Справа № 513/715/25
Провадження № 2/513/698/25
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Миргород В.С.,

при секретарі судового засідання Аркуші І.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кузьменка М.Б. (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу №513/715/25, за позовом ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Кузьменка Михайла Борисовича до Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання факту спільного проживання на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, Макогончук Наталя Вікторівна, -

В С Т А Н О В И В:

28 травня 2025 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Кузьменко М.Б. звернувся до суду з позовом до Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання факту спільного проживання на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В.

В обґрунтування позову зазначає, що є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Починаючи з 2006 року позивач проживав за адресою: АДРЕСА_1 , а в сусідньому будинку за АДРЕСА_2 проживала його мати ОСОБА_3 . У зв`язку із погіршенням стану здоров`я матері та через її похилий вік позивач переїхав проживати до матері для здійснення догляду. Так, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/202 «про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє і досі. Через ведення активних бойових дій на території півдня України позивач разом з дружиною та матір`ю були вимушені виїхати до Іспанії. В ніч з 24 лютого 2022 року на 25 лютого 2022 року сім`я перетнула державний кордон України в пункті пропуску Кагул (Республіка Молдова) Оанча (Румунія). Після в`їзду на територію Румунії позивач разом із членами своєї сім`ї був розміщений у гуртожитку м. Галац.

Згодом ІНФОРМАЦІЯ_2 через різке загострення хронічних захворювань ОСОБА_3 у віці ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Поховання здійснено на території м. Галац, Румунія.

Після смерті матері позивача відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна: житлового будинку, А, 151,9 м2; гараж, Б; літня кухня, В; сарай, Г; сарай, Д; сарай, Е; вбиральня, Ж; надвірні споруди, № 1-4; інші споруди, І-ІІ, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;

-земельної ділянки площею 0,1568 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Після відкриття спадщини, позивач через представника за довіреністю звернувся до приватного нотаріуса Макогончук Н.В. з метою оформлення прав на спадщину. 21 січня 2025 року приватним нотаріусом Макогончук Н.В. повідомлено позивачу про пропуск строку для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку на прийняття спадщини.

Таким чином, у зв`язку із необхідністю оформлення спадкових прав, позивач ОСОБА_1 , звертається з позовом до суду, яким просить: встановити факт спільного проживання з матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини та визнати за ним право на спадщину за законом на майно, яке належало його матері за життя, а саме: житловий будинок, А, 151,9 м2; гараж, Б; літня кухня, В; сарай, Г; сарай, Д; сарай, Е; вбиральня, Ж; надвірні споруди, № 1-4; інші споруди, І-ІІ, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1568 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Вказані обставини можуть підтвердити у судовому засіданні і свідки. Метою звернення до суду з даним позовом, позивач визначив встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини для подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку.

Ухвалою суду від 29 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про визнання факту спільного проживання на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Наталя Вікторівна залишено без руху. Позивачеві надано строк для усунення недоліків поданої заяви.

10 червня 2025 року від представника позивача адвоката Кузьменка М.Б., на адресу суду надійшла заява, про усунення недоліків позовної заяви (Вх. № 3663/25-Вх від 10.06.2025 р.).

Ухвалою судді від 11 червня 2025 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; витребувано приватного нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. належним чином завірені копії спадкової справи, щодо майна ОСОБА_3 , яка помела ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18 липня 2025 року, на виконання ухвали суду від 11 червня 2025 року, надійшла інформаційна довідка від нотаріуса Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В. (Вх.№4614/25-Вх від 28.07.2025 р.).

28 липня 2025 року від представника позивача адвоката Кузьменко М.Б., надійшла заява про виклик у судове засідання свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (Вх.№ 4618/25-Вх від 28.07.2025р.).

Ухвалою суду від 30 липня 2025 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання для розгляду справи по суті викликано свідків: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Позивач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце проведення судового засідання у судове засідання не з`явився. Представник позивача адвокат Кузьменко Михайло Борисович, повідомив суду, що позивач перебуває за кордоном, обізнаний про розгляд справи, не заперечував проти розгляду справи за відсутності позивача, заявлені позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення.

Відповідач про день, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, шляхом направлення судової повістки на електронну пошту та в систему «Електронний суд». 22 жовтня 2025 року виконуючим обов`язки голови Успенівської сільської ради Н. Кліманової надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника, не заперечували проти задоволення позову (Вх. № 6211/25-Вх від 22.10.2025 р.).

Третя особа приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області Макогончук Н.В., будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання, до суду не з`явилась. Заяв та клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, Європейський суд з прав людини в п. 41 рішення від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» зазначив, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatismutandis, рішення у справі «Олександр Шевченко проти України», заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26.04.2007 та «Трух проти України», заява N 50966/99 від 14.10.2003).

У відповідності до ч.3 ст.211, ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні».

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши свідків, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до такого висновку.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).

Відповідно до п.п. 3,4 ст. 5 ст. 12 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони до суду заяв та клопотань не надавали.

З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення та від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «[…] у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 760/5425/17 (провадження № 61-18392св19) вказано, що «справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Заслухавши пояснення представника позивача та покази свідків, дослідивши надані суду докази в їх сукупності суд встановив такі обставини та відповідні ним правовідносини: позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є сином ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09 квітня 1963 року М-Новоросійською сільською радою Саратського району Одеської області (а.с. 21).

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно погосподарської книги №1 особового рахунку НОМЕР_2 (2021-2925 р.р.), зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою № 221/12-10, виданою 18 березня 2024 року Миколаївка-Новоросійським старостинським округом Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (а.с. 46).

Згідно довідки № 220/12-10, виданої 18 березня 2024 року Миколаївка-Новоросійським старостинським округом Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,згідно погосподарської книги №1 особового рахунку НОМЕР_3 (2021-2925 р.р.), була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47).

У зв`язку з військовою агресією російської федерації позивач разом із своєю дружиною та матір`ю мали намір переміститись до іншого місця проживання за кордоном, а саме до Іспанії. Вночі з 24 лютого 2022 року на 25 лютого 2022 року сім`я перетнула державний кордон України в пункті пропуску Кагул (Республіка Молдова) Оанча (Румунія), що підтверджується відтиском штампу в паспорті громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_4 , виданого на ім`я ОСОБА_1 та інформацією транзитного маршруту складеного на території республіки Молдова (а.с. 11-14, 36-37).

В подальшому позивача та його матір ОСОБА_3 , було розміщено у кімнаті 06 гуртожитку «С» м. Галац Румунія, що підтверджується довідкою №270, виданою 03 березня 2022 року виконуючим обов`язки директора відділу з питань управління гуртожитком та їдальнею університету «ДУНЕРЯ ДЕ ЖОС» у м. Галац (а.с. 38-39).

ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 померла від гострої серцево-дихальної недостатності у м. Галац Румунія, в цьому ж місті відбулось поховання померлої, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 15-20).

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме: житловий будинок, А, 151,9 м2; гараж, Б; літня кухня, В; сарай, Г; сарай, Д; сарай, Е; вбиральня, Ж; надвірні споруди, № 1-4; інші споруди, І-ІІ, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,1568 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка).

Після відкриття спадщини, позивач, як єдиний спадкоємець першої черги, через свого представника за довіреністю, звернувся до приватного нотаріуса Макогончук Н.В., з метою оформлення права на спадщину.

21 січня 2025 року, приватним нотаріусом Макогончук Н.В. листом за вихідним №29/01-16, виданим на ім`я представника позивача за дорученням ОСОБА_7 , відмовлено у відкриття спадкової справи щодо майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки її сином ОСОБА_1 пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 40).

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом норм статей 1268-1269 ЦК України факт прийняття спадщини тісно пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини чинним законодавством не передбачено. Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 2-844/2008 (провадження № 61-1424св18), від 25 квітня 2018 року у справі № 145/1480/14-ц (провадження № 61-4170св18), від 01 квітня 2019 року у справі № 127/1149/17-ц (провадження № 61-21375св18) та від 05 червня 2019 року у справі № 554/3192/16-ц (провадження № 61-10720вс18).

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. При цьому місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Відповідно до п.210 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом Міністра Юстиції України №20/5 від 03 березня 2004 року (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем.

В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013).

Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб.

Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17.

Статтею 3 цього Закону визначено, що місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; вільний вибір місця проживання чи перебування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Таким чином, місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться.

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав разом із спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем. (Правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц, від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17).

У разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію свого місця проживання (якщо спадкоємець знявся з реєстрації за попереднім місцем проживання та не звернувся до органу реєстрації після прибуття до нового місця проживання) доказом постійного проживання із спадкодавцем є довідка ЖЕО (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 08 серпня 2018 року у справі № 185/8005/16-ц).

З аналізу наведених норм можна дійти висновку про те, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

Відповідно до п. 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженої наказом від 03 березня 2004 року № 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882 (в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини) свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця, на момент смерті спадкодавця, зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою.

Згідно з частиною 3 статті 12, частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (стаття 77 ЦПК України).

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини 1-3 статті 89 ЦПК України).

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Згідно акту про встановлення факту проживання та довідок виданих Миколаївка-Новоросійським старостинським округом Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 18 березня 2024 року за № 220/12-10 та №221/12-10 ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , а його мати ОСОБА_3 , була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.41-42, 46-47).

З довідки виданою виконуючою обов`язки голови Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_8 від 18 березня 2025 року за вихідним № 222/02-21, вбачається, що згідно пояснювальної записки старости Байрамчанського старостинського округу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мешкала, одна (а.с. 43).

Із пояснювальної записки старости Байрамчанського старостинського округу Володимира Юрескула від 18 березня 2023 року № 70/12-09, вбачається, що ОСОБА_1 , згідно погосподарських книг, починаючи з 2006-2025 роки, мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , а за адресою: АДРЕСА_1 мешкала ОСОБА_3 , одна (а.с. 44).

За таких обставин суд вважає правильним звернення позивача до суду в порядку позовного провадження.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні повідомила суду, що в 1998 році переїхала до с. Байрамча, а її свекор та свекруха товаришували з ОСОБА_3 , яка завжди допомагала своєму синові, який проживав з нею, проте коли ОСОБА_1 одружився купив поряд будинок і з`їхав від матері де і проживав разом зі своєю сімєю.

Свідок ОСОБА_9 , в судовому засіданні повідомила, що є сусідкою позивача вже багато років, знала ОСОБА_3 та її сина особисто. Також, їй відомо, що коли почалась війна вони виїхали усією сім`єю за кордон, де згодом ОСОБА_3 померла. Повідомила суду також, те що ОСОБА_1 має мету продати будинок, проте постало наразі питання щодо його оформлення. Свідок підтвердила, що ОСОБА_1 , проживав біля своєї матері та допомагав їй, але покійна ОСОБА_3 не хотіла покидати власного дому та переходити жити до сина.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 суду показав, що з 2006 року ОСОБА_1 проживаючи по сусідству, постійно приходив до матері і допомагав їй, а потім вони усією родиною вихали за кордон. Мати позивача померла в Румунії.

Спільне проживання повинно знайти своє відображення в наступних ознаках, а саме: наявність спільного бюджету, особи пов`язані спільним побутом, спільним харчуванням, брали участь у спільних витратах, спільно підтримували належний стан житла, необхідний для проживання у ньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Судом встановлено, що син померлої, позивач по справі, який є спадкоємцем першої черги за законом, вважається такими, що не прийняв спадщину, оскільки на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем та в строк шість місяців, з часу відкриття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини.

Позивачем, не надано суду належних та допустимих доказів спільного проживання зі спадкодавцем, а саме: наявність у нього з матір`ю спільного бюджету, що вони мали спільний побут, мали спільні витрати, вели спільне господарство. Натомість надано лише фото поховання, яке суд не може визнати належним доказом у справі, щодо предмету спору.

Обставини проживання позивача разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи обґрунтування заявлених вимог не знайшли своє об`єктивне підтвердження, суд вважає, що позовна заява є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 77, 81, 211, 259, 247, 263-265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Успенівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, про визнання факту спільного проживання на час відкриття спадщини та визнання права на спадщину за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Одеської області, Макогончук Наталя Вікторівна залишити без задоволення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Одеського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено та підписано 29.10.2025 року.

Суддя В. С. Миргород