ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року

м. Київ

справа № 308/1463/19

провадження № 61-17459св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач -заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури на постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Кожух О. А., Джуги С. Д.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2019 року заступник керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Позовна заява мотивована тим, що вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2018 року у справі № 308/3342/17, який набрав законної сили 14 травня 2018 року, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на три роки, від відбуття якого його було звільнено на підставі пункту «в» частини першої статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році».

Судом встановлено, що 27 грудня 2016 року приблизно о 09 год 00 хв ОСОБА_1 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Фіат Добло», державний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на вказаному автомобілі на відрізкуавтомобільної дороги Київ-Чоп, неподалік с. Н. Солотвино Ужгородського району у напрямку з м. Мукачева до м. Ужгород, не врахував дорожню обстановку, порушив вимоги Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення спочатку з автомобілем марки «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у попутному напрямку попереду нього, після чого виїхав на зустрічну смугу руху, де на пішохідному переході здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину з ліва на право по ходу руху автомобіля «Фіат Добло». Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ, переломи та забої різного ступеню, була залишена на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології.

Відповідно до даних медичної документації у потерпілої було виявлено значні травми.

Прокурор зазначав, що у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпіла ОСОБА_3 з 27 грудня 2016 року до 01 лютого 2017 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології, який фінансується за кошти департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації. Витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3 склали 38 366 грн. (відповідно до калькуляції від 18 грудня 2018 року № 7 та від 29 січня 2019 року № 1 із розрахунку 976,72 грн за один день у грудні 2016 року, 1 116,08 грн за один день у січні 2017 року перебування на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології).

Ураховуючи наведене, прокурор просив суд стягнути з відповідача на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації кошти, витрачені Обласним клінічним центром нейрохірургії та неврології на стаціонарне лікування потерпілої від злочину ОСОБА_3 за 35 днів у розмірі 38 366 грн.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2023 року у складі судді Лемак О. В. позов заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації кошти, витрачені Обласним клінічним центром нейрохірургії та неврології, на стаціонарне лікування, потерпілої від злочину, ОСОБА_3 у розмірі 38 366 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3 від злочинного діяння повинні бути відшкодовані особою, що вчинила кримінальне правопорушення - ОСОБА_1 та зараховані до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову заступника керівника Ужгородської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації відмовлено.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент вчинення ДТП була застрахована ТДВ «СТДВ «Глобус» на підставі страхового полісу від 24 травня 2016 року № АЕ/9162672, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 200 000 грн.

Ураховуючи, що ліміт відповідальності страховика є достатнім для відшкодування шкоди (витрат на лікування потерпілої ОСОБА_3 ), які поніс заклад охорони здоров`я у розмірі 38 366 грн, завданої з вини ОСОБА_1 , апеляційний суд вважав, що витрати на лікування потерпілої має відшкодувати ТДВ «СТДВ «Глобус» шляхом виплати закладу охорони здоров`я відповідного страхового відшкодування.

Суд апеляційної інстанції застосував правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц про те, що, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (пункт 58 постанови).

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року скасувати та залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2023 року.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У грудні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 січня 2025 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, яка є малозначною, проте касаційна скарга містить посилання на те, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики (підпункт а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України); витребувано цивільну справу із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.

У березні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2025 року у задоволенні клопотання заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури про розгляд справи за участю представника прокуратури відмовлено, справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга заступника керівника Закарпатської обласної прокуратуримотивована тим, що апеляційний суд дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією, а покладаються саме на винну особу, яка вчинила злочин.

Вважає, що правові підстави для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні, тому апеляційний суд неправильно застосував приписи статті 1206 статті 1206 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказує, що апеляційний суд дослідив лише наявність страхового полісу від 24 травня 2016 року № АЕ/9162672, проте питання виплаченої страхової суми за цим полісом у зв`язку з ДТП, що мала місце 27 грудня 2016 року з вини ОСОБА_1 судом не досліджувалося, будь-які документи щодо цього в матеріалах справи відсутні.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури вказує неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19, від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20, від 08 листопада 2023 року у справі № 607/15052/16-ц та постановах Верховного від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 17 липня 2024 року у справі № 358/469/16, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 квітня 2018 року у справі № 308/1463/19 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді трьох років позбавлення волі.

На підставі пункту «в» частини першої статті 1 Закону України «Про амністію у 2016 році», статті 86 КК України, засудженого ОСОБА_1 звільнено від відбування призначеного йому покарання частиною другою статті 286 КК України у вигляді трьох років позбавлення волі внаслідок акту амністії (а. с. 15-18).

27 грудня 2016 року приблизно о 09 год 00 хв ОСОБА_1 , керуючи технічно справним транспортним засобом марки «Фіат Добло», державний номер НОМЕР_1 , та рухаючись на вказаному автомобілі на відрізкуавтомобільної дороги Київ-Чоп, неподалік с. Н. Солотвино Ужгородського району у напрямку з м. Мукачева до м. Ужгород, не врахував дорожню обстановку та порушив вимоги Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення спочатку з автомобілем марки «Шкода Фабія», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який рухався у попутному напрямку попереду нього, після чого виїхав на зустрічну смугу руху, де на пішохідному переході здійснив наїзд на потерпілу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка переходила проїзну частину з ліва на право по ходу руху автомобіля «Фіат Добло».

Внаслідок даної ДТП ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді ВЧМТ, переломи та забої різного ступеню, була залишена на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології.

Відповідно до даних медичної документації у потерпілої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було виявлено значні травми (а. с. 14).

Вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок дії тупих твердих предметів по ударному механізму дії, якими могли бути виступаючі частині автомобіля, під час ДТП, при чому вона могла знаходитися у вертикальному або близькому до нього положенні. По давності виникнення, відповідно до даних медичної документації, вищевказані тілесні ушкодження вкладаються в час вищевказаної ДТП, яка мала місце 27 грудня 2016 року.

Тілесні ушкодження були небезпечними для життя в момент їх спричинення і за цією ознакою, згідно з пунктом 2.1.3. (б, в) «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року № 6, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно з наданою Обласним клінічним центром нейрохірургії та неврології калькуляції від 18 грудня 2018 року № 7 видатків на лікування хворої ОСОБА_3 27 днів з 27 грудня 2016 року до 23 січня 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології, фінансування було здійснено за кошти Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації. Витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3 склали 29 437,36 грн (а. с. 9).

Відповідно до наданої Обласним клінічним центром нейрохірургії та неврології калькуляції від 29 січня 2019 року № 1 видатків на лікування хворої ОСОБА_3 8 днів з 24 січня 2017 року до 01 лютого 2017 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Обласному клінічному центрі нейрохірургії та неврології, фінансування було здійснено за кошти Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації. Витрати на стаціонарне лікування потерпілої ОСОБА_3 склали 8 928,64 грн (а. с. 11).

Згідно з листом Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації від 31 січня 2019 року Обласний клінічний центр нейрохірургії та неврології фінансується за рахунок коштів Закарпатського обласного бюджету та перебуває у безпосередньому підпорядкуванні Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації (а. с. 12).

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована ТДВ «СТДВ «Глобус» на підставі страхового полісу від 24 травня 2016 року № АЕ/9162672, з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю у розмірі 200 000 грн, шкоду, заподіяну майну - 100 000 грн (а. с. 52).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 56 ЦПК України передбачено, що прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Згідно із частиною третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, спільній власності територіальних громад, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету, за рахунок якого таке лікування фінансувалося. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, який за відповідні надані медичні послуги отримує кошти згідно з договором про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, такі кошти зараховуються до Державного бюджету України.

Питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16 липня 1993 року № 545 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора.

Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров`я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров`я (пункт 4 Порядку).

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 07 липня 1995 року № 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» судам роз`яснено, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується, згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, прокурор в інтересах держави в особі Департаменту охорони здоров`я Закарпатської обласної державної адміністрації звернувся до суду з позовом про відшкодування витрат на стаціонарне лікування від кримінального правопорушення.

Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої відповідно до статті 1206 ЦК України.

Наведене узгоджується із правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах від 01 квітня 2019 року у справі № 450/1335/15-ц (провадження № 61-33915св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 295/2579/17 (провадження № 61-33266св18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Натомість апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що витрати на лікування потерпілої має відшкодувати страховик, з огляду на таке.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 цього Закону).

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Ураховуючи викладене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам (потерпілим) унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Отже, витрати лікувального закладу на лікування потерпілого від злочину не можуть бути відшкодовані за договором обов`язкового страхування страховою компанією.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1345цс15.

За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, правильно застосувавши норми матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач, як особа, яка вчинила злочин, зобов`язаний відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілої ОСОБА_3 .

Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції, вирішуючи позов прокурора, неправильно застосував положення статті 1206 ЦК України, що призвело до неправильного висновку про відсутність підстав для відшкодування особою, яка вчинила злочин витрат закладові охорони здоров`я на лікування потерпілої від цього злочину.

Районний суд ухвалив рішення повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам, вимогам та запереченням сторін за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, доводи касаційної скарги заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури є обґрунтованими.

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки суд апеляційної інстанції скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції, то постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу заступника керівника Закарпатської обласної прокуратури задовольнити.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 26 листопада 2024 року скасувати та залишити в силі рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 квітня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді:І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець