справа № 211/6321/25
провадження № 6/208/2650/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі:

головуючого судді Гречаної В.Г.,

за участі секретаря судового засідання Агеєвої В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розшук боржника ОСОБА_1 ,-

ВСТАНОВИВ:

08.09.2025 року з Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу до Заводського районного суду міста Кам`янського надійшл а справа № 211/6321/25 за поданням державного виконавця Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розшук боржника ОСОБА_1

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні в Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 23151000 з виконання виконавчого листа №2-4 від 06.07.2010 року, виданого ґясинуватським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів у розмірі частини, але не менше ніж 50% прожиткового мінімумум для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

09.12.2010 року у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадженя» державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

Під час проведення виконавчих дій державним виконавцем направлено запии до обліково-реєстраційних установ для встановлення належного боржнику рухомого та нерухомого майна, а також для встановлення джерел отримання доходу боржника . Згідно останніх відомостей боржник ніде не працює, пенсію не отримує. Рухоме та нерухоме майно за боржником не значиться.

10.01.2023 року державним виконавцем винесено повідомлення про внесення відомостей про боржника до Єдиного реєстру боржника.

26.03.2024 року державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. Станом на 27.05.2025 року кошти на рахунках боржника відсутні.

10.01.2023 року державним виконавцем винесено постанови щодо обмеження боржника, передбачені ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження»

Останнє відоме місце реєстрації боржника АДРЕСА_1 , тобто територія, на якій проводяться активні бойові дії.

Відповідно до відповіді Міністерства соціальної політики України від 20.05.2025 року ОСОБА_1 відсутній в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб.

Як вбачається з відповіді Державної прикордонної служби від 27.05.2025 року боржник кордон України не перетинав.

Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 31.05.2025 року складає 127 405 грн, 12 коп.

Таким чином, вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання рішення суду та встановлення місця перебування боржника не надали позитивного результату.

Тому, з метою забезпечення належного виконання рішення суду просить суд оголосити в розшук боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи за її відсутності.

Боржник та інші учасники судового провадження в судове засідання не з`явились, причини своєї неявки суду не повідомили, що не перешкоджає розгляду подання.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Пунктом 5 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що боржник зобов`язаний своєчасно з`являтися на вимогу виконавця.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 438 ЦПК України, розшук боржника або дитини, привід боржника оголошуються за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача.

Згідно з ч. 1 та 2 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини, виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Отже, звернення державного виконавця до суду із поданням про розшук боржника повинно бути підтверджене відповідними документами, що обґрунтовують наявність невиконаного виконавчого провадження з вини боржника та безрезультатність виконавчих дій по виявленню місця знаходження боржника.

Суд зауважує, що в матеріалах подання немає жодного доказу того, ОСОБА_1 повідомлений про відкриття самого виконавчого провадження, окрім цього; відсутні докази того, що боржнику, державним виконавцем надано строк на добровільне виконання судового рішення, що він повідомлений про примусове виконання судового рішення, а також, що він викликався до державного виконавця.

Так, в матеріалах справи наявні лише процесуальні документи, які прийняті державним виконавцем під час виконання рішення суду, однак немає жодного підтвердження, що боржник з моменту відкриття виконавчого провадження викликався державним виконавцем та підтвердження того, що даний виклик ним отримано або ж повернутий до Відділу відміткою причини не вручення.

Державним виконавцем навіть не надано жодного акту виходу державного виконавця за місцем мешкання боржника, які ним здійснювалися з метою виявлення майна боржника за місцем його реєстрації з моменту відкриття виконавчого провадження.

Окрім того, на момент розгляду подання, державним виконавцем не надано суду будь-яких оновлених даних щодо боржника по справі, а саме щодо місця його роботи, відкритих рахунків в банку, перетину державного кордону, наявного зареєстрованого за ним рухомого чи нерухомого майна, тощо.

Тобто із доданих до подання документів не вбачається, що державним виконавцем були вжиті всі заходи, які б сприяли встановленню місця проживання боржника чи виявлення майна, на яке можна звернути стягнення з метою виконання рішення суду.

Окрім того, в матеріалах подання відсутні відомості про те, що боржнику було направлено повідомлення про дату проведення виконавчих дій, та його обов`язок допустити державного виконавця для проведення виконавчих дій, якщо такі дії проводилися.

Також державним виконавцем не подано належного обґрунтування необхідності проведення виконавчих дій із розшуком боржника.

Статтею 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Виходячи з викладеного, суд заявлене подання вважає необґрунтованим, оскільки подання не містить жодних доказів, які б підтверджували вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника з моменту відкриття виконавчого провадження (пояснення сусідів, родичів тощо), що має значення для вирішення питання про оголошення у розшук боржника.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що державний виконавець не подав до суду достатніх і достовірних доказів про відсутність відомостей щодо місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, а також доказів, які підтверджували б вичерпність заходів, вжитих державним виконавцем щодо встановлення місця знаходження боржника, хоча це є його обов`язком, що може призвести до безпідставного оголошення розшуку ОСОБА_1 , чим будуть порушені його права.

Між тим, слід зазначити, що відмовляючи у задоволенні подання, суд виходить також з того, що розшук боржника є суттєвим втручанням у приватне життя особи у розумінні ст. 8 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, і тому має бути легітимним, виправданим та пропорційним цілям, які мали бути досягнуті. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), висловлену у п. 33 рішення ЄСПЛ у справі «Фельдман проти України», за яким будь-яке втручання у право особи на повагу до її приватного та сімейного життя становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо воно не здійснювалося «згідно із законом», не переслідувало легітимну ціль та було «необхідним у демократичному суспільстві» у тому сенсі, що воно було пропорційним цілям, які мали бути досягнуті.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що в задоволенні подання про оголошення розшуку боржника слід відмовити.

Разом з цим, суд звертає увагу, що відмова у задоволенні подання про оголошення у розшук боржника не перешкоджає повторному зверненню державного виконавця до суду з аналогічним поданням у випадку доведеності ним необхідності оголошення останнього у розшук.

Керуючись ст.ст. 76, 77, 80, 438 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Авдіївсько-Мирноградського відділу державної виконавчої служби у Покровському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про розшук боржника ОСОБА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - http://zv.dp.court.gov.ua.

Суддя В.Г. Гречана