ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8943/25 Справа № 209/2586/25 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко Я. О. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

за участю секретаря Піменової М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект центр до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року ТОВ Коллект центр звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованість за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог ТОВ Коллект центр посилалися на те, що 05 січня 2021 року між ТОВ Інфінанс та ОСОБА_3 було укладено договір № /1 на отримання кредиту згідно заявки-анкети на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору позики, що була акцептована відповідачем 05 січня 2021 року шляхом підписання електронним підписом відповідача. Згідно договору відповідач отримав кредит в розмірі 4000 грн., строк користування кредитом 25 днів, строк дії договору три роки за відсотковою ставкою 1,75% за один день користування кредитом. 11 лютого 2022 року між ТОВ Інфінанс та ТОВ Вердикт Капітал було укладено договір факторингу № 11-02/22, відповідно до якого ТОВ Інфінанс відступило ТОВ Вердикт Капітал право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за Договором № /1 від 05 січня 2021 року, укладеного між ТОВ Інфінанс та відповідачем. 10 січня 2023 року відповідно до Договору №10-01/2023 ТОВ Вердикт Капітал відступило право вимоги до позичальників ТОВ Коллект центр, в тому числі за Договором № /1 від 05 січня 2021 року. Відповідач порушив умови кредитного договору і станом на 28 березня 2025 року має прострочену заборгованість в сумі 58600 грн., яка складаються із: заборгованості за тілом кредиту 4000 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги 54600 грн. На підставі викладеного ТОВ Коллект центр просили суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № /1 від 05 січня 2021 року, яка утворилася станом 28 березня 2025 року, у розмірі 58600 грн., яка складаються із: заборгованості за тілом кредиту 4000 грн., заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги 54600 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року частково задоволено позовні вимоги ТОВ Коллект центр. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ Коллект центр заборгованість за Договором № /1 від 05 січня 2021 року в розмірі 58600 грн., з яких: 4000 грн. заборгованість за тілом кредиту; 54600 грн. заборгованість за відсотками. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ Коллект центр витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн. 40 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ Коллект центр витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 23 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ Коллект Центр, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ Коллект Центр просить рішення суду від 23 липня 2025 року залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Звернувшись до суду із цим позовом, ТОВ Коллект центр просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № /1 від 05 січня 2021 року, яка утворилася станом 28 березня 2025 року у розмірі 58600 грн., яка складаються із: заборгованості за тілом кредиту 4000 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги 54600 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ Коллект центр, суд першої інстанції послався на їх доведеність та обґрунтованість в частині суми заборгованості у розмірі 58600 грн., судового збору 2422 грн. 40 коп. та витрат на правову допомогу у розмірі 7000 грн., однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст.599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.1 ст.611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1050 ЦК України, визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено право позикодавця в разі прострочення позичальником чергової частини повернення позики вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати належних процентів.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1077 ЦК України встановлено, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Закон України Про електронну комерцію визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

У статті 3 Закону України Про електронну комерцію зазначено, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 цього Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилами ч. 8 ст. 11 Закону України Про електронну комерцію у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України Про електронну комерцію моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі встановлено, 05 січня 2021 року між ТОВ Інфінанс та ОСОБА_3 на підставі Заявки-анкети №3419125 на умовах Пропозиції (оферти) на укладення електронного Договору позики, що акцептована відповідачем, шляхом підписання електронним підписом відповідача, вчиненим одноразовим ідентифікатором, було укладено Договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №/1 (а.с.27-29).

Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 4000 грн., строк користування кредитом 25днів. Строк дії Договору 3 роки. Відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

Відповідно до умов, викладених в Оферті, Пропозиція (Оферта), Акцепт оферти, Правила та Заявка-анкета становлять єдиний документ Договір.

Пропозиція (Оферта) на отримання кредиту згідно Заявки-анкети підписана позичальником, електронним цифровим підписом (одноразовий ідентифікатор в якості особистого підпису 2L3Z8W), який було надіслано за допомогою СМС-повідомлення на телефон номер зазначений Позичальником в особистому кабінеті ( НОМЕР_1 ) на сайті Кредитодавця.

Відповідач ОСОБА_3 здійснила дії, спрямовані на укладання Договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, із введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки № НОМЕР_2 , на рахунок якої, в подальшому, Кредитодавцем (ТОВ Інфінанс) було перераховано грошові кошти в розмірі 4000 грн. ( а.с.40).

Підписанням Акцепту оферти Відповідач, також підтвердила, що вона повністю

ознайомилася з усіма його умовами, в тому числі з Правилами та йому було надана інформація, передбачена вимогами чинного законодавства.

Правилами надання коштів у позику, передбачено що Договір позики укладається електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається Позичальником у відповідності до вимог ст.12 Закону України Про електронну комерцію, за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з урахуванням положень ч.6 і 12 п.3, ст.12, п.12 ст.11 Закону України Про електронну комерцію, ч.1 ст.205 ЦК України).

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Договором позики, надавши позичальнику кредитні кошти в порядку передбаченому умовами Договору позики.

11 лютого 2022 року між ТОВ Інфінанс та ТОВ Вердикт Капітал було укладено Договір факторингу №11-02/2022, відповідно до якого ТОВ Інфінанс відступило на користь ТОВ Вердикт Капітал права грошової вимоги до Боржників за Договорами позики, у т.ч. за Договором позики №/1 від 05 січня 2021 року, що укладений між ТОВ Інфінанс та боржником яким є: ОСОБА_3 (а.с.15-20).

10 березня 2023 року ТОВ Вердикт Капітал відступило право вимоги до Боржників ТОВ Коллект центр відповідно до Договору відступлення права вимоги №10-03/2023/01, в тому числі за Договором позики №/1 від 05 січня 2021 року, що укладений між ТОВ Інфінанс та боржником яким є: ОСОБА_3 (а.с.21-26).

Таким чином, ТОВ Коллект центр наділено правом грошової вимоги до

відповідача.

Позивач зазначав, що загальний розмір заборгованості Позичальника по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом, станом на 28 березня 2025 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 58600 грн., яка складаються із: заборгованості за тілом кредиту 4000 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги 54600 грн. (а.с.13, 14, 42-45)

Звернувшись до суду із цим позовом, ТОВ Коллект центр просили стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № /1 від 05 січня 2021 року, яка утворилася станом 28 березня 2025 року у розмірі 58600 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 4000 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення прав вимоги 54600 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 2422 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 16000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, є доведеним факт укладання між ТОВ Інфінанс та ОСОБА_3 05 січня 2021 року Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансово кредиту №/1 та перерахування 05 січня 2021 року грошових коштів на картковий рахунок відповідача в сумі 4000 грн. за укладеним 05 січня 2021 року Договору про надання позики, в тому числі і на умовах фінансово кредиту №/1 на погоджених умовах Акцепту оферти одноразовим ідентифікатором.

Відповідач ОСОБА_2 не довела відсутність такої заборгованості, тому позовні вимоги ТОВ Коллект центр в частині стягнення з відповідача заборгованості за договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансово кредиту №/1 від 05 січня 2021 року в сумі 4000 грн. - за тілом кредиту є обґрунтованими.

Стосовно стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом слід зазначити наступне.

Відповідно до умов Договору позики Позичальнику надано кредит в розмірі 4000 грн., строк користування кредитом 25 днів, відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом.

Позивачем не надано відповідних доказів на підтвердження тих обставин, що строк повернення позичених коштів за Акцептом оферти від 05 січня 2021 року перевищує 25 днів.

Отже, нарахування процентів за користування коштами в сумі 4000 грн. слід проводити із відсоткової ставки 1,75%, яка обмежується 25 днями та їх загальний розмір становить 1750 грн. (4000 грн. х 1,75% х 30 днів).

Розмір відсотків за користування кредитними коштами у сумі 54600 грн. на дату відступлення прав вимоги від ТОВ Інфінанс, позивачем не доведено належними та допустимими доказами у справі.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 645/5557/16-ц).

Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за Договором про надання позики, в тому числі і на умовах фінансово кредиту №/1 від 05 січня 2021 року в розмірі 1750 грн. - в межах строку користування кредитом.

Стосовно витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

Положеннями ст. ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1)на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків,спеціалістів,перекладачів,експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів,проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням,забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року по справі № 596/2305/18.

Таким чином, у разі недотримання вимог частини п`ятої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 137 ЦПК України).

Вказана правова позиція щодо права суду зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони узгоджується із правовою позицією, викладеною: в постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19; у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: від 03 червня 2020 року у справі № 211/1674/19 (провадження № 61-2679св20), від 19 серпня 2020 року у справі № 195/31/16-ц (провадження № 61-15811св19); у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: від 18 листопада 2020 року у справі №922/3706/19, від 17 грудня 2020 року у справі № 922/3708/19.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У позовній заяві позивач просив стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 16000 грн.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано суду: копію договору про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01 липня 2024 року; заявку на надання юридичної допомоги № 432 від 01 лютого 2025 року, витяг з акту №5 про надання юридичної допомоги від 28 лютого 2025 року щодо вартості наданих послуг у розмірі 16000 грн. (а.с.8-12).

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №75/9215/15-ц вказано, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

Враховуючи, складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання наданих послуг, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, також враховуючи, що відповідач заперечувала проти стягнення з неї на користь позивача витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 2000 грн, що є співмірним з наданим адвокатом обсягом послуг, які відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.

За таких обставин, враховуючи викладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ Коллект Центр.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Кам`янського Дніпропетровської області від 23 липня 2025 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект центр до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за кредитним договором скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект центр до ОСОБА_2 про стягнення заборгованість за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект центр () заборгованість за Договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансово кредиту №/1 від 05 січня 2021 року, за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 4 000 грн., заборгованості по відсоткам у розмірі 1 750 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект Центр відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Коллект центр () судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі

2 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови

проголошена у судовому засіданні 04 листопада 2025 року.

Повний текст постанови складено 05 листопада 2025 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова