справа № 274/5974/25
провадження № 2/0274/2374/25
Рішення

Іменем України

03.11.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

Представник позивача Ткаченко М.М. звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з відповідачки на користь ТзОВ "Коллект центр" заборгованість за договором № від 27.08.2019 у розмірі 76776,14 грн.

Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що 27.08.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № та отримання кредиту згідно Заявки - анкети на умовах пропозицій (оферти) на укладання електронного договору надання позики № від 27.08.2019, шляхом підписання електронним підписом відповідачки, відповідно до умов якого, банк відкрив позичальнику картковий рахунок, з максимальним лімітом в розмірі 20000,00 грн., в межах строку дії договору 36 місяців, зі сплатою відсотків за один календарний день на суму фактичного залишку 1,75 %.

14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс»» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, в тому числі за договором № від 27.08.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за договором № від 27.08.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 .

У порушення умов договору відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконує, в результаті чого станом на день формування позовної заяви загальний розмір заборгованості, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 104456,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5880,00 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги- 98576,24 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності та пропорційності, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.08.2019 в сумі 76776,14 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5880,00 грн; заборгованість за відсотками - 70896,14 грн, а також понесені витрати на сплату судового збору в сумі 2422,40 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 25000,00 грн.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 28.08.2025 позовну заяву було залишено без руху (а.с.101).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04.09.2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій (а.с.117 -118).

Відповідачка повідомлялася про розгляд справи шляхом направлення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі рекомендованим листом з повідомленням про вручення на адресу зареєстрованого місця проживання, який повернувся до суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою".

У постанові Верховного Суду від 11.12.2018 у справі № 921/6/18 наведено позицію, що у разі якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернено поштою у зв`язку з посиланням, зокрема на відсутність (вибуття) адресата, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.

Враховуючи, що справа призначена до розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін, ненадходження від відповідачки відзиву на позовну заяву, суд вирішив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

Судом встановлено, що 27.08.2019 року між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №. Згідно Заявки - анкети на умовах пропозицій (оферти) від 13.01.2020 видано кредит в розмірі 5880,00 грн (а.с.12-20).

Згідно довідки про ідентифікацію ТОВ «Інфінанс» клієнт ОСОБА_1 , з якою укладено договір № від 27.08.2019 ідентифікована товариством. Акцепт договору позичальником підписано одноразовим ідентифікатором 4q5r0n 13.01.2020 (а.с. 56).

Відповідно до умов договору № від 27.08.2019, на ім`я ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок з максимальним лімітом в розмірі 20000,00 грн., в межах строку дії договору 36 місяців, зі сплатою відсотків за один календарний день на суму фактичного залишку 1,75 %.

Згідно повідомлення ТОВ «Універсальні платіжні рішення» №1980_43 від 07.03.2025 підтверджується факт зарахування ТОВ «Інфінанс» 13.01.2020 5880,00 грн на картку платника НОМЕР_1 (а.с.57).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № від 27.08.2019, зробленого первісним кредитором ТОВ «Інфінанс» за ОСОБА_1 наявна заборгованість станом на 14.07.2021 у розмірі 15370,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5880,00 грн, заборгованість за відсотками - 56490,14 грн (а.с.59-71).

14.07.2021 між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу №14-07/21, відповідно до умов якого ТОВ «Інфінанс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за договором надання позики № від 27.08.2019, що укладений між ТОВ «Фнфінанс» та ОСОБА_1 (а.с. 23-28).

Згідно Реєстру боржників ТОВ «Інфінанс» заборгованість за договором надання позики № від 27.08.2019, боржником за яким є ОСОБА_1 складає 62370,14 грн, до якої включено: 5880,00 грн - сума кредиту; 56490,14 грн заборгованість за відсотками (а.с.29-30,32).

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023, у тому числі за договором надання позики № від 27.08.2019, що укладений між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 (а.с. 33-40).

Згідно Реєстру боржників, право вимоги до яких перейшло від ТОВ «Вердикт Капітал» до ТОВ «Коллект центр», де серед інших боржників зазначається ОСОБА_1 , як боржник за договором надання позики № від 27.08.2019, її заборгованість становить 104456,24 грн, до якої включено: 5880,00 грн сума кредиту; 98576,24 грн заборгованість за відсотками (а.с.41-45).

Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал» щодо боржника ОСОБА_1 - позичальника за договором надання позики № від 27.08.2019, заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» на дату відступлення (10.01.2023) грошової вимоги позивачу ТОВ «Коллект центр» визначена у сумі 104456,24 грн. (а.с.21).

Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «Коллект центр» за ОСОБА_1 станом на 15.08.2025 рахується заборгованість у загальному розмірі 104456,24 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5880,00 грн; заборгованість за відсотками - 98576,24 грн (а.с.22).

Проте, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.08.2019 в сумі 76776,14 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 5880,00 грн; заборгованість за відсотками - 70896,14 грн.

Таким чином, між сторонами існує спір, що виник з кредитних правовідносин, які регулюються нормами цивільного права про зобов`язання та договір кредиту (позики), а також законами про споживче кредитування та права споживачів.

Пункт 1 ч. 2 ст.11 ЦК України встановлює, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є зокрема договори та інші правочини.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (п.5 ч.3 ст. 18 Закону)

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (ч.1, ч. 2 ст. 631 ЦК України).

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ч.2 ст. 638 ЦК).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Інфінанс»).

Відповідно до ч.1 ст.93 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію,необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій, у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов`язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору договору про відкриття кредитної лінії.

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилами ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обв`язку первісному кредитору є належним виконанням.

За приписами ч.1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України визначена відповідальність боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановивши зміст спірних правовідносин та їх нормативно-право регулювання, дослідивши подані позивачем матеріали, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Аналізуючи положення ч.1 ст. 638 ЦК України, ч.1 ст. 1047, ст. 1048 ЦК України та інші норми цивільного закону можна зробити висновок, що істотними (основними) умовами кредитного договору є предмет грошові кошти (кредит) у визначеному розмірі, проценти за користування кредитом та строк, на який надається кредит. Умови щодо суми кредиту та розміру процентів становлять основне грошове зобов`язання у кредитному договорі, яке має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Кредитний договір може містити й інші (додаткові) умови, які випливають з його змісту та не суперечать закону, зокрема умови щодо відповідальності сторін, зміни процентної ставки, надання кредитотавцем додаткових та супутніх послуг тощо.

Отже, судом встановлено, що 27.08.2019 між ТОВ «Інфінанс» та ОСОБА_1 було укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №, в електронній формі. Відповідно до умов договору, кредит надано позичальнику у вигляді відновлювальної кредитної лінії, окремими частинами (траншами); максимальний розмір кредитного ліміту (траншу) - 20000 грн.; кожен транш надається в межах строку дії договору 36 календарних місяців та на максимальний строк користування кредитом (траншем) 30 календарних днів; за користування кредитом позичальник сплачує відсотки, які не можуть бути більшими як 1,75 % в день на суму фактичного залишку кредиту.

Згідно Заявки-анкети позичальника від 13.01.2020 та відповідно до акцепту від 13.01.2020 позичальник ОСОБА_1 прийняла пропозицію (оферту) ТОВ «Інфінанс» на отримання 53 транш кредиту в розмірі 5880,00 грн зі строком користування кредитом (траншем) 30 днів, що вкладається в межі строку основного договору надання позики № від 27.08.2019 (3 роки); відсоткова ставка за користування кредитом 1,75 % у день; вартість кредиту за 30 днів користування 3087,00 грн.

Отже, ОСОБА_1 мала зобов`язання повернути ТОВ «Інфінанс» отриманий 13.01.2020 кредит (5 транш) у розмірі 5880,00 грн не пізніше спливу 30 днів від дня надання коштів та сплатити відсотки в розмірі 3087,00 грн.

Кредитор ТОВ «Інфінанс» належним чином виконав своє зобов`язання, перерахувавши 13.01.2020 кредит (транш) в розмірі 5880,00 грн на банківську платіжну карту позичальника ОСОБА_1 . Проте, відповідачка до спливу 30-денного строку, на який надався кредит, не повернула кошти та не сплатила відсотки за користування ними.

Неповернення позичальником кредиту (траншу) у погоджений сторонами строк зі сплатою відсотків за користування коштами призвело прострочення відповідачкою основного грошового зобов`язання у сумі 8967,00 грн, з яких 5880,00,00 грн. - кредит; 3087,00 грн - відсотки.

Внаслідок повного прострочення (не виконання) грошового зобов`язання кредитодавець ТОВ «Інфінанс» застосував до позичальника ОСОБА_1 відповідальність, передбачену п. 5.3 основного договору надання позики № від 27.08.2019, де вказано про продовження зобов`язання позичальника на весь період фактичного користування кредитом (траншем). При цьому, як вказано у цьому пункті договору, до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування кредитом (траншем) у розмірі 1,75 відсотків у день, починаючи з першого дня прострочення строкового повернення кредиту (траншу) і до повного повернення кредиту.

Застосовуючи таку конструкцію пункту 5.3 договору, кредитодавець по закінченню строку, на який надавався кредит (транш), фактично визнав за собою право продовжити позичальнику строк користування кредитом та, відповідно, нарахування процентів на невизначений для позичальника строк. Вартість кредиту (траншу) за умов такого безстрокового нарахування процентів, позичальнику не була відома при укладанні договору (прийняття пропозиції (оферти) від 13.01.2020), що є несправедливим по відношенню до споживача кредитних послуг.

Окрім цього, судом встановлено, що положення п. 5.3 договору надання позики № від 27.08.2019, не узгоджується з п. 8 Правил надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту за умовами програми «MoneyBOOM», які введені в дію ТОВ «Інфінанс» з 11.05.2019, де для продовження строку дії кожного кредиту (траншу) необхідним є повний розрахунок позичальника по процентам та іншим платежам. При цьому продовження строку кредитування здійснюється на той строк, на який надавався кредит (у даному випадку 30 днів). Якщо ж таких обставин (розрахунку по процентам та додатковим платежам) не настало, то згідно п. 10 Правил боржнику, який прострочив строки сплати поточного кредиту та відсотків нараховується пеня (а.с.46-55).

Верховний Суд у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 сформулював наступну правову позицію : "Проценти за користування кредитом проценти, які нараховуються в межах строку кредиту (позики), визначені у договорі. Такі проценти розуміються як проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором або законом, які сплачує позичальник. Порядок їх виплати врегульований частиною 1 статті 1048 ЦК України.

Проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами проценти, які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати якого врегульований частиною 2 статті 625 ЦК України, у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України".

Як зазначає Верховний Суд у своїй постанові, після закінчення строку дії кредитного договору, тобто строку, на який надавався кредит, або у разі пред`явлення банком вимоги до позичальника про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування кредитором процентів на суму невиконаного (простроченого) грошового зобов`язання має юридичну природу відповідальності, що передбачена статтею 625 ЦК України (3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом).

За змістом позовної заяви та розрахунку боргу позивач ставить вимогу про стягнення процентів за правомірне користування кредитом. Вимога про стягнення процентів на підставі ст.625 ЦК не заявлена.

З огляду на вищевикладене, суд вважає, що ТОВ «Інфінанс» після спливу 30-денного строку, на який надавався кредит (53 транш), а після нього наступний кредитор за договором факторингу №14-07/21 від 14.07.2021 ТОВ «Вердикт Капітал» неправомірно продовжили нарахування відсотків на суму неповернутого кредиту, що призвело до визначення загальної суми відсотків за користування кредитом в розмірі 104456,24 грн, що значно перевищує суму відсотків (3087,00 грн), яка визначена сторонами договору надання позики № від 27.08.2019 та акцепти від 13.01.2020 № , як вартість кредиту (траншу) за 30 днів користування ним.

Отже, оскільки ОСОБА_1 кредит не повернула та не сплатила проценти за користування ним, а тому, безсумнівно, має борг за основним зобов`язанням 5880,00 грн перед позивачем ТОВ «Коллект центр», як новим кредитором.

Що стосується стягнення відсотків за користування кредитом, з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість в розмірі 3087,00 грн, згідно строку кредитування (30 днів).

Таким чином суд частково задовольняє позовні вимоги ТОВ «Коллект центр» та стягує з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.08.2019 у загальному розмірі 8967,00 грн, що складається з наступного: 5880,00 грн - неповернутий кредит; 3087,00 грн - відсотки за користування кредитом.

Згідно частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України).

Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).

Також, із матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Коллект центр» понесло витрати на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді в розмірі 25000 грн., що підтверджується договором №01-07/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, прайс-листом АО «Лігал Ассістанс», платіжною інструкцією № від 15.03.2024, заявкою на надання юридичної допомоги №884 від 01.07.2025, Витягом з акту №12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 (а.с. 79-85).

Відповідно до частини 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підставі статті 141 ЦПК України, оскільки судом частково задоволено позов, витрати позивача на правничу допомогу слід стягнути пропорційно задоволеної частки позовних вимог, а саме в розмірі: 2920,00 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі 283,00 грн.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89, 247,258,263-265,274 -275,279,354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце знаходження: вул. Мечнікова, 3, оф. 306, м. Київ, ) заборгованість за договором надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № від 27.08.2019 у розмірі 8967,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце знаходження: вул. Мечнікова, 3, оф. 306, м. Київ, ) 283,20 грн судового збору та 2920,00 грн витрат на правничу допомогу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2025 року

Суддя : Т.М. Вдовиченко