ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2025 року місто Київ

Справа № 379/897/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15238/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапки М.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Ревою Інною Олександрівною, на ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року (у складі судді Невгада О.В., повна ухвала складена 16 липня 2025 року) постановлену за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ), стягувач: ОСОБА_2

у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст вимог скарги

09 червня 2025 року представник скаржниці ОСОБА_1 - адвокат Рева Інна Олександрівна звернулася до суду зі вказаною скаргою, у якій просила:

-визнати незаконною бездіяльність начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисаченко Лілії Андріївни щодо нездійснення перерахунку розміру заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням коштів сплачених на рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в рахунок сплати аліментів в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 в сумі 91 937,88 грн;

- зобов`язати начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Лисаченко Лілію Андріївну здійснити перерахунок розміру заборгованості зі сплати аліментів з урахуванням коштів, сплачених на рахунок неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в рахунок сплати аліментів в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 в сумі 91 937,88 грн.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що на підставі судового наказу Таращанського районного суду Київської області від 21.06.2023 № 379/897/23 з неї стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку/доходу/боржниці, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.06.2023 до досягнення дитиною повноліття (ВП НОМЕР_2).

Починаючи з вересня 2024 року ОСОБА_3 навчається в Республіці Польщі. За цей час боржник здійснювала перерахування коштів в рахунок сплати аліментів на розрахунковий рахунок, відкритий на ім`я останньої, а також додатково оплачувала послуги навчання, проживання та ін.

05.05.2025 в межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 винесено постанову про арешт коштів боржника. 07.05.2025 боржниця звернулась до начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про перерахування розміру заборгованості зі сплати аліментів в зв`язку з фактичною сплатою на рахунок дитини. Листом начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.05.2025 №18448/24.4-41 боржниці відмовлено в зарахуванні вказаних сум в рахунок сплати аліментів та зазначено, що: «...оскільки у Вашій заяві зазначено, що витрати понесені на утримання доньки, які перераховувались на банківський рахунок ОСОБА_3 , зарахування даних коштів як аліментних платежів неможливе, оскільки в резолютивній частині судового наказу вказано: стягнення з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ... Виходячи з вищевикладеного, виконання здійснюється на підставі резолютивної частини судового наказу та стягнення проводиться на користь ОСОБА_2 ».

Короткий зміст ухвал суду першої інстанції

Таращанський районний суд Київської області ухвалою від 11 липня 2025 року в задоволенні скарги відмовив.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальненні доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погодившись з такою ухвалою, ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 04 серпня 2025 року подала через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.

Зазначає, що закінчення виконавчого провадження не позбавляє її права на оскарження дії/бездіяльності виконавця, оскільки заява про перерахунок розміру заборгованості була подана 07.05.2025, тобто під час здійснення виконавчих дій.

Посилаючись на постанови Верховного Суду від 13 червня 2024 року у справі № 760/17498/22, від 31 жовтня 2024 року у справі № 545/1241/20, від 04 грудня 2024 року у справі № 394/434/24, вказує, що аліменти є власністю дитини, законодавець закріпив право неповнолітнього на самостійне одержання аліментів, а тому перерахування коштів безпосередньо на рахунок дитини відповідає приписам законодавства та є належним виконання аліментних зобов`язань.

Вважає, що за спірний період скаржником сплачено аліменти на утримання дитини у розмірі 91937,88 грн., які не були враховані органом примусового виконання лише з формальних підстав.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У встановлений судом строк відзив на апеляційну скаргу учасники справи не подали.

Відзив Таращанського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) поданий 16 вересня 2025 року колегія суддів не бере до уваги, оскільки він поданий із пропуском 5-денного строку, установленого в ухвалі Київського апеляційного суду від 01 вересня 2025 року про відкриття апеляційного провадження у справі.

Позиція учасників справи в судовому засіданні

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином шляхом доставки судової повістки-повідомлення до електронного кабінету в ЄСІТС (а. с. 88-91).

З урахуванням викладеного та приписів ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд першої інстанції встановив, що судовим наказом Таращанського районного суду Київської області від 21.06.2023 р. № 379/897/23 з ОСОБА_1 стягуються аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ боржниці, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.06.2023 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 30).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Таращанського відділом державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) 05.05.2025, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_2 станом на 30 квітня 2025 року складає 16500,20 грн. (а.с. 32 на звороті).

Донька сторін - ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8), ІНФОРМАЦІЯ_2 їй виповнилось 18 років, тобто вона досягла повноліття.

07.05.2025 скаржниця звернулася до Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) із заявою про зарахування понесених витрат в рахунок сплати аліментів на утримання дитини (а.с.34).

Листом начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 26.05.2025 року №18448/24.4-41 боржниці відмовлено в зарахуванні вказаних сум в рахунок сплати аліментів (а.с. 48 на звороті - 49).

Постановою від 28.05.2025 року державного виконавця Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) Смоліна Д.С. закінчено виконавче провадження НОМЕР_2 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/ боржниці, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20.06.2023 до досягнення дитиною повноліття (а.с. 221). Відповідно до цієї постанови рішення виконано в повному обсязі, аліменти утримано до повноліття дитини. Залишок нестягненої суми за виконавчим документом 0 грн. Доказів оскарження зазначеної постанови учасники справи суду не надали, скаржниця та її представник пояснили, що дану постанову не оскаржували.

У наданих копіях квитанцій (а.с. 38, 39) платником вказана не скаржниця, а її донька; квитанція за 06.05.2025 (а.с. 40) стосується платежу, здійсненого після досягнення донькою скаржниці повноліття, а тому не є сплатою аліментів; договір за освітні послуги (а.с. 41-42) та квитанції про оплату послуг стороннім особам (а.с. 43-44, 46-48) не містять доказів, що донька скаржниці фактично отримала оплачені послуги чи взагалі обізнана про них; рух коштів по картці скаржниці (а.с. 45) також не містить доказів, що картка, на яку здійснювалось перерахування коштів належить ОСОБА_3 .

Позиція суду апеляційної інстанції

Заслухавши доповідь судді-доповідача Желепи О.В., дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення оскаржуваної ухвали без змін.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відмовляючи в задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що:

- строк на подання скарги становить 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів, а відтак скарга у даній справі подана в межах встановленого десятиденного строку;

- на думку суду, скаржницею, яка у скарзі не зазначила які саме норми ЦПК України чи ЗУ «Про виконавче провадження» було порушено при виконанні судового рішення, тобто не навела об`єктивного нормативно-правового обґрунтування щодо порушень Закону та не надано належних доказів щодо допущених процесуальних порушень з боку державного виконавця під час вчинення відповідних виконавчих дій, не зазначено та не доведено до яких саме негативних наслідків для боржника призвели оскаржувані дії та рішення виконавця;

- скаржниця на обґрунтування доводів скарги посилалася на безпідставне неврахування виконавцем доказів про перерахунок коштів на утримання дитини, сплачених на її картковий рахунок, а також оплати витрат за навчання та проживання. При цьому в наданих копіях квитанцій (а.с. 38, 39) платником вказана не скаржниця, а її донька; квитанція за 06.05.2025 (а.с. 40) стосується платежу, здійсненого після досягнення донькою скаржниці повноліття, а тому не є сплатою аліментів; договір за освітні послуги (а.с.41-42) та квитанції про оплату послуг стороннім особам (а.с.43-44, 46-48) не містять доказів, що донька скаржниці фактично отримала оплачені послуги чи взагалі обізнана про них; рух коштів по картці скаржниці (а.с. 45 ) також не містить доказів, що картка, на яку здійснювалось перерахування коштів належить ОСОБА_3 . Таким чином, надані скаржницею докази не доводять той факт, що вона понесла ці витрати саме на доньку ОСОБА_3 ;

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» дії державного виконавця щодо виконання судового рішення по стягненню аліментів можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

В обґрунтування поданої скарги заявник зазначала, що орган ДВС відмовив їй у перерахунку розміру заборгованості у зв`язку зі сплатою аліментів безпосередньо на рахунок дитини.

За приписами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 13 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони у справі.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Проаналізувавши надані документи на обґрунтування скарги, суд першої інстанції правильно встановив, що долучені скаржницею докази на підтвердження своєї скарги є неналежними і фактично не свідчать про сплату скаржницею коштів на рахунок дитини в рахунок сплати аліментів.

Окрім цього, колегія суддів вказує на таке.

У статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом (частина восьма статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Оскільки особою, на користь якої виданий виконавчий лист, тобто стягувачем, є ОСОБА_2 (батько), то обчислюючи розмір заборгованості зі сплати аліментів, державний виконавець обґрунтовано не врахував ті суми коштів, які боржник, діючи на власний розсуд, сплатив не на користь стягувача.

Такі дії державного виконавця спрямовані на виконання судового рішення про стягнення аліментів та відповідають вимогам статей 18, 71 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому немає сумнівів у тому, що аліменти є власністю дитини і законодавець закріпив право неповнолітньої дитини на самостійне одержання аліментів (стаття 179 СК України, стаття 31 ЦК України).

Однак, неповнолітня донька стягувача та боржника, яка відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю, до суду із заявою про видачу судового наказу чи з позовом не зверталася та відповідно судового рішення про стягнення аліментів на її користь немає.

Під час розгляду скарги на дії державного виконавця суд не може вирішувати питання про те, на чию користь слід стягувати аліменти, оскільки це питання вже вирішено судовим рішенням, що набрало законної сили, заходи з примусового виконання якого й здійснює державний виконавець.

Водночас законом визначено процедуру захисту прав боржника в разі ознак, що можуть свідчити про нецільове витрачання аліментів.

Так, статтею 186 СК України встановлено порядок контролю органом опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів.

Згідно з частиною другою цієї статті у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Тобто, у платника аліментів у разі нецільового витрачання аліментів передбачено право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини.

Наведене свідчить про те, що платник аліментів не наділений правом самостійно визначати отримувача аліментів, тим більше під час розгляду питання про розмір заборгованості зі сплати аліментів, оскільки особа, на користь якої стягуються аліменти (отримувач аліментів) визначається судом за відповідним позовом/заявою про видачу судового наказу, поданим/поданою тим з батьків, з ким проживає дитина, або ж самою неповнолітньою дитиною. Боржник же в такому випадку наділений лише правом ініціювати контроль цільового використання аліментів.

Також, відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 05 серпня 2025 року у справі № 390/2379/24 при розрахунку заборгованості зі сплати аліментів державний виконавець може зараховувати як добровільну сплату аліментів лише ті платежі, в яких чітко визначено призначення платежу як аліменти чи борг на утримання дітей. Грошові перекази з призначенням «переказ власних коштів» без додаткової конкретизації не можуть бути автоматично зараховані як сплата аліментів, навіть за відсутності інших боргових зобов`язань між сторонами.

Суд першої інстанції, надав вірну оцінку доказам скаржника, та дійшов обґрунтованого висновку, що вони не підтверджують сплату скаржницею аліментів на утримання дитини у більшому розмірі ніж враховано виконавцем.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди скаржника із постановленою ухвалою, та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому колегія суддів їх відхилила.

При цьому колегія суддів ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (п. 30 рішення ЄСПЛ у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії» від 27 вересня 2001 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів установила, що при розгляді скарги суд першої інстанції з дотриманням вимог статей 263-265 ЦПК України правильно встановив правовідносини, що склалися, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування законної й обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 259, 263, 268, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Ревою Інною Олександрівною, - залишити без задоволення.

Ухвалу Таращанського районного суду Київської області від 11 липня 2025 року, постановлену за результатами розгляду скарги ОСОБА_1 на дії/бездіяльність начальника Таращанського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова