ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/2706/24
Провадження №2/477/261/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2025 року Вітовський районний суд Миколаївської області, в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань Клюсевич-Шараповою Н.М.,

розглянувши у м. Миколаєві цивільну справу за

первісним позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини,

та за зустрічним позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2024 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог вказувала, що будинок належав ОСОБА_3 , але правовстановлюючий документ відсутній. Через це їй відмовили в нотаріальному оформленні спадщини.

Крім того, перепоною в нотаріальному оформленні спадкового будинку є той факт, що вона пропустила строк для прийняття спадщини, що відбулося з поважних причин.

Вказуючи, що є спадкоємицею за законом, але через вторгнення військ росії в лютому 2022 року і бойові дії на території області, не змогла вчасно подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тому просила поновити їй строк для прийняття спадщини та визнати право власності на будинок.

Ухвалою суду від 30 січня 2025 року, за заявою позивачки, до участі в справі був залучений в якості співвідповідача ОСОБА_2 , який є сином померлої спадкодавиці і також має право на спадкування після її смерті.

05 червня 2025 року ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву, в якій просив також надати йому як сину ОСОБА_3 додатковий строк для прийняття спадщини після її смерті, а також визнати за ним право власності на той же житловий будинок, на який претендує ОСОБА_1 , відмовивши останній в задоволенні позову.

На обґрунтування вимог вказував, що з тих же поважних причин пропустив строк для прийняття спадщину (повномасштабне вторгнення військ рф до України 22 лютого 2022 року), а за домовленістю зі своєю сестрою ОСОБА_1 вони розділили спадщину: вона має спадкувати земельну ділянку, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,53 га, а він житловий будинок, тому в судовому порядку просив визнати за ним право власності на будинок, який він має спадкувати за домовленістю між спадкодавцями, але через відсутність правовстановлюючого документу на нього неможливо вирішити це питання в позасудовому порядку.

Ухвалою суду від 09 червня 2025 року зустрічний позов був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 21 липня 2025 року підготовче провадження було закрито і справа призначена до розгляду. Одночасно, іншою ухвалою від тієї ж дати позовні вимоги за первісним позовом в частині визнання права власності на будинок залишені без розгляду за заявою позивачки.

В судове засідання на розгляд справи сторони не з`явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, позивачка за первісним позовом надала заяву з проханням розглядати справу без її участі, а також в заяві просила залишити без розгляду свої вимоги за первісним позовом щодо визнання права власності на будинок.

Позивач за зустрічним позовом/відповідач за первісним позовом до суду також не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, надав заяву з проханням розглядати справу без його участі та задовольнити його позов.

Представник відповідача за обома позовами - Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області, до суду також не з`явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, заяв не подав.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов до наступних висновків.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , яка на час смерті проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 .

Після її смерті відкрилася спадщина, в тому числі на нерухоме майно, серед якого є житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за цією ж адресою.

Згідно з ч.ч.1-4 ст. 1268, ч.1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину шляхом подання відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем її відкриття або шляхом проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Цивільний кодекс України передбачає два види спадкування: за законом і за заповітом (ст. 1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу; право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Заповіту спадкодавиці не встановлено, тому спадкування після її смерті має здійснюватися за законом.

Цивільний кодекс України вирізняє п`ять черг спадкування за законом, які виписані у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно матеріалів справи позивачка за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом є дітьми померлої спадкодавиці ОСОБА_3 .

Відповідно до довідки Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 18 вересня 2024 року спадкодавиця ОСОБА_3 з 01 серпня 1984 року і до часу смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживала та була зареєстрована одна по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини.

Згідно із цими положеннями закону позивачі за обома позовами повинні були на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_3 подати до нотаріальної контори або приватного нотаріуса заяву про прийняття спадщини, однак не вчинили цього.

Інших спадкоємців, які б прийняли спадщину або бажали її прийняти, судом не встановлено.

08 жовтня 2024 року приватний нотаріус Миколаївського районного нотаріального округу Миколаївської області Сапега О.А. роз`яснила ОСОБА_1 , що вона не проживала зі спадкодавцем на час її смерті і не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини на протязі шести місяців з часу її відкриття, тому вважається такою, що не прийняла спадщину. Рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Аналогічна ситуація стосується і позивача за зустрічним позовом.

За пунктами 4.1, 4.15, 4.18, 4.20 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє наявність спадкоємців, які прийняли спадщину, факт прийняття спадщини а також наявність правовстановлюючих документів, а у разі їх відсутності, роз`яснює про вирішення такого питання в судовому порядку.

На підставі ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до загальновідомого факту, 24 лютого 2022 року почалося повномасштабне вторгнення збройних формувань російської федерації до території України, що потягло введення воєнного стану в Україні, спричинило бойові дії в межах території Миколаївської області й інших областей та постійні артилерійські обстріли населених пунктів, тому його життя суттєво ускладнилося. Крім того, з цих же причин село Благодане (с. Комсомольське) Миколаївського району Миколаївської області, де мешкали як вона, так і позивачі, знаходилося у 2022 році в межах зони бойових дій та перебувало під постійними артилерійськими обстрілами.

Виходячи з цих обставин суд приходить до висновку, що позивачі (за первісним та зустрічним позовами) пропустили строк для прийняття спадщини з поважних причин, тому вважає необхідним визначити їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Слід відмітити, що постановою Верховної Ради України № 1377-VIII від 19 травня 2016 року «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» Жовтневий район Миколаївської області був перейменований на Вітовський, а відповідно до постанови Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17 липня 2020 року №807-ІХ у Миколаївській області було утворено Миколаївський район (з адміністративним центром у місті Миколаїв) до складу якого увійшла також Первомайська територіальна громада, і с. Благодатне (с. Комсомольське), а також ліквідовано у Миколаївській області старі районні територіальні утворення, зокрема й Вітовський район.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у позивача за зустрічним позовом відсутня можливість отримати правовстановлюючий документ на будинок у позасудовому порядку.

Так, первісна власниця будинку ОСОБА_3 побудувала його за свого життя.

Виходячи з довідки Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області від 18 вересня 2024 року житловий будинок по АДРЕСА_1 (раніше Жовтневий та Вітовський район Миколаївської області) був побудований до 1984 року і за погосподарською книгою рахувався за ОСОБА_3 .

До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали.

До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Відповідно до положень цих нормативних актів, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності.

Це свідчить про те, що ОСОБА_3 побудувала за свого життя будинок та мала його у власності.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав за життя ОСОБА_3 , а після її смерті входить до складу спадщини і в порядку спадкування повинен відійти спадкоємцям.

За загальним правилом, визначеним у ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В той же час, в частині 2 та частині 3 цієї статті передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них; а за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, вони можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них.

Однак кожен із спадкоємців бажає успадкувати окреме майно, а не його частки.

В ЦК України прямо не передбачено можливості розподілу між спадкоємцями видів спадщини спадкового майна, хоча норми закону, яка б забороняла це здійснити, не існує.

Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі, що передбачено

ст.ст. 364, 370 ЦК України.

Учасники цивільних відносин вільні у своєму волевиявленні, якщо воно не суперечить законодавству, не порушують моральні засади суспільства, права інших осіб, не шкодить довкіллю або культурній спадщині (ст.ст. 1 - 8 ЦК України).

Таким чином законом, хоча й визначена рівність часток спадкоємців у спадщині, однак не заборонено розподіл спадщини між ними (в тому числі нерухомого та рухомого майна) відповідно до їх законних часток, чи з певним відхиленням від рівності часток за їх домовленістю, що і було вчинено спадкоємцями після смерті ОСОБА_3 : кожен зі спадкоємців, за їх домовленістю, отримав у спадщину по одному виду нерухомого майна: ОСОБА_2 вказаний вище будинок, а ОСОБА_1 - земельну ділянку, площею 4,53 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Первомайської селищної ради Миколаївського району Миколаївської області (раніше ділянка входила до складу території Партизанської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області), копія державного акту відносно ділянки серії ІІ-МК №042333 від 20 березня 2001 року надано суду на підтвердження можливості її оформлення в нотаріальному порядку.

Проте нотаріально укласти договір про розподіл спадщини, як передбачено положеннями ст. 1267 ЦК України, вони не мають можливості через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно та відсутність належно зареєстрованого права власності на нерухомість.

Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивачі не можуть захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за позивачем за зустрічним позовом права власності на нерухомість в порядку спадкування за законом згідно досягнутої між ними домовленості.

За викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 про надання додаткового строку для прийняття спадщини задовольнити.

Надати ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у шість місяця з дня набрання законної сили цього рішення суду.

Позов ОСОБА_2 про надання додаткового строку для прийняття спадщини та визнання права власності на будинок задовольнити.

Надати ОСОБА_2 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном у шість місяця з дня набрання законної сили цього рішення суду.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Вітовський районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Р.В. Козаченко