Справа № 943/2459/24 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/811/2192/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Іваноої О.О.

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Буської міської ради Золочівського району Львівської області Стадницької М.Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб: Куликівської сільської ради Львівського району Львівської області, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Буської міської ради Золочівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третіх осіб: Куликівської сільської ради Львівського району Львівської області, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Буської міської ради Золочівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 16 липня 2011 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Від шлюбу мають двох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 серпня 2021 року (цивільна справа № 444/3778/21), шлюб сторін розірвано. Після розлучення, діти залишились проживати з позивачем, мати дітей з 2021 року фактично з ними не спілкується, має іншу сім`ю, де в неї народилася дитина.

Мати не приймає участі у вихованні дітей, не дбає про їх духовний розвиток, ухиляється від матеріального забезпечення. Фактично вихованням дітей займається позивач та його мати, батько забезпечує їх, створює дітям належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку, піклується про їх здоров`я, навчання, фізичний та духовний розвиток.

Позивач звертався до Куликівської седищної ради щодо отримання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо неповнолітніх дітей. Виконавчим комітетом Куликівської селищної ради прийнято рішення від 11 жовтня 2024р. № 6 «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ».

З врахуванням зазначених обставин позивач просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2025 рокуу задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третіх осіб Куликівської сільської ради Львівського району Львівської області, Служби у справах дітей Виконавчого комітету Буської міської ради Золочівського району Львівської області про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2025 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що ОСОБА_3 втратила інтерес до дітей, не займається їх вихованням, не бере участі в утриманні дітей, не цікавиться освітнім процесом та життям дітей. З 2021 року відповідачка з дітьми не спілкується, у неї інша сім`я, в якій народилася дитина.

Свідоме, тривале ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, що призвело до відсутності психоемоційного зв`язку між матір`ю та дитиною, є підставою для позбавлення батьківських прав.

Крім того, суд не врахував висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав.

Просить заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що відповідно до ст.360 ЦПК України не перешкоджає розгляду апеляційної скарги.

Відповідачка - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 пояснення представника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Буської міської ради Золочівського району Львівської області Стадницької М.Б.на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 16 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 03 серпня 2021 року (цивільна справа № 444/3778/21), шлюб сторін розірвано.

Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з позивачем.

З Витягу № 04-54/1951/01 від 18 липня 2024 року та акту обстеження житлових умов № 118 від 19 липня 2024 року вбачається, що діти ОСОБА_5 та ОСОБА_4 проживають з батьком ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 . У педагогічній характеристиці Куликівського опорного закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ст. Куликівської селищної ради на учня 6-А класу ОСОБА_4 зазначено, що вихованням та утриманням дитини займається батько ОСОБА_1 , мама ОСОБА_3 не бере участі у вихованні дитини, освітнім процесом не цікавиться.

З довідки Куликівського закладу дошкільної освіти від 18 липня 2024 року № 47 вбачається, що позивач опікується донькою ОСОБА_5 за час перебування її в навчальному закладі з 2021-2024 р.р. Також дитиною опікується бабуся.

Згідно висновку Виконавчого комітету Куликівської селищної ради, затвердженого рішенням селищної ради № 6 від 11 жовтня 2024 року, вбачається доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

В судовому засіданні буди допитані свідки з сторони позивача.

Так, свідок ОСОБА_6 , яка є матір`ю позивача показала, що після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з батьком, мати жодного разу не приходила. Відповідачка проживає окремо, має іншу сім`ю та дитину. Вже коли була подана позовна заява про позбавлення батьківських прав, кілька разів дзвонила дітям, передала гроші. Мати відповідачки спілкується з онуками, перешкод їй ніхто не чинить.

Факт того, що відповідачка телефонувала синові та передавала кілька разів гроші дітям, зокрема по 200 гривень (на ОСОБА_7 ) підтвердив і позивач.

З показів свідків ОСОБА_8 та сестри позивача ОСОБА_9 вбачається, що відповідачка залишила дітей, коли дочці було два роки, дитина мами не пам`ятає, вже приблизно три роки позивач займається вихованням та утриманням дітей. Мати не приходить до школи, не цікавиться навчанням дітей, не приходить на перший та останній дзвоник, на причастя дитини. Подарунки якісь, гроші, мандарини, цукерки на ОСОБА_7 передавала.

Також у висновку Куликівської селищної ради зазначено, що мати рідко дзвонить дітям (синові), відповідачка проживає окремо з іншим чоловіком, періодично їздить на підробітки до Республіки Польща, спідкується з дітьми по телефону, періодично, через свою маму, передає кошти. Заперечує проти позбавлення її батьківських прав, подала до Служби у справах дітей Куликівської селищної ради заяву про визначення способів участі у вихованні дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідач періодично перебуває за кордоном у зв`язку з роботою, звернулася до Служби у справах дітей заявою про визначення способів участі у вихованні дітей, інколи телефонує синові, на свята передає дітям цукерки та грошові кошти, тому суд приходить до переконання, що інтерес у відповідачки до дітей не пропав і вона може виправити свою поведінку.

Однак, з таким висновком колегія суддів не погоджується.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.

За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно з частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Суд на перше місце ставить «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише тоді коли самі батьки не бажають та не вживають жодних дій для відновлення і покращення стосунків з неповнолітніми дітьми.

Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Такі висновки узгоджуються із висновком викладеним у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.

Колегія суддів вважає встановленими ті обставини, що мати дітей з 2021 року фактично з ними не спілкується, не приймає участі у вихованні дітей, не дбає про їх духовний розвиток, ухиляється від матеріального забезпечення. Фактично вихованням дітей займається позивач та його мати, батько забезпечує їх, створює дітям належні умови для проживання, навчання та повноцінного розвитку, піклується про їх здоров`я, навчання, фізичний та духовний розвиток.

Враховуючи той факт, що відповідачка інколи телефонує синові, на свята передає дітям цукерки та грошові кошти, суд першої інстанції прийшов до переконання, що відповідачка може виправити свою поведінку.

Разом з тим судом першої інстанції не взяв до уваги думку дитини.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції був допитаний неповнолітній - ОСОБА_4 , який зазначив, що мама давно до них не приходить не телефонує, ними не цікавиться, що він з сестрою живуть лише з батьком. За довгий період часу мама лише один раз передала ОСОБА_7 для них по 200,00 гривень і цукерки та фрукти, про сестру нічого не питала.

При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що інтерес у відповідачки до дітей не пропав, оскільки остання звернулася до Служби у справах дітей з заявою про визначення способів участі у вихованні дітей.

Проте, суд першої інстанції не врахував при ухваленні рішення доводів представника органу опіки та піклування, яка в судовому засіданні пояснила наступне: «до органу опіки та піклування звернувся ОСОБА_1 щодо позбавлення батьківських прав своєї дружини стосовно їх дітей. Орган опіки та піклування викликав на засідання обох батьків. Де було проведено бесіду з батьками. Відповідачка зацікавленості дітьми не проявила. Однак, представник органу опіки та піклування роз`яснила Відповідачці, які вона права та обов`язки має стосовно дітей, в тому числі і подати заяву про побачення з дітьми. Ця заява зацікавила Відповідачку і представник органу опіки та піклування допомогла написати їй заяву. Результатом розгляду заяви Відповідачка не цікавилася. Перед судовим засіданням представник органу опіки та піклування телефонувала до Відповідачки, запитувала чому вона не забирає висновку органу опіки та піклування і повідомила їй про судові засідання, Відповідачка обіцяла, що поцікавиться судовими засіданнями, однак так і телефонувала в суд бо день перед судом представник до неї ще раз телефонувала. »

Періодичне перебуває за кордоном відповідачки у зв`язку з роботою, не має правового значення, оскільки позивачем надано докази ухилення останньої від виконання батьківських обов`язків тривалий час.

Таким чином, у справі достовірно встановлено, що ОСОБА_3 , будучи матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2021 року по даний час, не виконує обов`язку щодо піклування про здоров`я дітей, їх духовний та моральний розвиток, не цікавиться їх життям, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, тобто свідомо умисно ухилилася від виконання батьківських обов`язків.

Вказані обставини дають підстави для висновку про наявність підстав, передбачених статтею 164 СК України, для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, що є підставою для застосування крайнього заходу та необхідності в такий спосіб здійснення захисту прав дитини, з огляду на її свідоме й навмисне нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо виховання її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Колегія суддів вважає, що дії відповідачки свідчать про відсутність намірів та бажання брати участь у житті дідей та у їх вихованні.

Висновок суду першої інстанції про недоведеність факту ухилення матері від виконання батьківських обов`язків, не відповідає фактичним обставинам справи.

У цій справі наявні виключні обставини, за яких відповідачка може бути позбавлена батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дітей, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

При цьому суд наголошує, що у разі зміни поведінки матері і її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, вона може бути поновлена у батьківських правах відносно неповнолітніх: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, колегія суддів дійшла висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, що в даному випадку сприятиме забезпеченню найкращих інтересів дітей.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставою для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Буського районного суду Львівської області від 22 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо її неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.