Справа № 298/60/22
Номер провадження 2/298/15/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2025 року с-ще Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі:

судді Зизич В.В.,

секретар судового засідання Мельник В.В.,

номер справи 298/60/22,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в с-щі Великий Березний за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Марчишак Ю.М. (в режимі відеоконференції), представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» - юрисконсульта І категорії Юридичного управління апарату управління філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Кисельової В.С. (в режимі відеоконференції),

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Позов обґрунтовується тим, що ОСОБА_1 працює на посаді касира відділу Локації на вокзалі станції Ужгород Львівського регіону Регіональні відділення Виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». 23 грудня 2021 року позивачці повідомлено, що вона відсторонена від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 та ознайомлено з наказом «Про відсторонення від роботи» від 23 грудня 2021 року №1572-ОС.

Позивачка вважає, що виданий наказ та відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати вчинено з порушенням законодавства, а тому наказ повинен бути скасованим, а її становище, яке існувало до порушення має бути відновленим, тобто вона повинна бути допущена до виконання роботи та їй має бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Посилається, що видача роботодавцем розпорядження про відсторонення працівника від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 не передбачена ні внутрішніми нормами Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», ні чинним законодавством України.

Стверджує, що на сьогоднішній день усі препарати, які позиціонують, як засоби проти COVID-19, знаходяться на стадії випробувань, відсутні профілактичні щеплення у розумінні статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» проти CОVID-19, а є досліджувані лікарські засоби, визначені Порядком проведення клінічних випробувань лікарських засобів та експертизи матеріалів клінічних випробувань, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23 вересня 2009 року №690.

Вказує, що документи, які зазначені у наказі «Про відсторонення від роботи» від 23 грудня 2021 року №1572-ОС, не можуть бути підставою для прийняття рішення про відсторонення працівника від роботи без збереження заробітної плати.

Наголошує, що ні в трудовому договорі, ні у посадовій інструкції, ні в колективному договорі чи у будь-якому іншому документі, що підписані між позивачем та відповідачем, а також документах, що регламентують діяльність акціонерного товариства «Українська залізниця» і відповідні трудові відносини, не встановлено обов`язку працівника отримувати будь-які обов`язкові профілактичні щеплення та надавати роботодавцю відповідні підтвердження про їх отримання, так само, як і не передбачено повноваження відповідача на відсторонення позивача від роботи з підстав відсутності вищезгаданого щеплення.

Посилається, що відповідачем не взято до уваги факт, що у позивача наявні протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.

Мотивом видачі наказу «Про відсторонення від роботи» від 23 грудня 2021 року №1572-ОС роботодавцем зазначено відсутність щеплення і виданий такий наказ до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19 або протипоказань до його здійснення або електронного COVID-сертифікату про одужання з мобільного застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії), вважає що такий наказ також є дискримінаційним по відношенню до неї, зокрема, порушує принцип рівності її прав і можливостей, здійснює обмеження прав працівника, у тому числі, залежно від релігійних та інших переконань, стану здоров`я.

З посиланням на зазначені обставини, положення законодавства України в сфері охорони здоров`я, норми Конституції України, КЗпП України та ЦПК України, позивачка просить визнати протиправним та скасувати виданий начальником виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» Ніколовою Наталею Валеріївною наказ «Про відсторонення від роботи» від 23 грудня 2021 року №1572-ОС; зобов`язати Філію «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» допустити її до роботи касира локації на вокзалі станції Ужгород виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», та виплатити їй середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 25 січня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи залишено без руху та надано позивачці строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 17 березня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

1 квітня 2022 року на адресу суду від представника позивачки - адвоката Марчишака Ю.М. надійшла заява, в якій він вказує, що лікарські препарати, засоби та вакцини, що позиціонують себе, як засоби проти COVID-19, знаходяться на стадії випробувань. Закінчення стадії випробувань не підтверджено Міністерством охорони здоров`я України, офіційно не оприлюднено.

Зазначає, що у відповідь на адвокатський запит від 21 січня 2022 року №1 надійшов лист Міністерства охорони здоров`я України від 3 лютого 2022 року № 24-04/3175/2-22, до якого додано лист ДП «Державний експертний центр МОЗ України» від 2 лютого 2022 року №219/12.1-22, згідно якого станом на 2 лютого 2022 року у Центрі відсутні дані щодо завершених в установленому порядку клінічних випробувань зареєстрованих в Україні вакцин та лікарського засобу.

Посилається, що наказом Міністерства охорони здоров`я України «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року №2153» від 25 лютого 2022 року № 380, зупинена дія наказу Міністерства охорони здоров`я України від 4 жовтня 2021 року №2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2021 року за №1306/36928, до завершення воєнного стану в Україні.

Відповідно до наказу «Про допуск до роботи» від 23 березня 2022 року №209-ОС, виданого начальником виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» касира ОСОБА_1 допущено до роботи з 25 березня 2022 року.

29 липня 2022 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Філія «Пасажирська компанія» Чикалова Р.Г. надійшли письмові пояснення, в яких він зазначив, що пред`явлений позов відповідач не визнає в повному обсязі.

Посилався на те, що пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» в редакції, чинній на час винесення оскаржуваного наказу, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 установлено з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України карантин.

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням.

Пунктом 6 наказу МОЗ №2153 (в редакції чинній на час відсторонення позивача від роботи) до переліку осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 віднесено працівників підприємств, установ та організацій, включених до Переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року №83. Акціонерне товариство «Українська залізниця» включено до цього переліку.

Наголошує, що відсторонення позивача відбулося на підставі наказу, який було доведено, про що свідчить власноручний запис позивача, зроблений на ньому. Оскільки, позивач фактично на час відсторонення не виконує роботи, то відповідно відсторонюється без збереження заробітної плати, так як це передбачено підпунктом 3 пункту 416 Постанови КМУ №1236. Таким чином, наказ №1572-ос від 23.12.2021 про відсторонення від роботи, з урахуванням вимог статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», ст.46 КЗпП України є правомірним.

Крім цього, посилається, що позивачка не надала роботодавцю відомості, що підтверджують її вакцинацію проти COVID-19 або відповідних документів щодо протипоказань до такого щеплення.

Зазначає, що відповідно до наказу МОЗ №380 від 25.02.2022, який набрав чинності 01.03.2022, зупинено дію наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 №2153 до завершення воєнного стану і, як наслідок, наказом відповідача №209-ос від 23.03.2022, було допущено до роботи.

За наведених обставин представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу №1572-ос від 23.12.2021 про відсторонення від роботи та стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

23 січня 2023 року від представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чикалова Р.Г. на електронну адресу суду надійшла заява про зупинення провадження у справі, у якій останній просить зупинити провадження у справі №298/60/22 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного суду судових рішень у справі №130/3548/21 (провадження №14-82цс22). Мотивуючи вказане тим, що зміст судового рішення у справі, що переглядається Великою Палатою Верховного Суду у справі №130/3548/21, постановлено у подібних відносинах.

Протокольною ухвалою суду від 04.04.2023 клопотання представника відповідача Чикалова Р.Г. про залишення без розгляду його клопотання про зупинення провадження у справі задоволено, вказане клопотання залишено без розгляду.

10 березня 2023 року на електронну адресу суду від представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Чикалова Р.Г. надійшли додаткові пояснення, в яких він зазначив, що 14 грудня 2022 року Великою Палатою Верховного Суду розглянуто справу №130/3548/21 (провадження 14-82цс22), де серед іншого розглянуто питання відсторонення від роботи працівника, який не пройшов обов`язкового профілактичного щеплення від COVID-19 на підставі закону.

Посилаючись на зазначену правову позицію, представник відповідача вказав, що для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати такі обставини, як: кількість соціальних контактів працівника на робочому місці; форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим; умови праці в яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження; контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Вказує, що позивачка працює на посаді касира виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця».

З посиланням на посадові обов`язки позивачки, згідно посадової інструкції посади «Касир», представник відповідача вказує на наявність підстав, які унеможливлюють виконання нею своїх посадових обов`язків дистанційно. Також наголошує на тому, що касир має прямий контакт з касиром квитковим, а той з необмеженою кількістю пасажирів, які купують або здають проїзні документи, відтак існує великий ризик зараження та розповсюдження гострої распіраторної хвороби COVID-19. Зазначене створювало об`єктивну необхідність щеплення працівника. Відсторонення позивачки від роботи було нагальним, необхідним і пропорційним легітимній меті втручання в її право на повагу до приватного життя.

Відтак, на думку відповідача, наказ про відсторонення є законним, відповідно відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

27 березня 2023 року від позивачки та її представника через канцелярію суду надійшли пояснення по суті розгляду справи, в яких вони просять врахувати, що станом на теперішній час законами України не визначено обов`язку громадянина отримувати профілактичне щеплення проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, а Міністерство охорони здоров`я України може встановлювати тільки перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням, і не вправі встановлювати громадянам такий обов`язок, так як не наділено такими повноваженнями.

У своїх поясненнях обґрунтовують своє непогодження з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у пункті 11.35. постанови від 14 грудня 2022 року у справі №130/3548/21, провадження 314-82цс22.

Вказують, що на час відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати, відсутні профілактичні щеплення, у розумінні статті 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», проти COVID-19, а є досліджувані лікарські засоби, визначені Порядком проведення клінічних випробувань лікарських засобів та експертизи матеріалів клінічних випробувань стверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 23 вересня 2009 року №690.

Стосовно позиції відповідача, яка зокрема викладена у письмових поясненнях від 9 липня 2022 року та додаткових поясненнях від 9 березня 2023 року і доданих до них документах, позивач зазначає, що такі пояснення і додані до них документи жодним чином не спростовують того факту, що законами України не встановлено обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, а також фактичну відсутність профілактичних щеплень проти COVID-19, натомість яких є досліджувані лікарські засоби. Будь-яке повідомлення роботодавцем працівнику про те, що відносно працівника будуть вчинені неправомірні дії, не робить такі дії законними. На виконання частини 2 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідачем не спростовано відсутність дискримінації позивача.

За наведених обставин, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд задовольнити позовну заяву.

30 серпня 2023 року від позивачки та її представника надійшло клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем, в якому вони просять замінити первісного відповідача належним відповідачем у цивільній справі №298/60/22, а саме: замінити відповідача «Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», на відповідача «Акціонерне товариство «Українська залізниця».

В обґрунтування такої необхідності позивачка та її представник послалися на постанову Закарпатського апеляційного суду від 17 липня 2023 року в цивільній справі №298/1398/21, яка прийнята у подібній справі та в якій висловлено позицію, що Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства Українська залізниця» не може бути відповідачем у даній справі, так як не є юридичною особою, натомість належним відповідачем являється Акціонерне товариство «Українська залізниця», у зв`язку з чим виникла необхідність у заміні первісного відповідача належним.

28 вересня 2023 року від позивачки та її представника через канцелярію суду надійшла заява про уточнення вимог клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем. В обґрунтування зазначили, що з постанови Закарпатського апеляційного суду від 17 липня 2023 року №298/1398/21, позивачка дізналася, що Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» не може бути самостійним відповідачем у цивільному процесі, так як не являється окремою юридичною особою, а є відокремленим підрозділом - філією Акціонерного товариства «Українська залізниця», виникла необхідність у заміні первісного відповідача належним відповідачем, а саме: замінити зазначеного у позовній заяві ОСОБА_1 від 18 січня 2022 року первісного відповідача - Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» на належного відповідача - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Наголошують, що під час подання до суду позову щодо розгляду трудового спору, позивач вважала, що зазначила належного відповідача, так як думала що її роботодавцем є Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», , оскільки саме до її складу входить Виробничий підрозділ Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті, начальник якого наділений повноваженнями приймати на роботу, звільняти з роботи, виплачувати зарплату, відсторонювати та допускати до роботи позивача, що, зокрема, підтверджується наявними у справі документами, такими як: наказом (розпорядженням) про прийняття на роботу від 1 липня 2020 року № 795-ОС, наказом «Про відсторонення від роботи» від 23 грудня 2021 року №1572-ОС, наказом «Про допуск до роботи» від 23 березня 2022 року № 209-ОС, довідкою про середню заробітну плату (дохід) від 13 січня 2022 року №2, яка скріплена печаткою із кодом , що належить первісному відповідачу по справі. Позивач вважає, якщо наказом начальника Виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті, який входить до складу Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», вона була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати, то саме відповідним наказом цієї особи має бути відновлено її попереднє становище, а не наказом керівника Акціонерного товариства «Українська залізниця».

За наведених обставин, позивачка та її представник просять прийняти заяву про уточнення вимог клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем від 25 вересня 2023 року, та врахувати її під час розгляду клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем від 29 серпня 2023 року; замінити первісного відповідача належним відповідачем у цивільній справі №298/60/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, а саме замінити у поданій до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області позовній заяві ОСОБА_1 від 18 січня 2022 року, зазначеного первісного відповідача - Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: вулиця Уманська, будинок 8, місто Київ, 03049, Україна, (попереднє місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 21 А, місто Київ, 01032, Україна), Код , телефони: , , на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця» місцезнаходження: вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, місто Київ, 03150, Україна, Код ЄДРПОУ - 175815, інші відомості та засоби зв`язку невідомі, в особі Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: вулиця Уманська, будинок 8, місто Київ, 03049, Україна, Код , телефони: , , електронна пошта: , Інші відомості та засоби зв`язку невідомі.

22 листопада 2023 року від представника позивачки - адвоката Марчишака Ю.М. через канцелярію суду надійшло клопотання про приєднання документів до матеріалів справи. В обгрунтування зазначеного клопотання представник позивачки зазначив, що до заяви про уточнення вимог клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем від 25 вересня 2023 року додано копію адвокатського запиту від 5 вересня 2023 року № 5 і додатки до нього. Акціонерним товариством «Українська залізниця» розглянуто вищенаведений адвокатський запит та листом від 7 вересня 2023 року № Ц-6-91/2052-23 надано відповідну відповідь.

Відтак, представник позивачки просить приєднати до матеріалів цивільної справи №298/60/22, за позовною заявою ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, копію листа Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 07 вересня 2023 року № Ц-6-91/2052-23 і додатка до нього, та врахувати його під час розгляду справи.

1 грудня 2023 року від позивачки та її представника через канцелярію суду надійшла заява про уточнення вимог клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем. У поданій заяві стороною позивача зазначається, що 30 серпня 2023 року позивачкою ОСОБА_1 та її представником - адвокатом Марчишаком Юрієм Михайловичем, подано до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем від 29 серпня 2023 року. 25 вересня 2023 року на адресу суду надіслано заяву про уточнення вимог клопотання про заміну первісного відповідача належним відповідачем від 25 вересня 2023 року.

Зазначає, що ними змінено позицію щодо визначення відповідача по цивільній справі № 298/60/22, за позовною заявою ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, та остаточно визначено відповідачем у цій справі - Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, місто Київ, 03150, Україна, Код .

Відтак позивачка та її представник просять замінити первісного відповідача належним відповідачем у цивільній справі №298/60/22, за позовною заявою ОСОБА_1 до Філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, а саме замінити у поданій до Великоберезнянського районного суду Закарпатської області позовній заяві ОСОБА_1 від 18 січня 2022 року, зазначеного первісного відповідача - Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця», місцезнаходження: вулиця Уманська, будинок 8, місто Київ, 03049, Україна, (попереднє місцезнаходження: вулиця Симона Петлюри, будинок 21 А, місто Київ, 01032, Україна), Код , телефони: , , Інші відомості та засоби зв`язку невідомі, на належного відповідача - Акціонерне товариство «Українська залізниця», місцезнаходження: вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5, місто Київ, 03150, Україна, Код , Інші відомості та засоби зв`язку невідомі.

4 грудня 2023 року від позивачки та її представника на адресу суду надійшли додаткові пояснення, в яких вони зазначили, що наказ «Про відсторонення від роботи» від 23 грудня 2021 року №1572-ОС, є поспішним та упередженим, оскільки виданий про відсторонення позивача від роботи без збереження заробітної плати у зв`язку з відсутністю щеплення проти COVID-19 з 23 грудня 2021 року. Відповідачем не взято до уваги факт, що у позивача наявні протипоказання до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, що підтверджується висновком лікаря, виданим комунальним некомерційним підприємством «Великоберезнянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Ужгородської районної ради від 15 грудня 2021 року №155, відповідно до якого у ОСОБА_1 наявний тимчасовий медичний відвід на 7 днів. Роботодавцем не отримано підтвердження що у працівника з 23 грудня 2021 року уже відсутні такі протипоказання, а у висновку лікаря чітко не вказано строк з якого по який наявні протипоказання до вакцинації проти гострої распіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, при цьому у висновку лікаря вказано залишати під наглядом і дообстеженням.

5 грудня 2023 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Дригіної І.М. надійшли додаткові пояснення у справі, в яких вона зазначила, що позивачка працює на посаді касира відділу Локації на вокзалі станції Ужгород Львівського регіону Регіональні відділення Виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця». У грудні 2021 року роботодавець відсторонив її від роботи до надання підтверджувального документа про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 або копії медичного висновку про наявність протипоказань до такої вакцинації. Посада позивача відповідала вимогам, під які підпадало зобов`язання проведення щеплення.

Відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Посилається, що оскільки під час відсторонення працівник тимчасово увільняється від виконання своїх трудових обов`язків та не може виконувати роботу, то такому працівникові заробітна плата в період відсторонення не виплачується, якщо інше не встановлено законодавством. Чинним законодавством не передбачено обов`язку роботодавця щодо збереження за працівником заробітної плати на період його відсторонення від роботи у зв`язку з відмовою або ухиленням від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19. Водночас колективним та/або трудовим договором, рішенням роботодавця може бути передбачено інші умови. У зв`язку із цим у кожному конкретному випадку при вирішенні питання про нарахування сум за час правомірного відсторонення працівника від роботи слід виходити, насамперед, із норм КЗпП України, умов колективного договору, який діє на підприємстві, де працює відсторонений працівник, та укладеного з останнім трудового договору. У разі, якщо таке відсторонення не було правомірним, роботодавець зобов`язаний здійснити працівникові визначені законодавством виплати. Враховуючи, що позивачка будучи повідомленою про щеплення від хвороби COVID-19, не надала відповідачу підтверджувального документа про обов`язкове профілактичне щеплення від COVID-19 або копії медичного висновку про наявність протипоказань до такої вакцинації, вважають, що відповідачем правомірно винесено наказ про відсторонення від роботи позивача.

На думку сторони відповідача, позивачем в ході судового розгляду не доведено фактів, на які вона послалася як на підстави позову, а тому просять відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо скасування наказу про відсторонення від роботи, стягнення заробітної плати за час відсторонення.

26 червня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» Кисельової В.С. надійшла заява щодо порушення позивачем норм чинного цивільно-процесуального законодавства України при подачі позову до суду.

Вказує, що відповідно до п.1 Статуту акціонерне товариство «Українська залізниця» є юридичною особою. Код підтверджує статус юридичної особи Акціонерного товариства «Українська залізниця» та є у вільному доступі. Згідно з пунктом 18 Статуту Товариство утворює філії, представництва, інші відокремлені підрозділи без статусу юридичної особи як на території України, так і за її межами, які діють на підставі положень. Філія «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» є відокремленим підрозділом, що підтверджується її кодом , який є у вільному доступі. На порушення вказаної норми права позивач належного відповідача до справи не залучила.

Зазначає, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі. Тому справи, в яких відповідачем виступає філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже неможливістю вирішення цивільного спору.

Зауважує на тому, що процедурні питання заміни неналежного відповідача чи залучення до участі у справі визначені ст.51 ЦПК України. Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, перше судове засідання відбулося 14.04.2022, однак до теперішнього часу у спосіб визначений чинним цивільним процесуальним законодавством позивач не врегулював питання щодо заміни неналежного відповідача.

27 червня 2025 року через систему «Електронний суд» від представника відповідача АТ «Укрзалізниця» Кисельової В.С. надійшли письмові пояснення, в яких вона зазначає, що позивачка працює у відповідача на підставі наказу про прийняття на роботу від 01.07.2020 №795-ос на посаді касира виробничого підрозділу «Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті» філії «Пасажирська компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця» на локації на вокзалі станції «Ужгород». Її обов`язки визначені посадовою інструкцією «Касир» реєстраційний номер №89.

Посилається, що характер та специфіка роботи касира не дає відповідачу можливість організувати роботу позивача дистанційно, оскільки інкасація грошових коштів здійснюється безпосередньо в касі та у присутності інкасуємого та після закінчення прийому звітів касирів квиткових. У процесі роботи позивач має безпосередній контакт із завідувачем каси квиткової, представником банку та квитковими касирами локації, а також невизначеним колом осіб, які знаходяться на вокзалі станції «Ужгород». Враховуючи специфіку та характер роботи касира, потребу перебувати на робочому місці на вокзалі станції «Ужгород», а також контактувати з іншими людьми, існувала об`єктивна необхідність щеплення позивача, аби запобігти високому ризику зараження самого працівника та розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 серед інших працівників виробничого підрозділу та відвідувачів вокзалу.

Вказує, що 27.11.2021 позивач ознайомлена з необхідністю проведення щеплення, зобов`язання не підписала, підписала акт про відмову від зобов`язання.

Наголошує, що наявність протипоказань згідно довідки медустанови визначені терміном до 22.12.2021, 23.12.2021 згідно до наказу №1572-ос від 23.12.2021 позивач була відсторонена від роботи без збереження заробітної плати до надання документів про проведення щеплення від COVID19 або протипоказань до його здійснення. На час видання вказаного наказу позивач відповідачу медичного висновку про наявність протипоказань до щеплення не надала. З наказом про відсторонення від роботи позивач ознайомлена 23.12.2021 під особистий підпис.

Відповідач, видавши оспорюваний наказ, виконував вимоги чинного законодавства і правомірно застосував до позивачки відсторонення від роботи, оскільки це прямо передбачено законодавством. На час відсторонення від роботи позивач не надала доказів щодо наявності у неї абсолютних протипоказань до проведення вищевказаного профілактичного щеплення. У разі відсторонення за працівником зберігається робоче місце, дія трудового договору не припиняється. Відсторонення позивача від роботи ґрунтувалось на вимогах законодавства, здійснено в спосіб, передбачений законом та існування правових та фактичних підстав.

Відсторонення позивачки від роботи було нагально необхідним і пропорціональним легітимній меті втручання в її право на повагу до приватного життя.

Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 30 вересня 2025 року клопотання позивача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Марчишак Ю.М. про заміну первісного відповідача належним відповідачем - задоволено, замінено у цивільній справі 298/60/22 первісного відповідача Філію «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на належного відповідача Акціонерне товариство «Українська залізниця» (адреса: 03150, м.Київ, вул.Єжи Ґедройця, буд.5, код ЄДРПОУ 40075815).

У судовому засіданні 04.11.2025 представник позивача повністю підтримав заявлений позов, навів мотиви, аналогічні наведеним в позові та поданих стороною позивача заявах по суті.

У судовому засіданні 04.11.2025 представник відповідача проти позову заперечила, вважала такий безпідставним, а винесений наказ про відсторонення позивачки від роботи таким, що відповідає законодавству, наголосивши, що остання щеплення не зробила і не надала відповідних медичних висновків щодо наявних у неї протипоказань, разом з цим звернула увагу, що позивачка допущена до роботи. Підтримала всі пояснення та заперечення, подані представниками відповідача в ході розгляду даної справи.

Позивачка ОСОБА_1 через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без участі позивача. У заяві просить розгляд справи за її позовом здійснювати без її участі, викладені нею у позовній заяві вимоги підтримує та просить суд задовольнити позов повністю.

За наслідком розгляду даної справи, суд перейшовши до стадії ухвалення судового рішення та у відповідності до положень ч.1 ст. 244 ЦПК України відклав судове засідання до 07.11.2025 року о 9 год. 30 хв. для ухвалення та проголошення судового рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторона позивача посилається, як на підставу своїх вимог, та заперечення відповідача на них, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, приходить наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями ч.1 ст.5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так, з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У судовому засіданні встановлено, що наказом (розпорядженням) Виробничого підрозділу «Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті» Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 1 липня 2020 року №795-ОС ОСОБА_1 в порядку переведення з Виробничого підрозділу «Вокзал станції «Ужгород»» Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» прийнята з 1 липня 2020 року на посаду касира Локації на вокзалі станції «Ужгород». З наказом ОСОБА_1 ознайомлена 1 липня 2020 року, з умовами роботи згодна.

У період з грудня 2020 року до листопада 2021 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становила 307,49 грн., що підтверджується даними довідки №2 від 13.01.2022.

Наказом Виробничого підрозділу «Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті» Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 23 грудня 2021 року №1572-ОС «Про відсторонення від роботи» ОСОБА_1 відсторонена від роботи касира локації на вокзалі станції «Ужгород» з 23 грудня 2021 року без збереження заробітної плати до надання одного з документів, який підтверджує наявність профілактичного щеплення проти COVID-19, або протипоказань до його здійснення, або електронного COVID-сертифіката про одужання у мобільному застосунку «Дія» (з визначеним терміном дії). З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлена 23.12.2021.

Зі змісту вказаного наказу слідує, що ОСОБА_1 відсторонена від роботи у зв`язку з ухиленням від обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, згідно зі статтею 46 КЗпП України, абзацу 2 частини першої статті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», підпунктів 2, 3 пункту 41-6 постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236, керуючись Статутом АТ «Українська залізниця», Положенням про Філію «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», у зв`язку з набранням чинності 9 грудня 2021 року наказом Міністерства охорони здоров`я України від 1 листопада 2021 року №2393, що розширює перелік осіб, які підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, на підставі складеного акта про невиконання зобов`язання та ухилення від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, з яким працівник був ознайомлений 27 листопада 2021 року.

Відповідно до медичних висновків №747-Р-М924-9Н7С-Р6СХ від 2 грудня 2021 року, №6ТХС-РМТА-МННМ-РММ8 від 13 грудня 2021 року у період з 2 по 8 грудня 2021 року та з 11 по 15 грудня 2021 року ОСОБА_1 була тимчасово непрацездатна.

У період з 16 грудня по 22 грудня 2021 року позивачка після виходу з лікарняного працювала згідно графіку роботи. Вказана обставина сторонами не заперечується, представники позивачки та відповідача в судовому засіданні підтвердили, що дійсно ОСОБА_1 з 16.12.2021 після виходу з лікарняного була допущена до роботи, працювала до 22.12.2021 включно, а 23.12.2021 була відсторонена.

За висновком лікаря щодо наявності протипоказань до вакцинації проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 від 15.12.2021 №155, щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній надано тимчасовий медичний відвід на 7 днів, визначений термін дії таких протипоказань до 22.12.2021. У додатку до висновку зазначено про перенесені ОСОБА_1 ГРВІ, бронхіт з 02.12. по 15.12.2021.

Згідно акту, складеного 27.11.2021 об 11.47 год. комісією у складі старшого касира квиткового ОСОБА_2 , таксувальника перевізних документів ОСОБА_3 , касира квиткового ОСОБА_4 , касира ОСОБА_5 , підтверджено, що касиру ОСОБА_1 зачитано вголос зобов`язання про дотримання нормативно-правових актів у сфері розповсюдження гострої респіраторної хвороби COVID-19 і необхідність проведення обов`язкового щеплення, від підписання вказаного зобов`язання ОСОБА_1 відмовилась, про що міститься в тому числі підпис останньої у вказаному акті.

Актом про ухилення від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, складеним 23.12.2021 о 9.20 год. старшим касиром каси квиткової ОСОБА_2 , таксувальником перевізних документів ОСОБА_3 , касиром ОСОБА_6 , засвідчено, що касир ОСОБА_1 не виконала умови зобов`язання, з якими була ознайомлена 27.11.2021, та до 23.12.2021 не надала документ, який підтверджує вакцинацію проти COVID-19 або висновок лікаря щодо наявності протипоказань до проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 або електронний COVID-сертифікат про одужання з мобільного застосунку "Дія". Касира ОСОБА_1 проінформовано про правові наслідки відмови або ухилення від обов`язкового проведення профілактичного щеплення проти COVID-19 та відсторонення від роботи без збереження заробітної плати, повідомлено, що період відсторонення не увійде до страхового стажу. Вказаний акт складено в присутності касира ОСОБА_1 та зачитаний вголос.

23 березня 2022 року наказом №209-ОС Виробничого підрозділу «Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті» Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» допущено касира ОСОБА_1 до роботи з 25 березня 2022 року, про що позивачку ознайомлено з наказом під підпис. Позивач продовжує працювати на своїй посаді.

Згідно з посадовою інструкцією ОСОБА_1 , затвердженою начальником Виробничого підрозділу «Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті» Філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» 1 червня 2020 року, з якою ОСОБА_1 ознайомлена, призначення на посаду касира локації на базі вказаного виробничого підрозділу, переведення та звільнення з посади здійснюється наказом цього виробничого підрозділу з дотриманням вимог КЗпП України.

За змістом пункту 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного життя. Поняття приватного життя включає право особи на формування та розвиток стосунків з іншими людьми, включаючи стосунки професійного або ділового характеру. Тому обмеження, накладені, зокрема, на доступ до трудової діяльності, впливають на приватне життя людини та є втручанням у право на повагу до такого життя. З огляду на вказане спірні правовідносини, пов`язані з оцінкою правомірності відсторонення позивачки, підпадають під дію статті 8 Конвенції.

Критерії правомірного втручання держави у право на повагу до приватного життя людини викладені в пункті 2 статті 8 Конвенції, відповідно до якого органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З огляду на цей припис критеріями сумісності заходу втручання у право на повагу до приватного життя з гарантіями статті 8 Конвенції є такі: 1) чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, який відповідає вимогам до якості (доступність, чіткість і зрозумілість, передбачуваність застосування з метою уникнення ризику свавілля); 2) чи переслідувало легітимну мету, що випливає саме зі змісту пункту 2 вказаної статті; 3) чи є відповідний захід нагально потрібним і пропорційним цій меті (необхідним у демократичному суспільстві), тобто, чи є він у ситуації конкретної людини найменш обтяжливим засобом, що дозволяє досягнути визначеної в пункті 2 статті 8 мети. Втручання становитиме порушення гарантій статті 8 Конвенції, якщо воно не відповідатиме будь-якому з означених критеріїв.

ОСОБА_1 з 01.07.2020 працює на посаді касира локації на вокзалі станції Ужгород виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії пасажирська компанія АТ «Українська залізниця».

Відповідно до пункту 4.1. Посадової інструкції касира за реєстраційним №89 від 01.06.2020, затвердженої начальником виробничого підрозділу Український центр по обслуговуванню пасажирів на залізничному транспорті філії пасажирська компанія АТ «Українська залізниця», основною метою діяльності касира локації на вокзалі станції «Ужгород» є здійснення інкасації грошової виручки виробничого підрозділу.

Відповідно до своїх посадових обов`язків ОСОБА_1 , зокрема:

- забезпечує прийом та перерахування грошової виручки за зміну у квиткових касирів та відправлення цих грошей до банку (п.5.1. посадової інструкції);

- звіряє відповідність сум, зокрема грошової готівки, яка здається до інкасації касиром квитковим та грошової виручки, зазначеної у Добовому звіті квиткового касира (п.5.3. посадової інструкції);

- проводить інкасацію грошової виручки виключно у присутності інкасуємого (п.5.4. посадової інструкції);

- після закінчення прийому звітів касирів квиткових заповнює відомість станційної виручки виробничого підрозділу і проводить підрахунки сум по графах відомості (п.5.5. посадової інструкції);

- формує по відповідних рахунках інкасаторську сумку у повній відповідності до відомості станційної виручки (п.5.7. посадової інструкції);

- при здачі сумки під час інкасації грошової виручки в обов`язковому порядку перевіряє службове посвідчення особи інкасатора банку, надає зразки відбитків пломбіратора виробничого підрозділу для звірки відбитків на сумах (п.5.9. посадової інструкції).

Згідно із п.8.1. посадової інструкції ОСОБА_1 , як касир локації, взаємодіє із завідувачем каси квиткової, представником банку та квитковими касирами локації.

Відповідно до положень частини першої статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. За змістом частини другої цієї статті держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом (частина четверта вказаної статті).

Частиною першою статті 46 КЗпП України передбачено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Термін «законодавство» досить широко використовується у правовій системі, в основному в значенні сукупності законів та інших нормативно-правових актів, які регламентують ту чи іншу сферу суспільних відносин. Цей термін використовує і Конституція України (статті 9, 19, 118, пункт 12 розділу XV «Перехідні положення»). У законах залежно від важливості та специфіки суспільних відносин, що регулюються, цей термін вживається в різних значеннях: в одних маються на увазі лише закони; в інших в обсяг поняття «законодавство» включаються як закони та інші акти Верховної Ради України, так і акти Президента України, Кабінету Міністрів України, а в деяких випадках також і нормативно-правові акти центральних органів виконавчої влади.

Конституційний Суд України у справі за конституційним зверненням Київської міської ради професійних спілок щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 21 КЗпП України (рішення від 09 липня 1998 року № 12-рп/98) офіційно розтлумачив термін «законодавство». Так, Конституційний Суд України дійшов висновку, що термін «законодавство», який вживається в частині третій статті 21 КЗпП України щодо визначення сфери застосування контракту як особливої форми трудового договору, потрібно розуміти так, що ним охоплюються закони України, чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також постанови Верховної Ради України, укази Президента України, декрети і постанови Кабінету Міністрів України, прийняті в межах їх повноважень та відповідно до Конституції України і законів України.

У рішенні №10-р/2020 від 28 серпня 2020 року у справі №1-14/2020(230/20) за конституційним поданням Верховного Суду Велика Палата Конституційного Суду України зазначила, що «обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні. Встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить статтям 1, 3, 6, 8, 19, 64 Конституції України» (абзац другий пункту 3.2 мотивувальної частини).

Відповідно до абзацу другого частини четвертої статті 4 Цивільного кодексу України якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону.

Згідно з пунктами «б», «г» статті 10 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» за №2801-XII, громадяни України зобов`язані у передбачених законодавством випадках проходити профілактичні медичні огляди і робити щеплення; виконувати інші обов`язки, передбачені законодавством про охорону здоров`я.

Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб» за №1645-ІІІ визначає правові, організаційні та фінансові засади діяльності органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, спрямованої на запобігання виникненню і поширенню інфекційних хвороб людини, локалізацію та ліквідацію їх спалахів та епідемій, встановлює права, обов`язки та відповідальність юридичних і фізичних осіб у сфері захисту населення від інфекційних хвороб.

За статтею 1 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» за №1645-ІІІ протиепідемічні заходи це комплекс організаційних, медико-санітарних, ветеринарних, інженерно-технічних, адміністративних та інших заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій.

Стаття 11 цього Закону за №1645-ІІІ визначає, що організація та проведення медичних оглядів і обстежень, профілактичних щеплень, гігієнічного виховання та навчання громадян, інших заходів, передбачених санітарно-гігієнічними та санітарно-протиепідемічними правилами і нормами, у межах встановлених законом повноважень покладаються на органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, органи державної санітарно-епідеміологічної служби, заклади охорони здоров`я, підприємства, установи та організації незалежно від форм власності, а також на громадян.

Частиною першою cтатті 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» за №1645-ІІІ передбачено, що профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень.

Працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення від обов`язкових профілактичних щеплень у порядку, встановленому законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт (речення перше та друге частини другої статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я (речення третє частини другої статті 12 цього Закону за №1645-ІІІ).

У разі загрози виникнення особливо небезпечної інфекційної хвороби або масового поширення небезпечної інфекційної хвороби на відповідних територіях та об`єктах можуть проводитися обов`язкові профілактичні щеплення проти цієї інфекційної хвороби за епідемічними показаннями (частина третя статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Рішення про проведення обов`язкових профілактичних щеплень за епідемічними показаннями на відповідних територіях та об`єктах приймають головний державний санітарний лікар України, головний державний санітарний лікар Автономної Республіки Крим, головні державні санітарні лікарі областей, міст Києва та Севастополя, головні державні санітарні лікарі центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах оборони і військового будівництва, охорони громадського порядку, виконання кримінальних покарань, захисту державного кордону, Служби безпеки України (частина четверта статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Профілактичні щеплення проводяться після медичного огляду особи в разі відсутності у неї відповідних медичних протипоказань(речення перше частини шостої статті 12 цього Закону за № 1645-ІІІ).

Згідно із Положенням про Міністерство охорони здоров`я України (далі Положення про МОЗ), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року № 267 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2020 року № 90), МОЗ є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, а також захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням, попередження та профілактики неінфекційних захворювань.

Накази МОЗ, видані в межах повноважень, передбачених законом, є обов`язковими до виконання центральними органами виконавчої влади, їх територіальними органами, місцевими держадміністраціями, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями незалежно від форми власності та громадянами (пункт 8 вказаного Положення).

Наказом МОЗ від 4 жовтня 2021 року №2153 затверджено Перелік професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням (далі Перелік №2153). У первинній редакції до цього переліку ввійшли: працівники центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, у тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року №83 «Про затвердження переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» затверджено Перелік об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави (далі Перелік №83), до якого віднесено, зокрема, АТ «Укрзалізниця».

Наказом МОЗ від 1 листопада 2021 року №2393 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 9 грудня 2021 року, Перелік №2153 було доповнено пунктами 46, відповідно до яких у Перелік увійшли також працівники: підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління центральних органів виконавчої влади; установ і закладів, що надають соціальні послуги, закладів соціального захисту для дітей, реабілітаційних закладів; підприємств, установ та організацій, включених до Переліку № 83.

Наказом МОЗ від 30 листопада 2021 року № 2664 «Про затвердження змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням», який набрав чинності 31 січня 2022 року, Перелік №2153 доповнено пунктами 79, згідно з якими до Переліку увійшли працівники органів місцевого самоврядування, закладів охорони здоров`я державної та комунальної форми власності, комунальних підприємств, установ та організацій.

Наказом МОЗ від 25 лютого 2022 року №380, який набрав чинності 1 березня 2022 року, зупинено дію наказу МОЗ №2153 до завершення воєнного стану в Україні, який триває в Україні з 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з подальшими змінами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 постанову Кабінету Міністрів України №1236 було доповнено пунктом 41-6, відповідно до якого керівникам державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій доручено забезпечити:

1) контроль за проведенням обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 працівниками та державними службовцями, обов`язковість профілактичних щеплень яких передбачена Переліком № 2153;

2) відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу», крім тих, які мають абсолютні протипоказання до проведення таких профілактичних щеплень проти COVID-19 та надали медичний висновок про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19, виданий закладом охорони здоров`я;

3) взяття до відома, що:

на час такого відсторонення оплата праці працівників та державних службовців здійснюється з урахуванням частини першої статті 94 КЗпП України, частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу»;

відсторонення працівників та державних службовців здійснюється шляхом видання наказу або розпорядження керівника державного органу (державної служби) або підприємства, установи, організації з обов`язковим доведенням його до відома особам, які відсторонюються;

строк відсторонення встановлюється до усунення причин, що його зумовили.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 березня 2022 року №372 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1236, зокрема на період воєнного стану:

фізичним особам і суб`єктам господарювання рекомендовано дотримуватися протиепідемічних заходів, спрямованих на запобігання поширенню COVID-19;

фізичним особам рекомендовано забезпечити отримання повного курсу вакцинації від COVID-19 вакцинами, включеними ВООЗ до переліку дозволених для використання в надзвичайних ситуаціях;

закладам охорони здоров`я забезпечити готовність до реагування на спалахи COVID-19 в умовах воєнного стану;

пункт 41-6 постанови №1236 було доповнено абзацом такого змісту: «Положення цього пункту не застосовуються на період воєнного стану».

Указане вище свідчить про те, що після набрання чинності цими нормативно-правовими актами і до завершення воєнного стану в Україні до працівників, які належать до Переліку №2153, не може бути застосовано відсторонення від роботи у зв`язку з відсутністю щеплення від COVID-19.

Крім цього, обов`язки роботодавців щодо забезпечення епідеміологічного благополуччя населення визначені не тільки Законом України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» за № 4004-XII, який передбачав, що санітарне та епідемічне благополуччя населення це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2021 року №1096 (про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236 Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2) у пункті 19 передбачено, що відсторонення працівників в межах відповідних заходів боротьби з пандемією COVID-19 керівник підприємства, установи, організації проводить відповідно до статті 46 КЗпП України, частини другої статті 12 Закону № 1645-ІІІ і частини третьої статті 5 Закону України «Про державну службу».

Таким чином, відсторонення від роботи (виконання робіт) певних категорій працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, було передбачене законом. Приписи законів України з приводу такого відсторонення є чіткими, зрозумілими та за дотримання визначеної в них процедури дозволяють працівникові розуміти наслідки його відмови або ухилення від такого щеплення за відсутності медичних протипоказань, виявленої за наслідками медичного огляду, проведеного до моменту відсторонення, а роботодавцеві дозволяють визначити порядок його дій щодо такого працівника.

Разом з тим, відсторонення особи від роботи, що може мати наслідком позбавлення її в такий спосіб заробітку без індивідуальної оцінки поведінки цієї особи, лише на тій підставі, що вона працює на певному підприємстві, у закладі, установі, іншій організації, може бути виправданим за наявності дуже переконливих підстав. У кожному випадку слід перевіряти, чи була можливість досягнути поставленої легітимної мети шляхом застосування менш суворих, ніж відсторонення працівника від роботи, заходів після проведення індивідуальної оцінки виконуваних ним трудових обов`язків, зокрема, оцінки об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми, можливості організації дистанційної чи надомної роботи тощо.

Доцільним буде зауважити, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19, і відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку №2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Визначаючи об`єктивну необхідність щеплення працівника і перевіряючи законність його відсторонення від роботи для протидії зараженню COVID-19, необхідно з`ясовувати наявність наведених вище та інших факторів. Однак суд першої інстанції залишив указані обставини поза увагою та не врахував, що відповідач обґрунтовував необхідність відсторонення позивачки тим, що вона, працюючи касиром локації, створювала загрози, які б вимагали вжиття такого суворого заходу втручання у право на повагу до приватного життя, який позбавляв позивачку заробітку.

У даному випадку принцип важливості суспільних інтересів превалює над особистими правами особи, однак лише тоді, коли таке втручання має об`єктивні підстави та є виправданим.

Тоді як за обставинами справи з врахуванням характеру та специфіки роботи касира локації, яка пов`язана з постійним контактуванням з необмеженим колом людей внаслідок посадових обов`язків, не дає відповідачу можливості організувати роботу ОСОБА_1 дистанційно, позаяк інкасація грошових коштів здійснюється безпосередньо в касі та у присутності інкасуємого та після закінчення прийому звітів квиткових касирів. У зв`язку з потребою перебування позивачки на робочому місці у вокзалі станції Ужгород та контактуванні також з іншими людьми, існувала об`єктивна необхідність щеплення ОСОБА_1 у зв`язку із наявністю підвищеного ризику інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню серед інших працівників.

За наведених обставин, прийняття відповідачем 23.12.2021 наказу за №1572-ОС про відсторонення від роботи ОСОБА_1 було об`єктивно необхідним і пропорційним такій меті, що переслідувало легітимну мету по втручанню в її право на повагу до приватного життя.

Судом констатовано, що відповідачем підтверджено факт повідомлення позивачки про необхідність обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, про що надано відповідні акти. Крім цього, в ході судового розгляду представник позивачки підтвердив факт доведення позивачці роботодавцем необхідності обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19 або надання висновку лікаря про наявність протипоказань.

Більше того, наказ за №1572-ОС від 23.12.2021 "Про відсторонення від роботи" в описовій частині такого містить посилання в тому числі й на Акт про невиконання зобов`язання та ухилення від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, з яким позивачка була ознайомлена 27.11.2021.

Сторонами не заперечується та матеріалами справи підтверджено, що позивачка була належним чином завчасно повідомлена щодо вимог законодавства України в частині проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти гострого респіраторного захворювання COVID-19, а також щодо правових наслідків ухилення від проходження вакцинації, а саме відсторонення від роботи.

Тобто, позивачка усвідомлювала, що її ухилення від вакцинації може нести не лише ризики для оточуючих, але і спричинить її персональну відповідальність за невиконання вимог законів та інших нормативно-правових актів України.

У справі встановлено, що позивач не надала роботодавцю документи на підтвердження наявності профілактичного щеплення від COVID-19 або довідку про абсолютні протипоказання до вакцинації проти COVID-19.

Судом зауважується, що після виходу з лікарняного позивачку було допущено до роботи з урахуванням наявних у неї тимчасових протипоказань до вакцинації, строк яких був визначений лікарем до 22.12.2021. Водночас, розуміючи наслідки своєї поведінки, ОСОБА_1 у подальшому після закінчення строку таких протипоказань не вжила заходів спрямованих на отримання COVID сертифікату або надання роботодавцеві медичного висновку про наявність протипоказань до вакцинації проти COVID-19.

Окрім наведеного, суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Відтак, суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Зважуючи на встановлене, дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд доходить висновку про те, що у спірних правовідносинах право ОСОБА_1 не є порушене, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню за вищенаведених доводів.

Враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу про відсторонення від роботи, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця», адреса місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, 5, .

Повне судове рішення складено 7 листопада 2025 року.

Суддя Зизич В.В.