ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 1909/573/2012Головуючий у 1-й інстанції Коротич І.А.
Провадження № 22-ц/817/1101/25 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

04 листопада 2025 р.м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

заслухавши суддю-доповідача про проведення підготовчих дій до апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Качора Степана Богдановича на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року, постановлену суддею Коротич І.А. у справі №1909/573/2012 за заявою ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаною заявою, яку обґрунтовано тим, що рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 27.06.2012 року у справі № 1909/573/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Тернопільської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму кредитної заборгованості в розмірі 174 249,29 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 1 253 261, 65 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - майновий комплекс, що складається із цегляного приміщення цеху площею 347,8 кв.м, цегляного приміщення лабораторії площею 113,1 кв.м, загальною площею 460,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та предмет застави - обладнання за переліком, вказаним у договорі застави від 29.04.2005 року за реєстровим № 1523, які належать на праві власності ОСОБА_3 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Тернопільської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 219 грн судових витрат по сплаті судового збору.

На підставі вказаного рішення Кременецьким районним судом Тернопільської області 31.10.2012 року був виданий виконавчий лист № 1909/573/2012 та з метою його примусового виконання відділом державної виконавчої служби Кременецького районного управління юстиції 04.07.2013 року було відкрито виконавче провадження № 38650719.

Після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його спадкоємці успадкували майновий комплекс, що складається із цегляного приміщення цеху площею 347,8 кв.м, цегляного приміщення лабораторії площею 113,1 кв.м, загальною площею 460,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , який в подальшому відчужили на підставі договорів купівлі продажу від 26.01.2017 №58,59 за загальною ціною 108060 грн, а кошти від продажу добровільно сплатили іпотекодержателю ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», згідно квитанцій № 168/1142-7, № 168/1142-8 від 26.01.2017.

В подальшому, ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 03.02.2021 року було змінено стягувача - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

На виконання судового рішення ОСОБА_2 сплатила суму судового збору в розмірі 3203,20 грн, згідно квитанції № 35 від 31.08.2023 року.

Зважаючи на те, що майно, яке зазначено в рішенні суду і належало померлому ОСОБА_3 продано, а судовий збір ОСОБА_2 сплатила, тому обов`язок останньої як боржника відсутній, судове рішення виконано повністю.

На підставі наведеного просила визнати виконавчий лист у справі №1909/573/2012, який виданий 31.10.2012 року Кременецьким районним судом Тернопільської області таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 7 січня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Кременецького районного суду від 25 вересня 2024 року залишено без змін.

25 вересня 2025 року апеляційну скаргу на ухвалу Кременецького районного суду від 25 вересня 2024 року подала ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Качор С.Б.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Качор С.Б. просить:

-залучити до участі у справі правонаступника померлого відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ;

-приєднати нові докази, що не могли бути подані до суду першої інстанції, зокрема: лист-повідомлення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» № 114-40-3/6 від 24 січня 2017 року про припинення іпотеки; копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_1 ;

-скасувати ухвалу Кременецького районного суду від 25 вересня 2024 року;

-прийняти постанову, якою заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа у справі №1909/573/2012, виданого 31 жовтня 2012 року Кременецьким районним судом Тернопільської області таким, що не підлягає виконанню, повернути заявнику без розгляду.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд першої інстанції, розглядаючи заяву ОСОБА_2 , не залучив до участі у справі правонаступників померлого відповідача ОСОБА_3 , зокрема ОСОБА_1 , хоча суду було достеменно відомо про факт смерті ОСОБА_3 та наявність його спадкоємців. Тобто, суд не виконав свого обов`язку, передбаченого ст. 55 ЦПК України, внаслідок чого ухвалив рішення за відсутності сторони, належним чином не повідомленої про розгляд, що відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Суд не врахував факт сплати боргу спадкоємцями та припинення іпотеки за погодженням із банком.

Ознайомившись з матеріалами справи та доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційне провадження слід закрити з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Тернопільської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму кредитної заборгованості в розмірі 174 249,29 доларів США, що в еквіваленті до гривні становить 1 253 261, 65 грн, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - майновий комплекс, що складається із цегляного приміщення цеху площею 347,8 кв.м, цегляного приміщення лабораторії площею 113,1 кв.м, загальною площею 460,9 кв.м, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та предмет застави - обладнання за переліком, вказаним у договорі застави від 29.04.2005 року за реєстровим № 1523, які належать на праві власності ОСОБА_3 . Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Тернопільської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 219 грн судових витрат по сплаті судового збору.

На виконання вказаного судового рішення Кременецьким районним судом 31 жовтня 2012 року було видано два виконавчі листи, що підтверджується супровідним листом Кременецького районного суду від 1.11.2012 №13560/12вих (т.1, а.с.82), та предявлено їх до примусового виконання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 боржник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Аналіз зазначеної норми дає підстави дійти висновку, що процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли спірні матеріальні правовідносини продовжують існувати після вибуття сторони із процесу, тобто коли після смерті особи залишається неврегульованим зобов`язання, яке допускає перехід прав та обов`язків до іншої особи (спадкоємця).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 643/5556/14-ц (провадження № 61-11131сво19) вказано, що: «за змістом розділів II, III, IV ЦПК України, першої-другої глав розділу V ЦПК України термін «провадження» застосовується до наказного, позовного та окремого провадження, а також до апеляційного і касаційного провадження. Разом з тим, термін «провадження» також застосовується при визначені комплексу певних процесуальних дій у справах про оскарження рішень третейських судів, оспорювання рішень міжнародних комерційних арбітражів (розділ 8 ЦПК України); у справах про надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів (глава 4 розділу 9 ЦПК України); провадження у справах з участю іноземних осіб (розділ 11 ЦПК України), а також термін «провадження» застосовується до судового провадження, зокрема у розділі 10 щодо відновлення втраченого судового провадження.

Термін «провадження» застосовується також до виконавчого провадження. Аналіз терміну «провадження» у контексті цивільного процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що зазначений термін у цивільному законодавстві означає як зібрання певних документів, які були предметом судового розгляду (справа), так і комплекс певних процесуальних дій у їх системі. При цьому, процесуальне законодавство також застосовує такі терміни як «судочинство» та «судовий процес», які за своїм змістом є ширшими ніж судове провадження, оскільки означають увесь комплекс процесуальних дій, прав та обов`язків учасників при здійсненні правосуддя та принципів правосуддя (судочинство) та судовий розгляд (судовий процес). Виконання судових рішень є завершальною стадією судового процесу. Саме такий принцип застосовує Європейський суд з прав людини у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

Отже, виконання судових рішень є стадією судового процесу та допускає застосування судом ч. 1 ст. 55 ЦПК України.

Разом з тим, з наявної у матеріалах справи постанови у виконавчому провадженні №38650109 про закінчення виконавчого провадження від 8 листопада 2016 року, винесеної заступником начальника Кременецького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Ячменьович С.М. (т.1, а.с.88) вбачається, що виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №1909/573/2012, виданого Кременецьким районним судом 31.10.2012 року щодо боржника ОСОБА_3 , закінчено на підставі пункту 3 частини 1 статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_3 .

У матеріалах справи відсутні докази, що дана постанова державного виконавця оскаржувалася та була скасована у встановленому законом порядку, отже, вона є чинною.

Виконавчий лист, виданий Кременецьким районним судом 31 жовтня 2012 року щодо боржника ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , іпн. НОМЕР_1 , був повернутий державним виконавцем згідно супровідного листа №14277 від 8.11.2016 року до суду першої інстанції (т.1, а.с.87).

Оригінал вказаного виконавчого листа щодо боржника ОСОБА_3 з відміткою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_3 у звязку з його смертю знаходиться у матеріалах справи ( т.1, а.с.89).

Тобто, виконавче провадження №38650109 щодо боржника ОСОБА_3 є завершеним.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що з моменту смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) питання щодо правонаступництва у даній справі у звязку із смертю боржника ОСОБА_3 судом не вирішувалось, до участі у виконавчому провадженні правонаступники ОСОБА_3 не залучалися.

Оскільки завершальна стадія судового процесу (виконавче провадження) щодо боржника ОСОБА_3 завершена 8 листопада 2016 року, державним виконавцем встановлено неможливість подальшого виконання у порядку правонаступництва, тому правові підстави для залучення спадкоємців боржника ОСОБА_3 як його правонаступників до цього провадження - відсутні.

Таким чином, та обставина, що суд не залучив ОСОБА_1 до участі у справі та не повідомив її про день, час та місце розгляду заяви ОСОБА_2 , не є порушенням норм процесуального права, оскільки виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_3 закінчено у зв`язку з його смертю, а подальше процесуальне правонаступництво у межах припинених правовідносин є юридично неможливим.

ОСОБА_1 не є учасником справи.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що процесуальним статусом ОСОБА_1 у зв`язку із поданням нею апеляційної скарги є статус особи, яка не брала участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права та обов`язки.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні від 04 грудня 1995 року у справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (частина третя статті 18 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржене особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц (провадження № 61-13912св20) та від 29 червня 2021 року у справі № 201/751/14-ц (провадження № 61-1490св21), від 12 січня 2022 року у справі № 761/41876/18 (провадження № 61-16835св21).

Отже, право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках.

Якщо у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, апеляційний суд встановить, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалися, апеляційне провадження підлягає закриттю (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України), а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (рішення ЄСПЛ «Дія 97» проти України» від 21 жовтня 2010 року, заява № 19164/04).

У мотивувальній та резолютивній частині ухвали Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року не містяться висновки суду про права, обов`язки та інтереси ОСОБА_1 .

Колегія суддів додатково звертає увагу, що ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Це означає, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції не вносив жодних змін до правового становища сторін у справі №1909/573/2012.

Ухвала Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року жодним чином не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 , та не завдає їй шкоди, що може виражатися у несприятливих для неї наслідках.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалою Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалися, а тому апеляційне провадження підлягає закриттю.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 362, 365 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В :

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Качора Степана Богдановича на ухвалу Кременецького районного суду Тернопільської області від 25 вересня 2024 року - закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її підписання, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 4 листопада 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Костів О.З.

Храпак Н.М.