КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Голуб С.А.,

суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврилко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року у справі за позовом Київської митниці до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2023 року Київська митниця звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідачі перебували з нею у трудових правовідносинах, а саме ОСОБА_2 працював на посаді старшого державного інспектора відділу організації роботи з вилученим майном управління адміністративно-господарської діяльності, ОСОБА_1 - на посаді головного державного інспектора відділу організації роботи з вилученим майном управління адміністративно-господарської діяльності.

Відповідно до розділу 3 посадових обов`язків, передбачених посадовими інструкціями, відповідачі зобов`язані здійснювати складський облік товарів (оприбуткування на склад та видачу зі складу), вилучених згідно протоколів про ПМП, конфіскованих на підставі рішення суду та товарів, що з інших підстав перейшли у власність держави відповідно до встановлених законодавством вимог.

09 вересня 2021 року Київська митниця в особі начальника та відповідачі підписали договір № 679 про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, згідно якого колектив (бригада) у складі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 бере на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за зберігання майна та інших цінностей, переданих їм для приймання, зберігання, видачі та обліку матеріальних цінностей.

На виконання наказу Київської митниці № 29-АГ від 30 вересня 2022 року була проведена інвентаризація майна станом на 01 жовтня 2022 року та складений протокол робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року.

Відповідно до висновків зазначеного протоколу встановлено факт відсутності товарів на складі № 3/3 на суму 113 563,87 грн, на складі № 3/5 на суму 19 699,00 грн та на складі № 4/3 на суму 101 926,13 грн.

Загальна сума нестачі по протоколу № 12 від 14 листопада 2022 року становить 235 189,00 грн. Відповідальними особами за зберігання майна на вказаних складах є відповідачі згідно наказу № 124 від 04 серпня 2021 року.

В подальшому, було проведено дооцінку нестачі вилученого майна за протоколом про порушення митних правил № 4160/10000/21 на суму 1 783,20 грн (склад № 3/5) та відповідно до опису предметів від 04 листопада 2021 року проведено дооцінку нестачі вилученого майна за протоколом про порушення митних правил № 4160/10000/21 на суму 5 479,16 грн (склад № 4/3).

Отже, загальна сума нестачі майна, відсутність якого виявлена на складах №№ 3/3, 3/5, 4/3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 під час проведення інвентаризації, призначеної наказом Київської митниці № 29-АГ від 30 вересня 2022 року складає станом на 13 жовтня 2023 року 242 451,36 грн.

Відповідно до розрахунку відшкодування нестач від 20 жовтня 2023 року, наданої з відділу бухгалтерського обліку та супроводу операцій з вилученим майном Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Київської митниці, з урахуванням пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) та фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди, ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати Київській митниці відповідно до пункту 4.5 договору № 679 від 09 вересня 2021 року суму матеріальної шкоди у розмірі 174 265,63 грн, а ОСОБА_1 - 68 185,73 грн

З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь Київської митниці матеріальну шкоду у розмірі 174 265,63 грн, із ОСОБА_1 - матеріальну шкоду у розмірі 68 185,73 грн, а також стягнути з відповідачів понесені судові витрати у розмірі 3 636,77 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Київської митниці матеріальну шкоду у розмірі 174 265,63 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київської митниці матеріальну шкоду у розмірі 68 185,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Київської митниці понесені судові витрати у розмірі 3 636,77 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене судове рішення скасувати в частині стягнення з неї на користь Київської митниці матеріальну шкоду з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанціїфактичних обставин справи, порушення норм процесуального й неправильного застосування норм матеріального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки її запереченням проти позову, які зводились, зокрема до того, що рішення власника про встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності не погоджене профспілковим комітетом установи. Докази надання такого погодження профспілковим комітетом позивачем не надані, як і докази оформлення наказу про встановлення колективної (бригадної) матеріальної відповідальності. Вважає, що підписання договору головою профспілкової організації Болюх І.В. не свідчить про його погодження згідно з вимогами законодавства.

Крім того, вважає, що протокол робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки його складено неналежним чином в порушення наказу Київської митниці від 30 вересня 2022 року № 29-АГ та додатку 9 до нього. Так, протокол робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року підписали не всі члени комісії. Зокрема, на протоколі відсутній підпис члена комісії - головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Бориспіль» ОСОБА_3 . При цьому у протоколі не зазначено підстав його не підписання ОСОБА_3, чи причини його відсутності під час проведення інвентаризації.

Також відповідачка звертає увагу на те, що інші положення протоколу робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року теж засвідчують порушення порядку проведення інвентаризації та невстановлення членами інвентаризаційної комісії усіх обставин щодо переміщення майна на складах. Матеріальні цінності, які за результатами інвентаризації були відображені як нестача та щодо яких заявлено позов, фактично не є такими, а могли бути переміщені на інші склади без документального відображення та наразі продовжують зберігатися на складах позивача.

Вказані обставини в сукупності з іншими обставинами, які свідчать зокрема і про те що надані позивачем матеріали та докази дають підстави стверджувати, що саме позивач не створив належних умов для забезпечення виконання відповідачами своїх посадових обов`язків та не створив належних умов, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними - відсутність належного відеонагляду, належного збереження ключів, контролю за зберіганням другого екземпляру ключів від складів відділом чергових митниці. При цьому, як випливає з матеріалів позовної заяви, матеріально відповідальними особами були як відповідач ОСОБА_2 , так і відповідачка ОСОБА_1 , тому не можна покладати на ОСОБА_1 відповідальність за будь-які нестачі, оскільки вона тривалий час не працює в Київській митниці, на відміну від ОСОБА_2 .

Відповідачка вказує, що з наданого позивачем розрахунку неможливо встановити ані спосіб його здійснення (формули чи методи обчислення), ані вихідні дані та їх значення для розрахунку. При цьому надані позивачем табелі обліку робочого часу відсутні у додатках до позову та не надані. Наданий позивачем розрахунок та зазначені у ньому дані суперечать, зокрема й іншим наданим позивачем документам, а саме довідкам про посадові оклади відповідачів, які відрізняються від зазначених у розрахунку.

Отже, позивачем фактично на надано доказів розрахунків завданих збитків та їх розподілу між відповідачами з метою звернення до суду та формулювання позовних вимог. Таким чином, ціна позову як і розмір позовних вимог до кожного з відповідачів є недоведеними та необґрунтованими позивачем. Проте зазначені доводи, викладені у відзиві на позовну заяву, були повністю проігноровані судом першої інстанції.

Вважає, що матеріали справи не містять, а митницею не доведено та не надано належних і допустимих доказів того, що виявлена недостача була заподіяна спільними умисними діями відповідачів, оскільки проводячи інвентаризацію товарно-матеріальних цінностей, позивач не встановив, яку реальну шкоду заподіяв кожний з них.

З огляду на те, що митниця, на якій лежить тягар доводити провину працівника, належних, допустимих і достовірних доказів протиправної поведінки відповідачів, їх вини в діях чи бездіяльності щодо допущення недостачі, прямого причинного зв`язку між протиправною і винною дією чи бездіяльністю відповідачів і шкодою, яка настала, не надано, вважає, що позивачем не надано доказів та належного обґрунтування про наявність підстав настання матеріальної солідарної відповідальності відповідачки, у зв`язку з чим суд має прийняти рішення про відмову у задоволенні позову.

Також стверджує, що позов поданий поза межами позовної давності. Позивач посилається на акт № 7.8-10/3789 від 22 грудня 2022 року та пов`язує з його складанням початок відліку строку позовної давності. Разом з цим, днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником, що є днем складання протоколу робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року, відповідно до висновків якого встановлено факт відсутності товарів на складі № 3/3 на суму 113 563,87 грн, на складі № 3/5 на суму 19 699,00 грн та на складі № 4/3 на суму 101 926,13 грн. На момент відкриття судом провадження у справі перебіг позовної давності щодо вищезазначених вимог закінчився.

У відзиві на апеляційну скаргу Київська митниця просить вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що доводи відповідачки є безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку наданим сторонам доказам та обставинам справи, ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги щодо непогодження договору про колективну матеріальну відповідальність первинною профспілкою зазначає, що договір № 679 від 09 вересня 2021 року про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність не було визнано представником скаржниці в судовому порядку таким, який не відповідає нормам законодавства України, а отже він чинний.

Київська митниця наполягає на тому, що договір № 679 відповідає всім вимогам законодавства. У преамбулі договору чітко зазначено про його погодження з профспілковим комітетом. Більше того, голова первинної профспілкової організації Інна Василівна Болюх (до зміни прізвища - Рожок), яка є уповноваженою особою профспілки, підписала цей договір.

Посилання відповідачки на те, що підписання договору лише свідчить про ознайомлення, а не про погодження, є безпідставним. Голова профспілкової організації, підписуючи такий договір, діє в межах своїх повноважень та представляє інтереси членів профспілки. Відсутність окремого акта «погодження» не є підставою для визнання договору недійсним, оскільки підпис уповноваженої особи профспілки є достатнім доказом погодження, відповідно до усталеної практики укладання подібних договорів.

Щодо тверджень скаржниці про визнання неналежним та недопустимим доказом протоколу робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року, позивач зазначає, що відповідно до наказу Київської митниці від 10 листопада 2022 року № 33-АГ було внесено зміни до складу робочої інвентаризаційної комісії, де керівник Київської митниці вивів члена комісії робочої групи, а саме ОСОБА_3. Враховуючи той факт, що протокол робочої інвентаризаційної комісії № 12 датований 14 листопада 2022 року , відповідно ОСОБА_3 не був членом комісії, а отже його підпис відсутній в протоколі робочої інвентаризаційної комісії № 12.

На доводи відповідачки щодо переміщення товару між складами без документального відображення у відповідних системах обліку Київська митниця зазначає таке.

Так, дійсно комісія встановила цей факт переміщення, в той же час саме переміщення, яке не внесено в облікові данні відповідачами, а не нестачу товарів.

Звертає увагу, що комісія не встановила факту нестачі переміщеного товару, а лише наголосила про порушення матеріально відповідальними особами (відповідачами) ведення обліку та подання звітності. Даний факт підтверджується членами комісії в протоколі робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року.

Позивач наголошує на тому, що товар, який був вилучений по протоколу ПМП № 1721/20900/21 від 04 вересня 2021 року по складу № 3/3 до суми нестач у звіряльній відомості не внесено, так як накладений арешт та відбулось вилучення в рамках кримінального провадження на суму 15 438 613,39 грн, тобто є доказом в кримінальному провадження від 26 травня 2022 року за № 0000030.

Таким чином, на думку Київської митниці, вищевказаний товар не може бути предметом розгляду в даному судовому процесі, а отже до суду не було надано доказів вилучення.

Твердження скаржниці про нестворення належних умов для забезпечення схоронності матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними не ґрунтується на жодному доказу. В Київській митниці створені всі умови для належного зберігання товарів на складах митниці.

Крім того, відповідно до підпункту д пункту 2.1 розділу 2 договору 679 від 09 вересня 2021 року відповідачі мали право у разі необхідності вимагати від власника проведення інвентаризації переданих колективу (бригаді) цінностей, проте такої вимоги зі сторони відповідачів не було.

Також Київська митниця спростовує доводи скаржниці щодо необґрунтованості розрахунків заподіяної шкоди та пропуску позовної давності.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Вихрицький Р.П. підтримав викладені в апеляційній скарзі доводи, просив її задовольнити.

Представник Київської митниці - Пінчук О.І. та відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги,просили залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення учасників процесу в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що наказом № 124 від 04 серпня 2021 року було затверджено список відповідальних осіб Київської митниці за зберігання товарів, транспортних засобів комерційного призначення, які розміщені на складах митниці № 3/3, № 4/3 та № 3/5, які розташовані за адресою: м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 8-А.

Відповідно до пункту 1 списку наказу № 124 відповідальні за вищевказані склади є посадові особи Київської митниці, а саме: ОСОБА_2 , старший державний інспектор відділу організації роботи з вилученим майном управління адміністративно-господарської діяльності; ОСОБА_1 , головний державний інспектор відділу організації роботи з вилученим майном управління адміністративно-господарської діяльності.

30 вересня 2022 року на підставі наказу Київської митниці № 29-АГ було призначено проведення інвентаризації майна за період з 01 жовтня 2022 року по 14 листопада 2022 року.

Після проведення інвентаризації був складений протокол робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року.

Відповідно до висновків вказаного протоколу №12 встановлено факт відсутності товарів на складі № 3/3 на суму 113 563,87 грн, на складі № 3/5 на суму 19 699,00 грн та на складі № 4/3 на суму 101 926,13 грн. Загальна сума нестачі становить 235 189,00 грн.

Нестачу товарів встановлено в присутності відповідача ОСОБА_2 та зафіксовано документально в інвентаризаційних описах матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання станом на 01 жовтня 2022 року по кожному складу, а саме №№ 3/3, 4/3 та 3/5, по АДРЕСА_1 у матеріально-відповідальної особи ОСОБА_2 , який також був станом на 01 жовтня 2022 року керівником колективу (бригади).

Факт нестачі підтверджується інвентаризаційним описом товарно-матеріальних цінностей від 01 жовтня 2022 року, протоколом № 12 інвентаризаційної комісії від 14 листопада 2022 року, звіряльною відомістю результатів інвентаризації товарно-матеріальних цінностей від 14 листопада 2022 року, а також документами попередньої інвентаризації товарно-матеріальних цінностей, якими підтверджується відсутність факту нестачі товару за попередній період, витягами з інвентаризаційного опису матеріальних цінностей, прийнятих на відповідальне зберігання 01 жовтня 2022 року.

Також, за результатами проведення перевірки був складений акт від 22 грудня 2022 року № 7.8-10/3789 про результати перевірки з окремих питань, проведеної відповідно до наказу Київської митниці від 19 грудня 2022 року № 405.

Метою перевірки було встановлення обставин виникнення, виявленої при проведенні інвентаризації нестачі конфіскованих та інших товарів, що перейшли у власність держави, які зберігались на складах № 3/3, № 3/5, № 4/3 адміністративної будівлі Київської митниці за адресою: м. Київ, бул. Вацлава Гавела, 8-А.

Відповідно до висновків акту у період виникнення нестачі матеріально-відповідальними особами на складах № 3/3, № 3/5, № 4/3 адміністративної будівлі Київської митниці за адресою: м Київ, бул. Вацлава Гавела, 8-А, були головний державний інспектор відділу організації роботи з вилученим майном управління адміністративно-господарської діяльності ОСОБА_1 та старший державний інспектор відділу організації роботи з вилученим майном управління адміністративно-господарської діяльності ОСОБА_2 , які не забезпечили належного зберігання майна та покладеного на них обов`язку щодо дбайливого ставлення до цінностей та вжиття заходів до запобігання шкоди, що підтверджуються наказами при прийняття на роботу, наказами про переведення та наказами про припинення трудового договору, згідно наданих суду даних.

09 вересня 2021 року Київська митниця в особі начальника підписала договір № 679 про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність між власником - начальником митниці та керівником колективу (бригади) ОСОБА_4 та членом колективу (бригади) Ренатою Коломійцевою.

Згідно преамбули договору № 679 колектив (бригада) бере на себе колективну (бригадну) матеріальну відповідальність за зберігання майна та інших цінностей, переданих їм для: приймання, зберігання, видачі та обліку матеріальних цінностей.

Відповідно до підпунктів а, б, в, г пункту 2.1 вказаного договору відповідачі мали право: брати участь у прийманні цінностей, здійснювати взаємний контроль за зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) та перевезенням цінностей; брати участь в інвентаризації цінностей, переданих колективу (бригаді); ознайомлюватись зі звітом про рух і залишки цінностей, переданих колективу (бригаді); у разі необхідності вимагати від власника проведення інвентаризації переданих колективу (бригаді) цінностей.

Згідно пункту 3.1 договору ОСОБА_2 зобов`язаний контролювати, як керівник колективу (бригади), прийом цінностей, ведення обліку і подання звітності про рух цінностей.

Встановлено, що Київська митниця оформила трудові відносини з відповідачами, вони були прийняті в колектив та з ними були укладені договори про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність від 09 вересня 2021 року, передані під відповідальне зберігання всі цінності згідно інвентаризаційного опису товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, Київська митниця встановила факт нестачі товарів та межі матеріальної відповідальності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідно до договору № 679 від 09 вересня 2021 року про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

Відповідно до пункту 4 розділу 3 посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, ОСОБА_2 зобов`язаний здійснювати складський облік товарів (оприбуткування на склад та видачу зі складу), вилучених згідно протоколів про ПМП, конфіскованих на підставі рішення суду та товарів, що з інших підстав перейшли у власність держави відповідно до встановлених законодавством вимог.

Згідно із пунктом 3 розділу 3 посадових обов`язків, передбачених посадовою інструкцією, ОСОБА_1 зобов`язана здійснювати складський облік товарів (оприбуткування на склад та видачу зі складу), вилучених згідно протоколів про ПМП, конфіскованих на підставі рішення суду та товарів, що з інших підстав перейшли у власність держави відповідно до встановлених законодавством вимог.

У ході перевірки причин нестачі товарно-матеріальних цінностей на Київській митниці було встановлено, що нестача виникла в результаті неналежного виконання працівниками (матеріально-відповідальними особами) своїх посадових обов`язків, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Відповідно до розрахунку відшкодування нестач від 20 жовтня 2023 року, наданої з відділу бухгалтерського обліку та супроводу операцій з вилученим майном Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Київської митниці, з урахуванням пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) та фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди, ОСОБА_2 зобов`язаний відшкодувати Київській митниці відповідно до пункту 4.5 договору № 679 суму матеріальної шкоди у розмірі 174 265,63 грн.

Згідно розрахунку відшкодування нестач від 20 жовтня 2023 року, наданої з відділу бухгалтерського обліку та супроводу операцій з вилученим майном Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Київської митниці, з урахуванням пропорційно місячній тарифній ставці (посадовому окладу) та фактично відпрацьованому часу за період від останньої інвентаризації до дня виявлення шкоди, ОСОБА_1 зобов`язана відшкодувати Київській митниці відповідно до пункту 4.5 договору № 679 суму матеріальної шкоди у розмірі 68 185,73 грн.

З метою врегулювання досудового спору було вручено під особистий підпис ОСОБА_2 лист-пропозицію про матеріальну відповідальність за завдану шкоду № 7.8-1/10/10/19091 від 23 жовтня 2023 року та добровільне відшкодування суми коштів у розмірі 174 265,63 грн, а ОСОБА_1 -лист-пропозицію про матеріальну відповідальність за завдану шкоду № 7.8-1/10/10/19092 24 жовтня 2023 року та добровільне відшкодування суми коштів у розмірі 68 185,73 грн.

Відповідно до первинних бухгалтерських документів загальна сума нестачі майна, відсутність якого виявлена на складах №№ 3/3, 3/5, 4/3, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення інвентаризації, призначеної наказом Київської митниці від 30 вересня 2022 року № 29-АГ станом на 13 жовтня 2023 року складає 242 451,36 грн.

Відповідно до пункту 16 розділу 4 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність встановлено, що підставою для притягнення членів колективу (бригади) до матеріальної відповідальності є матеріальна шкода, заподіяна розкраданням, нестачею, умисним знищенням або псуванням матеріальних цінностей через недбалість, що підтверджується інвентаризаційними документами.

Розрахунок розподілення сум відшкодування матеріальної шкоди, завданою нестачею, між матеріально-відповідальними особами - відповідачами, розроблений позивачем відповідно до пункту 4.5. договору № 679 про колективну (бригадну) відповідальність та знаходиться в матеріалах справи.

На підставі встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог Київської митниці.

Перевіряючи правильність висновків суду, колегія суддів виходить з такого.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Главою ІХ КЗпП України визначено, що предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації.

Згідно із статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Порушення працівником покладених на нього трудових обов`язків є протиправними діями.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо. Підставою для матеріальної відповідальності може бути вина у формі або прямого умислу або необережності (халатність, недбалість); дії працівника повинні призвести до негативних наслідків, тобто має бути пряма дійсна шкода, що підлягає відшкодуванню; між діями та наслідками дій працівника наявний причинний зв`язок.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за забезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

У такому ж порядку визначається матеріальна відповідальність працівників, з якими укладено договір про повну матеріальну відповідальність (статті 135-1, 135-2 КЗпП України).

Статтею 135-2 КЗпП України передбачено, що при спільному виконанні працівниками окремих видів робіт, зв`язаних із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей, коли неможливо розмежувати матеріальну відповідальність кожного працівника і укласти з ним договір про повну матеріальну відповідальність, може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність.

З аналізу частини другої статті 135-2 КЗпП України вбачається, що для встановлення колективної матеріальної відповідальності та укладення з колективом відповідного договору про це, обов`язковою є наявність двох умов: колективна матеріальна відповідальність установлюються власником або уповноваженим ним органом; установлення колективної матеріальної відповідальності проводиться за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації.

Письмовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність укладається між підприємством, установою, організацією і всіма членами колективу (бригади). Відсутність хоча б однієї з цих умов слід вважати порушенням порядку встановлення колективної матеріальної відповідальності.

Встановлення колективної матеріальної відповідальності власником або уповноваженим ним органом, слід розуміти як факт прийняття конкретного розпорядчого акту або ухвалення відповідного рішення про встановлення такого роду відповідальності, при наявності у суб`єкта ухвалюючого це рішення необхідних повноважень на це.

Перелік робіт, при виконанні яких може запроваджуватися колективна (бригадна) матеріальна відповідальність, умови її застосування, а також типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність розробляються за участю профспілкових об`єднань України та затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Типовий договір про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність був затверджений наказом Міністерства праці України № 43 від 12 травня 1996 року.

У частинах першій, другій статті 135-3 КЗпП України визначено, що розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно з частиною першою статті 137 КЗпП України суд при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно. Коли шкода стала наслідком не лише винної поведінки працівника, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, розмір покриття повинен бути відповідно зменшений.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (статті 138 КЗпП України).

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

У справі, яка переглядається, відповідачка ОСОБА_1 не оскаржує встановлені судом першої інстанції обставини щодо наявності між нею та позивачем трудового договору, її посадових обов`язків та факту укладення договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність.

Разом із тим, вважає, що цей договір не погоджений із профспілкою, а тому він не тягне за собою юридичних наслідків у вигляді відшкодування завданої шкоди внаслідок нестачі майна та інших цінностей, які зберігались на складах Київської митниці.

Колегія суддів дослідила копію договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, в преамбулі якого зазначено, що він укладений між Київською митницею в особі керівника ОСОБА_5 та ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за погодженням з профспілковим комітетом.

Договір був підписаний як його сторонами, так і головою профспілки, та повністю відповідає Типовому договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність, затвердженому наказом Міністерства праці України № 43 від 12 травня 1996 року.

Законом не передбачено форми погодження первинною профспілковою організацією договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність. Проте мета такого погодження полягає в дотриманні прав працівників і наявності об`єктивної необхідності для застосування саме такої форми відповідальності.

Договір містить підпис голови первинної профспілкової організації, яка не була стороною договору. На думку колегії суддів, зазначення у преамбулі договору про погодження його із профспілкою та підпис договору головою первинної профспілкової організації є достатньою підставою вважати, що таке погодження відбулось.

Суд апеляційної інстанції не може погодитись із посиланнями апеляційної скарги на постанову Верховного Суду від 19 вересня 2019 року у справі № 204/5569/16-ц. У згаданій справі Верховний Суд погодився із судами першої та апеляційної інстанції, які відмовляючи у задоволенні позову, виходили з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що колективна (бригадна) матеріальна відповідальність була встановлена уповноваженою на те особою (була встановлена начальником цеху), було отримано погодження виборного органу первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства на установлення колективної матеріальної відповідальності, створення належних умов для збереження схоронності переданих товарно-матеріальних цінностей.

Між тим, у даній справі договір № 679 від 09 вересня 2021 року укладений уповноваженою особою - керівником підприємства (установи, організації), а також підписаний представником профспілкової організації, на відміну від справи № 204/5569/16-ц.

Також доводом апеляційної скарги є те, що суд ухвалив рішення на підставі неналежного і недопустимого доказу, а саме протоколу робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року, який не був підписаний одним із членом комісії - ОСОБА_3

Відповідно до наказу Київської митниці № 33-АГ від 10 листопада 2022 року було внесено зміни до складу робочої інвентаризаційної комісії, де керівник митниці вивів члена комісії робочої групи, а саме головного державного інспектора відділу митного оформлення № 4 митного поста «Бориспіль» ОСОБА_3 (а.с. 182-184, т. 2).

Отже, станом на 14 листопада 2022 року ОСОБА_6 не був членом комісії, а отже його підпис відсутній в протоколі робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року (а.с. 121-127, т. 1).

Таким чином, зазначений протокол є належним та допустимим доказом у справі. Більше того, цей протокол був затверджений заступником начальника митниці Д. Ягелло, який також підтвердив юридично значимість вищевказаного документу.

Відповідачка зазначає, що позивач визнав, що матеріальні цінності, які зберігались на складах були переміщенні на інші склади, без документального обліку, що могло бути підставою для їх відсутності на час інвентаризації.

Відповідно до підпункту б) пункту 2.2 договору про колективну (бригадну) матеріальну відповідальність відповідачка зобов`язана в установленому порядку вести облік, складати і своєчасно подавати звіти про рух та залишки цінностей.

Згідно із підпунктом а) пункту 2.1 договору № 679 члени колективу мають право брати участь у прийманні цінностей, здійснювати взаємний контроль за зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) та перевезенням товарів.

Саме під час проведення щорічної інвентаризації комісією було встановлено порушення ведення обліку відповідачами, в тому числі й ОСОБА_1 .

Також інвентаризаційна комісія у звіряльних відомостях по кожному складу окремо зазначила найменування товару, який був відсутній під час інвентаризації і відповідно до вищевказаних звіряльних відомостей внесла його до нестач.

Товар по протоколу ПМП № 1721/20900/21 від 04 вересня 2021 року по складу № 3/3 до суми нестач у звіряльній відомості не внесено, так як накладений арешт та вилучено в рамках кримінального провадження на суму 15 438 613,39 грн на порошок для розчину для ін`єкцій, який зберігався на митному посту «Західний» ВМО № 2 на суму 9 739 168,97 грн.

Тобто загальна сума нестач по складу № 3/3 складає 113 563,87 грн, що підтверджена інвентаризаційною комісією як в протоколі № 12, так і в звіряльній відомостях від 14 листопада 2022 року (а.с. 112-119, т. 1).

По складу № 3/5, як в протоколі № 12, так і у звіряльній відомостях чітко зазначено нестачу на суму 19 699,00 грн. Крім того, комісія встановила факт переміщення товару зі складу № 3/5 до складу № 4/1. Проте комісією ці переміщені товару не були обліковані як нестача, а лише констатовано порушення матеріально відповідальними особами (відповідачами) ведення обліку та подання звітності.

Зазначений факт підтверджується членами комісії в протоколі робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року (а.с. 121-127, т. 1).

Не ґрунтуються на матеріалах справи і твердження відповідачки щодо не створення позивачем належних умов для забезпечення схоронності матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними.

Відповідно до підпункту г) до пункту 2.1 договору № 679 від 09 вересня 2021 року відповідача мала право у разі необхідності вимагати від власника проведення інвентаризацій переданих колективу (бригаді) цінностей. Однак такої вимоги зі сторони ОСОБА_1 до Київської митниці не висувалось.

Також Київською митницею надавалась до матеріалів справи службова записка від 18 червня 2024 року № 22/22-04/20550 Управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Київської митниці для більш детального з`ясування питання щодо формули та методів обчислення сум відшкодування нестач, із якої вбачається порядок розрахунку і визначення пропорцій у відшкодуванні скоєного порушення відповідачами (а.с. 185, 186, т. 2).

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 не спростовані висновки суду першої інстанції, який вважав доведеними позовні вимоги позивача, а саме наявність винних дій в тому числі і відповідачки у нестачі товарно-матеріальних цінностей, які зберігались на складах Київської митниці №№ 3/3, 3/5 та 4/3.

Частиною третьою статті 233 КЗпП України визначено, що для звернення роботодавця до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення до суду з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, про наявність заподіяної відповідачкою шкоди позивачу стало відомо 14 листопада 2022 року після проведення інвентаризації складів митниці та складання протоколу робочої інвентаризаційної комісії № 12 від 14 листопада 2022 року.

З цим позовом до суду Київська митниця звернулася через підсистему «Електронний суд» 09 листопада 2023 року, тобто без пропуску, установленого частиною третьою статті 233 КЗпП України, річного строку для звернення до суду з позовом про відшкодування заподіяної працівником шкоди.

Та обставина, що провадження у даній справі було відкрито лише 23 лютого 2024 року жодним чином не впливає на початок перебігу строку звернення роботодавцядо суду, який слід обраховувати з часу подання (відправлення) матеріалів позовної заяви до суду, а не прийняття її до розгляду.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, перевірив їх доказами, які оцінені згідно вимог статей 89, 264 ЦПК України, та встановивши доведеність позивачем завдання шкоди підприємству внаслідок порушення відповідачкою покладених на неї трудових обов`язків та її винних протиправних дій (бездіяльності), дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для покладення на відповідачку обов`язку щодо відшкодуванню позивачу заявленої суми майнової шкоди у розмірі 68 185,73 грн.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, а зводяться до незгоди відповідачки з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції і не знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду оскаржуваного рішення.

Колегія суддів враховує що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 04 червня 2025 року у даній справі - без змін.

У такому разі розподіл судових витрат відповідачки, понесених в суді апеляційної інстанції, не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 04 червня 2025 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній