Справа № 490/7224/25
н/п 2/490/4138/2025
Центральний районний суд м. Миколаєва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., позивача ОСОБА_1 , представниці відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Костенюк М.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатного батька-інваліда з повнолітньої дочки,

ВСТАНОВИВ:

02.09.2025 рокудо Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатного батька-інваліда з повнолітньої дочки.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва у справі №490/5668/20 від 31 травня 2021 року було стягнуто з відповідачки на корсить позивача аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі 1000,00 грн щомісячно.

Позивач зазначає, що є людиною похилого віку і отримує пенсію у розмірі 9805,16 грн, аліменти отримує нерегулярно, відчуває себе незахищеним і без достатньої матеріальної підтримки, станом на дату подання позову існує заборованість зі сплати аліментів у сумі 1909,61 грн. Пенсія та аліменти в сукупності є недостатніми для задоволення потреб позивача, які великою мірою пов`язані з лікуванням. Позивач має ІІ группу інвалідності по зору, не може працювати і самостійно не має ніякої можливості забезпечити належне існування. З часу ухвалення рішення про стягнення аліментів, розмір витрат на утримання значно зріс, так як постійно зростають ціни та стан здоров`я з віком невпинно погіршується, а витрати на лікування зросли.

Окрім того, у зв`язку з втратою зору, позивач потребує допомоги в побуті, оскільки не може повноцінно виконувати хатню роботу, ходити в магазин, не може проходити потрібне лікування, зробити операції.

Позивач зазначає, що подарував належну йому квартиру відповідачці, яка його обманула та кинула напризволяще. Відповідачка на переконання позивача має стабільний високий дохід, працює на керівній посаді, неповнолітніх дітей на утриманні не має, у зв`язку з чим позивач вважає, що відповідачка може надавати йому матеріальну допомогу у розмірі 8000,00 грн.

Враховуючи наведене вище, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідачки до 8000,00 грн щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову і до зміни матеріального та сімейного стану сторін, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2025 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.

02.09.2025 року матеріали справи передано на розгляд судді.

Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва Саламатіна О.В. від 03.09.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, пояснив, що з пенсії в розмірі 9800,00 грн щомісячно витрачає 4000,00 грн на утримання житла де зараз мешкає, а 3000,00 грн витрачає на харчування, раніше міг дозволити собі відкладати 1000,00 грн на місяць, але на даний момент потребує регулярного придбання ліків, тому не може заощаджувати та коштів на необхідне лікування у нього недостатньо.

На запитання представниці відповідачки повідомив, що у нього дійсно є ще один син ОСОБА_3 від його шлюбу з ОСОБА_4 - першою дружиною, але позивач не отримує від нього жодної матеріальної допомоги, оскільки вважає що непорядно вчинив з першою сім`єю та за його згодою сину змінили прізвище.

В судовому засіданні представниця відповідачки проти позову заперечила та просила відмовити в задоволенні. Наголошувала, що позивач жодного разу особисто не звертався до відповідачки по допомогу, у разі такого звернення, відповідачка сама розглянула б можливість збільшення коштів на утримання позивача. Також вказала, що у позивача є повнолітні син, який не надає матеріальну допомогу позивачу, відповідачка в 2022 році була звільнена з роботи та не отримує заробітну плату, на утриманні відповідачки перебуває її похила мати, позивач отримує досить пристойну пенсію та як інвалід ІІ групи та пенсіонер має пільги щодо лікування та комунальних витрат. Представниця відповідачки наголосила, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження купівлі ліків, призначення лікування, необхідності будь-яких додаткових витрат. З урахуванням наведенного просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представниці відповідачки, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 31 травня 2021 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , аліменти на утримання непрацездатного батька у твердій грошовій сумі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 09 вересня 2020 року і до зміни матеріального та сімейного стану сторін, допустивши негайне виконання рішення в розмірі суми платежу за один місяць.

Судом встановлено, що позивач, 1939 року народження, є батьком відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до Довідки про доходи №9117 6311 4764 4122 від 26.08.2025 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком в розмірі 9805 грн 16 коп на місяць.

Згідно Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ №174885 ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи (по зору) безстроково.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 01.08.2025 року заборгованість відповідачки перед позивачем зі сплати аліментів становить 1909,61 грн.

Як вбачається з відповіді департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради від 29 квітня 2025 року ОСОБА_1 знято з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно медичних документів, наявних в матеріалах справи, ОСОБА_1 має хворобу зору, серцеві та неврологічні захворювання, в 2021 році переніс коронавірусну хворобу.

Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Ця моральна норма була спочатку зафіксована на конституційному рівні, а потім знайшла своє відображення в Сімейному кодексу України.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Відповідно до статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Відповідно до статті 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Аналізуючи надані сторонами докази, суд зазначає, що позивачем не доведено, що за період після ухвалення Центральним районним судом міста Миколаєва рішення по справі №490/5668/20, стан здоров`я позивача погіршився, оскільки позивачем не надано медичні документи про стан його здоров`я станом на час розгляду справи №490/5668/20, також позивач не заявляв відповідного клопотання про витребування та дослідження матеріалів вказаної справи, що унеможливило оцінку судом змін стану здоров`я позивача після ухвалення рішення у справі №490/5668/20 про стягнення аліментів з відповідачки на користь позивача.

Крім того суд зазначає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження понесених витрат на лікування (купівлю препаратів, проведення оперативних втручань тощо), а також не надано доказів (призначення лікарів, направлення на лікування тощо) на підтвердження необхідності понесення витрат на лікування на майбутнє.

При цьому, як вбачається з рішення Центрального районного суду міста Миколаєва по справі №490/5668/20, відповідно до Довідки про доходи, позивач є пенсіонером за віком з 2000 року, перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Миколаївській області та отримує пенсію за віком в розмірі 5765 грн 73 коп на місяць. Вказане, з урахуванням інформації зазначеної в довідці про доходи №9117 6311 4764 4122 від 26.08.2025 року, згідно з якою позивач отримує пенсію за віком в розмірі 9805 грн 16 коп на місяць, спростовує аргументи позивача про погіршення його матеріального стану, оскільки доводить, що після ухвалення рішення у справі №490/5668/20 розмір пенсії позивача зріс більше ніж на 4000,00 грн.

Таким чином, позивачем не доведено наявність підстав, з якими закон пов`язує необхідність збільшення призначених рішенням суду аліментів, оскільки позивачем не доведено ні зміну його сімейного стану, ні погіршення здоров`я, ні погіршення матеріального стану (порівняно зі станом здоров`я та матеріальним станом на час ухвалення рішення у справі №490/5668/20), що має наслідком відмову в позові.

Іінші аргументи позивача, як то потреба допомоги в побуті, подарунок належної позивачу квартири відповідачці, на висновок суду про недоведеність позову не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 79, 81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про збільшення розміру аліментів на утримання непрацездатного батька-інваліда з повнолітньої дочки, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Саламатін О.В.