 07.07.2025 в КЗ "Денний центр соціально-психологічної допомоги" Рівненської обласної ради, дитина негативно реагує на згадувані події про зустрічі з татом, уникає розмов про нього, вона категорично не бажає зустрічатись з татом.

Як стверджується висновком Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради від 10.10.2025 № 08-01-1766/25, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , встановивши можливість побачень з дитиною у І та ІІІ суботу місяця з 12:00 год. до 15:00 год. в присутності членів родини матері дитини в громадських місцях, необмежене спілкування батька з дитиною засобами зв`язку.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2021 року в справі № 758/10761/13-ц (провадження № 61?19815сво19).

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини першої статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною першою статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою, третьою статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судами України як джерело права.

Так, у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України», заява №31111/04, ЄСПЛ зазначав, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Отже, обов`язки щодо забезпечення розвитку дитини покладаються на обох батьків, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у вихованні дитини не епізодично, а постійно, такі зустрічі не повинні носити формальний характер, при цьому слід дотримуватися розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини.

Відповідно до статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Вказані норми права кореспондуються зі статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства», відповідно до положень якої батьки, що проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право на спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Таким чином, міжнародними та національними нормами законодавства України закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Також передбачено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини. У іншого з батьків виникає зустрічний обов`язок - не чинити цьому перешкоди.

Суд наголошує, що у справах, що виникають зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини.

При вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та їх сукупності. Сам факт емоційно напружених відносин між батьками дитини та особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини та її право на спілкування з кожним із батьків.

Судам необхідно враховувати загальну пропорційність будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, надавати ретельну оцінку низці факторів, які залежно від обставин відповідної справи можуть відрізнятися.

При вирішенні питання щодо участі того з батьків, хто проживає окремо, у вихованні та спілкуванні з дитиною необхідно пам`ятати, що у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною.

Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, у кожній конкретній справі суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини.

Враховуючи постійне проживання дітей разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення побачень батька з дитиною виключно бажанням дитини призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та побаченні з дитиною.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2023 року у справі № 523/21283/21, від 01 липня 2020 року у справі № 138/96/17.

В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (стаття 159 СК України).

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, змагальність сторін, диспозитивність.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20).

Суд вважає, що наявні у справі докази та надані сторонами пояснення свідчать про те, що в добровільному порядку сторони не дійшли згоди щодо визначення порядку спілкування батька з дитиною та у її вихованні.

Вирішуючи питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та у її вихованні, визначення способів участі батька у вихованні дитини, суд виходить з того, що одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право полягає, перш за все, у наданні дитині можливості жити і виховуватися в сім`ї.

Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні батько своїх прав щодо виховання дітей.

Таким чином, позивач має безумовне на рівні з відповідачкою право на спілкування з дитиною, а також законодавчо закріплений обов`язок на виховання дитини.

При ухваленні рішення, суд враховує, що відносини між сторонами емоційно напружені, а тому суд виходить із того, що особисті конфлікти між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини через що має бути визначений спосіб участі позивача у вихованні дітей, що не суперечить інтересам дитини.

Суд, реалізуючи повноваження щодо сприяння сторонам у їх примиренні, вважає за потрібне зазначити, що сторони перш за все в інтересах самої доньки повинні докладати спільних зусиль для досягнення порозуміння та налагодження відносин між ними, що у наслідку матиме позитивний вплив на дитину та її виховання.

При вирішенні спору суд враховує, що позивач більше 3 років не бачився з дочкою, а також враховуючи вік дочки і тривале проживання з матір`ю, між позивачем та дитиною відсутній сталий психологічний зв`язок. З метою установлення психологічного зв`язку дитини з батьком необхідний певний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прив`язаності дитини до батька, чому сприятимуть зустрічі у присутності членів родини матері дитини протягом початкового етапу побачень. Суд вважає, що постановлення рішення суду і надання можливості дитині залишитися на тривалий час наодинці із батьком без адаптаційного періоду може бути стресом для дитини чи негативно відобразитися на її здоров`ї, оскільки об`єктивно необхідний певний час для звикання дитини до батька, відновлення контакту між ними.

При цьому, суд вважає необхідним встановлення перехідного періоду спілкування дитини з батьком у присутності членів родини матері дитини тривалістю шість місяців, що в повній мірі сприятиме налагодженню відносин між батьком та дочкою та убезпечить дитину від негативного впливу від зустрічей з батьком без участі членів родини матері дитини.

Також суд вважає недоведеним факт можливого негативного впливу батька на дитину в процесі їхнього спілкування, оскільки відповідачка не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що психоемоційний стан дитини свідчить, що спілкування з батьком поза її бажанням не відповідає найкращим інтересам доньки.

За наведеного, вимоги позивача про визначення способу його участь у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд вважає обґрунтованими, проте, бажаний ним спосіб такої участі не у повній мірі відповідає інтересам дитини.

На переконання суду, спілкування позивача з дитиною буде сприяти повноцінному вихованню дитини, її розвитку, задоволенню життєво-важливих потреб, зростанню під опікою і відповідальністю як матері, так і батька, що забезпечить її виховання в атмосфері моральної та матеріальної забезпеченості.

А тому суд погоджується із висновком органу опіки та піклування, яким визначено графік побачень позивача із дитиною, що повністю відповідає інтересам малолітньої дитини, тому саме такий графік побачень суд приймає до уваги і визначає позивачу для побачення з дочкою зі встановленням вказаного вище перехідного періоду.

Окремо суд вважає за необхідне звернути уваги на те, що батькам дитини слід налагодити відносини між собою в частині досягнення належного спільного виховання дитини та знайти спільні мирні шляхи вирішення питання щодо можливості періодичного рівномірного спілкування матері та батька.

Також слід вказати, що визначений судом спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини не є перешкодою для підтримки зв`язків між батьком і дитиною у інших формах за погодженням матері або ж зміни компетентним органом встановленого порядку за наявності обставин, що мають істотне значення.

Об`єктом правосуддя у справах щодо піклування про дитину є одвічні, гостро емоційні і постійно мінливі стосунки між батьком та дітьми, отже, остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі встановлювати сталі чутливі людські стосунки та приписувати почуття прихильності. У той же час суд у межах своїх повноважень спрямовує учасників сімейного конфлікту до його вирішення.

З урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, сторони не позбавлені права в майбутньому змінити встановлений судом порядок спілкування батька з дитиною, що буде відповідати інтересам доньки.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення днів для спілкування з дитиною - задовольнити частково.

Визначити спосіб участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні, вихованні та побаченні з дочкою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та встановити наступний порядок для зустрічей, побачень, спілкування з дитиною:

- у І та ІІІ суботу місяця з 12:00 год. до 15:00 год. в присутності членів родини матері дитини в громадських місцях;

- необмежене спілкування батька з дитиною засобами зв`язку.

Після спливу шести місяців з часу фактичних побачень батька з дочкою в присутності членів родини матері дитини в громадських місцях зі встановленим графіком, побачення відбуваються за цим же графіком без присутності членів родини матері дитини.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

відповідачка: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 );

третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, м.Рівне вул.Шевченка, 45, 33013, ).

Повне судове рішення складене та підписане 04.11.2025.

Суддя О.Левчук