Провадження № 2-з/204/88/25 р.
ЧЕЧЕЛІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ДНІПРА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2025 року суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Самсонова В.В., ознайомившись із позовною заявою Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченко Станіслава Юрійовича який діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И В:

29 жовтня 2025 року до Чечелівського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченко Станіслава Юрійовича який діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки. Разом з позовною заявою надійшла заява про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову просить заборонити ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо відчуження, у тому числі, шляхом укладання договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований у АДРЕСА_1 , а саме будівлі та споруди (реєстраційний номер майна 101). В обґрунтування заяви вказано на те, що на території Чечелівського району міста Дніпра сформовано земельну ділянку кадастровий номер :07:415:0001, площею 0,0466 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка відноситься до комунальної форми власності та належить територіальній громаді міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради. Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за вищевказаною адресою 05.10.2017 зареєстроване право власності на будівлі та споруди, а саме: літ.А-1-нежитлова будівля, загальною площею 246,3 кв.м.; А1-1- прибудова; А2-1-прибудова; а3-1-прибудова (тамбур); під А1-Г- підвал; піл А2-1-підвал; літ.В-1-склад, загальною площею 46,3 кв.м.; літ.Г-1- нежитлова будівля, загальною площею 75,4 кв.м.; г2-тераса, №1-огорожа, №2- ворота за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 6290, від 05.10.2017, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Гусенко О.О. (реєстраційний номер майна 101). 07.02.2025 між Дніпровською міською радою та ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) укладено договір оренди №273, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Сусловим М.Є. Тобто, з моменту набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові будівлі, земельна ділянка по фактичному розміщенню нежитлових будівель по АДРЕСА_1 , використовувалась ОСОБА_1 до 07.02.2025 без договору оренди земельної ділянки. Відповідно до протоколу Комісії № 10 від 21.08.2025 та розрахунку суми коштів, які зберіг у себе землекористувач земельної ділянки за рахунок власника ділянки внаслідок користування землею без достатньої правової підстави, збитки, завдані Дніпровській міській раді за період користування землею з 02.12.2023 по 06.02.2025 складають 140476,27 грн. З урахуванням листа Департаменту економіки, фінансів та міського бюджету Дніпровської міської ради від 16.09.2025 №3/13-258 щодо часткової сплати 03.09.2025 ОСОБА_1 коштів у розмірі 13 377,99 грн., остаточний розрахунок коштів складає 127098,28 грн. Таким чином, ОСОБА_1 , набувши право власності на об`єкт нерухомого майна, на земельній ділянці кадастровий номер :07:415:0001, площею 0,0466 га, за адресою: АДРЕСА_1 , використовує земельну ділянку без укладеного договору оренди, за відсутності державної реєстрації речового права на земельну ділянку, відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України та зберігає кошти, не сплативши орендну плату за користування земельною ділянкою, тим самим збільшує вартість власного майна та протиправно позбавляючи територіальну громаду міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради права на отримання доходу у вигляді орендної плати, грубо порушуючи права територіальної громади у сфері дотримання законного порядку платного користування земельними ділянками комунальної власності, належної реєстрації такого права, дотримання рівності усіх перед законом.

Позовна заява та заява про забезпечення позову передана судді Самсоновій В.В. 30 жовтня 2025 року цивільною канцелярією суду.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що дана заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України).

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову (ч. 2 ст. 150 ЦПК України).

Положенням ч. 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

З контекстного аналізу наведених норм слідує, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно може зникнути, зменшитись, погіршитись або може бути відчуженим.

Як встановлено судом, предметом позову у даній цивільній справі є стягнення з відповідача на користь Дніпровської міської ради безпідставно збережених коштів за використання земельної ділянки у сумі 127098,28 грн.

Наведені заявником у заяві про забезпечення позову обставини, на думку суду, не є достатньою підставою вважати імовірним утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття судом запропонованих заявником заходів.

Наразі заявником не надано жодних доказів на підтвердження свого припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, що істотно ускладнять або унеможливлять виконання рішення суду у даній справі у разі задоволення заявленого позову.

Суд вважає, що заява про забезпечення позову з огляду на розмір і зміст позовних вимог та зміст такої заяви і обсяг заходів забезпечення позову на даний час задоволенню не підлягає, оскільки заявником не надано будь-яких доказів очевидної і об`єктивної загрози порушення прав позивача шляхом можливого укладення договору купівлі-продажу, дарування, міни, іпотеки, передачу в оренду, здійснення поділу та об`єднання тощо щодо об`єкту нерухомого майна, який розташований у АДРЕСА_1 , а саме будівлі та споруди (реєстраційний номер майна 101) беручи до уваги те, що зазначене нерухоме майно не є предметом позову.

Крім того, позивачем не доведено факт того, що невжиття саме таких за обсягом заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання в подальшому рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому суд звертає увагу, що позивач виходив лише з факту наявності майнових вимог у позивача до відповідача, однак жодним чином не обґрунтував співмірність заходів забезпечення позову з розміром таких вимог, як і не довів належними доказами дійсність намірів відповідачів щодо продажу нерухомого майна.

Всі інші доводи заявника стосуються підстав та предмету позову, з якими позивач звернувся до суду, однак оцінка таким доводам може бути надана судом лише за результатами розгляду справи по суті в судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись п. п. 3-4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст. ст. 12, 76-81, 149, 150, 152, 153, 247, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви Керівника Західної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області Панченко Станіслава Юрійовича який діє в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про забезпечення позову - відмовити повністю.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею в порядку ч. 2 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова