Провадження № 2/202/78/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2025 року Індустріальний районний суд м. Дніпра в складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Щербини В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальність «СЕРВІСБАЗАР КОМ», про поділ спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання.

В С Т А Н О В И В:

20.06.2023 року представник позивача, адвокат Лебідь О., в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в котрому просив визнати за ОСОБА_1 право на отримання 1/2 частини прибутку від діяльності ТОВ«СЕРВІСБАЗАР КОМ», яка припадає на частку відповідача; визнати за ОСОБА_1 право на отримання 1/2 частини прибутку від діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя залишок суми отриманого в АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 249 000,00 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача у порядку регресу 124 000,00 грн., що винесені ОСОБА_1 на погашення залишку кредиту у розмірі 249 000,00 грн. в АТ КБ «ПриватБанк»; визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя автомобіль марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію 1/2 ринкової вартості вказаного автомобіля, що становить 64 750,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2023 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді від 19.07.2023 позовну заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі, справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

09.08.2023 через систему «Електронний суд» надійшла зустрічна позовна заява представника відповідача, адвоката Алістратової О.І., в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання, визнання права особистої власності на прибуток від господарської діяльності.

Ухвалою суду від 02.08.2024 прийнято заяву представника позивача про збільшення позовних вимог в частині стягнення суми грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля, котра надійшла до суду через підсистему «Електронний суд» 01.08.2024.

Ухвалою суду від 30.11.2024 об`єднано в одне провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту окремого проживання, визнання права особистої власності на прибуток від господарської діяльності об`єднано з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог на предмет спору Товариство з обмеженою відповідальність «СЕРВІСБАЗАР КОМ», про поділ спільного майна подружжя; замінено розгляд справи зі спрощеного позовного провадження на загальне позовне провадження.

Ухвалою суду від 05.09.2024 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 12.02.2025, на підставі п.4 ч.1 ст. 255 ЦПК України, закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання права на отримання 1/2 частини від діяльності ТОВ «СЕРВІСБАЗАР КОМ», котра припадає на частку ОСОБА_2 , щодо визнання за ОСОБА_1 права на отримання 1/2 частини прибутку від діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 ; на підставі п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України залишено без розгляду позов ОСОБА_2 в частині вимог про визнання за ним права особистої власності на прибуток від господарської діяльності.

В обґрунтування позовних вимог представником позивача ОСОБА_1 зазначено, що сторони з 26.10.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2022 року розірваний.

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 , які на даний час проживають із ОСОБА_5 за кордоном.

Представником позивача зазначено, що у період шлюбу ОСОБА_1 , в інтересах сім`ї, було отримано кредит в АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 300 000,00 грн., які були витрачені на потреби сім`ї. Станом на січень 2023 року залишок за вказаним кредитом, з урахуванням часткової сплати на ним, складає 249 000,00 грн. Позивач вважає, що відповідач, як колишній чоловік, також має нести боргові зобов`язання, оскільки вони виникли в інтересах сім`ї. Тому представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача 125 000,00 грн. на погашення кредиту.

Представником позивача також зазначено, що 10.10.2014 сторони придбали автомобіль марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , котрий зареєстрований за ОСОБА_1 . Даний автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності сторін; знаходиться у одноособовому володінні відповідача. ОСОБА_1 не заперечує проти залишення вказаного автомобіля у власності за відповідачем, згодна отримати грошову компенсацію 1/2 частини його ринкової вартості.

Під час розгляду справи представник позивача підтримав позовні вимоги, просив задовольнити.

Представником відповідача, адвокатом Аліфстратовою О.В., зазначено, що відповідач позовні вимоги в частині поділу автомобіля марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , визнає і не заперечує виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію ринкової вартості 1/2 частини.

Що стосується вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на погашення кредиту 125 000,00 грн., в цій частині позову представником відповідача зазначено, що ОСОБА_2 не погоджується з цими вимогами, заперечує те, що грошові кошти отримані в кредит в інтересах сім`ї. Тому просила відмовити позивачеві в цій частині позову.

Таку ж позицію підтвердив і представник відповідача, адвокат Карлаш І.А., вказавши, що ОСОБА_1 не доведено, що кредитні кошти використовувалися в інтересах сім`ї; відповідач не знав, що це кредитні кошти.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту окремого проживання обґрунтовано тим, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинено ще задовго до звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу, а саме наприкінці березня 2022 року. Зазначено, що зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 про розірвання шлюбу вбачається, що з цим позовом він звернувся до суду 15.04.2022 року; в заяві про розірвання шлюбу зазначав, що шлюбні відносини припинено. Встановлення факту окремого проживання з 15.04.2022 року необхідно у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 оспорює факт особистої приватної власності прибутку від підприємницької діяльності ОСОБА_2 .

Представник позивача, заперечуючи проти зустрічного позову, зазначив, що до листопада 2022 року у сторін був спільний бюджет. Вказав, що це підтверджується тим, що будучи разом із дітьми за кордоном, ОСОБА_1 перераховувала відповідачеві на картку грошові кошти, що свідчить про спільність їх бюджету.

Суд, вислухавши представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 і відмову у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 , з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 з 26.10.2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 08.11.2022 року був розірваний (а.с. 22-25 т.1).

У шлюбі у сторін народилися син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та донька ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.26,27 т.1).

10.10.2014, під час перебування у шлюбі, сторони придбали автомобіль марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 ; автомобіль зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 (а.с.58 т.1).

Відповідно до висновку експерта №655-24 від 20.06.2024, ринкова вартість автомобіля «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , на дату проведення експертизи становить 147 687,76 грн.(а.с.56-83 т.2).

З виписки АТ КБ «Приватбанк» по картковому рахунку НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ) і додатковим рахунком договору SAMDNWFC4 від 08.09.2020 за період 01.04.2020-21.08.2023 вбачається, що ОСОБА_1 отримані кредитні кошти. При цьому представником позивача зазначено, що грошові кошти ОСОБА_6 були отримані в інтересах сім`ї; на січень 2023 року залишок за кредитом становить 249 000 грн.

Представник відповідача заперечує факт обізнаності ОСОБА_2 про отримання позивачем кредитних коштів, в тому числі, в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

З урахуванням того, що автомобіль марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , придбаний сторонами під час перебування у шлюбних відносинах, є їх спільною сумісною власністю, представник відповідача не заперечував проти вимог ОСОБА_1 в частині поділу автомобіля шляхом виплати позивачці 1/2 частини ринкової вартості автомобіля, суд вважає за можливе, в порядку поділу автомобіля між сторонами, визнати за ОСОБА_2 право власності на цей автомобіль, стягнувши на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля у розмірі 73 843,88 грн., задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині позову.

Що стосується вимог позивача про визнання автомобіля марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає, що дані вимоги є зайвими, оскільки призюмується, що майно, придбане у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя і визнання його таким в судовому порядку не потребується. Тому суд відмовляє позивачці в цій частині позову.

З приводу позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання об`єктом спільної сумісної власності подружжя залишку суми отриманого нею кредиту в АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 249 000 грн., і стягнення з ОСОБА_2 половини суми, у розмірі 125 500 грн., на погашення кредиту, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).

У правових висновках, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року, у справі № 6-843цс17, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року, у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18), відзначено, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частин першої та четвертої статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тобто, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року, у справі № 638/18231/15-ц (провадження № 14-712цс19), вказувала, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що, за своїм змістом, свідчить про їх солідарний характер, незважаючи на відсутність у законі вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають із правочинів, укладених в інтересах сім`ї. Якщо наявність боргових зобов`язань підтверджується відповідними засобами доказування, такі боргові зобов`язання повинні враховуватися при поділі майна подружжя.

Крім того, для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї.

Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає.

Під час розгляду справи представником відповідача заперечувалось, що кредитні кошти ОСОБА_1 отримані в інтересах сім`ї, за спільною згодою подружжя були використані в інтересах сім`ї.

В свою чергу, позивач не надала суду доказів того, що кредитні кошті вона отримала за згодою подружжя; не надала доказів того, що вказані кредитні кошти витрачені в інтересах сім`ї, на ці кошти набуто рухоме чи нерухоме майно. Позивачем до матеріалів справи надано лише виписку по картковому рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», відкритому на її ім`я, однак не надано кредитного договору, зі змісту котрого можна було з`ясувати, на які цілі було отримано ОСОБА_1 кредитні кошти, на яких умовах, і чи надавав згоду відповідач на отримання нею кредиту.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що ОСОБА_1 не доведено, що кошти, отримані нею за договором позики (кредиту), були використані в інтересах сім`ї, і відмовляє позивачці в цій частині позову за недоведеністю позовних вимог.

Розглянувши зустрічні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання з позивачем з 01.04.2022 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень частини першої ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.5 ст. 81 ЦПК).

Відповідно до положень частин першої - третьої ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В обгрунтування позовних вимог про фактичне припинення шлюбних відносин з 01.04.2022 року, ОСОБА_2 посилався на те, що позовна заява про розірвання шлюбу була ним подана до суду і зареєстрована 15.04.2022 року. В цій заяві ним зазначено, що фактичні шлюбні відносини між ним і ОСОБА_1 припинено, шлюбних відносин не підтримують. Вказує, що 11.03.2022 ОСОБА_1 з дітьми виїхала за межі України у зв`язку із повномасштабним вторгненням рф на територію України. А 01.04.2022 року він, ОСОБА_2 , зареєстрував підприємницьку діяльність з метою забезпечення свого життя.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд встановлює факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звернувшись з цією вимогою до суду, ОСОБА_2 не доведено, не зазначено, виникнення, зміна або припинення яких особистих чи майнових його прав залежить від встановлення цього факту, враховуючи те, що його позовні вимоги про визнання права особистої приватної власності на прибуток від господарської діяльності фізичної особи-підприємця залишено без розгляду на підставі п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, а інших вимог він не заявляв.

Крім того, посилання ОСОБА_2 на звернення 15.04.2022 року до суду з позовом про розірвання шлюбу між сторонами, само по собі не є доказом окремого проживання сторін з 01.04.2022 року.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання сторін з 01.04.2022 року за недоведеністю цим позовних вимог.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 грн.60 коп.

Керуючись ст.ст 4,5, 10,12, 81, 141, 259, 263-265,268 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

В порядку поділу спільно майна подружжя визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на автомобіль марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля марки «HYNDAI» модель «GETZ», державний номерний знак НОМЕР_1 у розмірі 73 843 (сімдесят три тисячі вісімсот сорок три) грн. 88 коп.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволені зустрічного позову.

Стягнути з ОСОБА_2 . на користь на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.А. Бєльченко