Справа № 683/2781/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Кутасевич О.Г.,

з участю секретаря судового засідання Поважнюк О.Б.

розглянувши в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/2781/25, 2/683/1603/2025 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У вересні 2025 року ТОВ «Факторинг Партнерс» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34509 грн:

- за договором позики №2131590 від 15 квітня 2021 року, укладеного ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 в сумі 11194 грн, з яких: 4000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 7194 грн - заборгованість за процентами;

- за договором позики №/1 від 16 квітня 2021 року, укладеного ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 в сумі 23315 грн, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21315 грн - заборгованість процентами.

Указані договори були підписані електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на її номер телефону, що підтверджується умовами договорів, реквізитами та підписами сторін.

За загальними умовами вказаних кредитних договорів позичальник ОСОБА_1 отримала кредитні кошти на умовах платності користування та зобов`язався повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування коштами та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договорами.

Однак, в подальшому відповідачка не виконала свої зобов`язання щодо повернення, наданих їй коштів.

11 серпня 2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») уклали договір факторингу № 11-08/2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №2131590 від 15 квітня 2021 року, укладеного з відповідачкою.

22 червня 2022 року ТОВ «ФК «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір №22/06-22, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №/1 від 16 квітня 2021 року, укладеного з відповідачкою.

23 травня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 23/05/2024, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №2131590 від 15 квітня 2021 року та договором №/1 від 16 квітня 2021 року, укладених з відповідачкою.

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договорами №2131590 від 15 квітня 2021 року, №/1 від 16 квітня 2021 року, укладених з відповідачкою.

ОСОБА_1 заборгованість за договорами не сплатила, тому просить стягнути з неї

34509 грн заборгованості, суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати, понесені на правову допомогу в розмірі 13000 грн.

Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 вересня 2025 року постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Адвокат Мотальова-Кравець В.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подала відзив, у якому у задоволенні позову просила відмовити. Уважала, що проценти за користування коштами нараховані позивачем за межами строку кредитування, що суперечить позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12). Проценти за межами строку кредитування можуть бути нараховані лише як міра відповідальності та сплачуються відповідно до положень ст.625 ЦК України, а тому суд має з`ясувати правову природу процентів, нарахованих відповідачем за межами строку кредитування. Спірними договорами встановлено строк надання кредиту: за договором №2131590 15 днів, а за договором №/1 18 днів, доказів того, що позичальником строк кредитування продовжувався позивачем не надано, а тому розмір заборгованості має становити за договором №2131590 4006 грн, за договором №/1 2630 грн. Крім того, представник відповідачки уважав, що заявлений до стягнення розмір витрат на правову допомогу 13000 грн є неспівмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт та їх обсягом, а також ціною позову.

У відповіді на відзив представник ТОВ «Факторинг Партнерс» уважав заперечення проти позову безпідставними, оскільки укладаючи договори, ОСОБА_1 погодилась з їх умовами. Зазначив, що проценти, нараховані за фактичний строк користування позикою за межами пільгового строку користування позикою, однак в межах строку кредитування, визначеного та погодженого сторонами договорів. Звертав увагу, що заборгованість нарахована первісними кредиторами, а позивач лише звернувся з позовом про її стягнення. Крім того, нараховані позивачем відсотки не є неустойкою чи пенею, а тому їх зменшення чи списання Законом, в тому числі Прикінцевими та Перехідними положеннями до ЦК та Закону України «Про споживче кредитування» не передбачено. Відповідачкою також не надано обґрунтування не співмірності щаяівлених позивачем витрат на правову допомогу.

Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку наданим доказам, дійшов висновку про таке.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» N 675-VIII від 03.09.2015 року (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону).

Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В силу ч.1 ст.1048 цього ж Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною першою ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, 15 квітня 2021 року між ТОВ «МАНІФОЮ» та ОСОБА_1 укладено договір позики №2131590, відповідно до умов якого остання отримала 4000 грн строком на 15 днів до 30 квітня 2021 року, 0,01 % (акційний) (п.2.4.2) за кожен день користування позикою в межах повного строку позики за умови належного виконання зобов`язань за договором та 1,99 % (п.2.4.4) від суми позики за кожен день користування позикою, у випадку недотримання позичальником умов сплати процентів на акційних умовах, загальна вартість кредиту відповідно до графіку нарахувань за позикою становила 4006 грн., про що сторони погодили також в Додатку №1 до договору.

16 квітня 2021 року між ТОВ «ІНФІНАНС» та ОСОБА_1 укладено договір позики №/1, за умовами якого товариство надало відповідачці позику у розмірі 2000 грн строком на 18 днів днів під 1,75 процентів за умови належного виконання зобов`язань за договором та відсутності пролонгації, річною ставкою 638,75 відсотків, сторони погодили загальну вартість кредиту 630 грн за умов належного виконання договору та відсутності пролонгації та 1260 грн за умови неналежного виконання умов договору, при максимальній відсотковій ставці 3,5 відсотків за один день користування кредитом за умови неналежного виконання умов договору.

Указані кредитні договори підписані електронним підписом ОСОБА_1 , який відтворений шляхом використання ним одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер телефону позичальника, про що свідчить умови договорів, адреса, реквізити та підпис сторін.

На виконання умов договору позики №2131590 від 15 квітня 2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» того ж дня перерахувало 4000 грн на банківську карту відповідачки № НОМЕР_1 , що підтверджується квитанцію про перерахунок коштів.

На виконання умов договору позики №/1 ТОВ «ІНФІНАНС» 16 квітня 2021 року перерахувало 2000 грн на банківську карту відповідачки № НОМЕР_1 , що також підтверджується квитанцію про перерахунок коштів.

Отримання коштів за вказаними договорами позики відповідачкою не оспорюється.

11 серпня 2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК «ЄАПБ») уклали договір факторингу № 11-08/2021, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №2131590 від 15 квітня 2021 року, укладеного з відповідачкою на загальну суму 11940 грн, яка складалась із 4000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 5174 грн процентів за користування позикою та 2020 грн процентів за прострочену позику, що підтверджується також витягом з реєстру боржників та актом прийому його передачі.

22 червня 2022 року ТОВ «ФК «ІНФІНАНС» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір №22/06-22, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №/1 від 16 квітня 2021 року, укладеного з відповідачкою на загальну суму 23315 грн, яка складалась із 2000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 21315 грн заборгованості за процентами, що підтверджується також витягом з реєстру боржників та актом прийому його передачі.

23 травня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Факторинг Партнерс» уклали договір факторингу № 23/05/2024, за умовами якого останній набув право грошової вимоги до фізичних осіб боржників, в тому числі за договором №2131590 від 15 квітня 2021 року на загальну суму 11940 грн, яка складалась із 4000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 7194 грн, та договором №/1 від 16 квітня 2021 року на загальну суму 23315 грн, яка складалась із 2000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 21315 грн заборгованості за процентами, що підтверджується також витягами з реєстру боржників №3, 4 та актом прийому його передачі.

Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідачки за договорами №2131590 від 15 квітня 2021 року, №/1 від 16 квітня 2021 року, укладених з відповідачкою.

Звертаючись в суд з позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» вказував, що до нього перейшло право вимоги до відповідача за договором №2131590 від 15 квітня 2021 року на загальну суму 11940 грн, яка складалась із 4000 грн заборгованості за основною сумою боргу, 7194 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «МАНІФОЮ» та за договором позики №/1 від 16 квітня 2021 року, сумі 23315 грн, з яких: 2000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 21315 грн - заборгованість процентами, що підтверджується розрахунком заборгованості ТОВ «ІНФІНАНС».

Оскільки відповідачкою не оспорювався факт отримання основної суми позики за вказаними договорами, відповідно з ОСОБА_2 слід стягнути основні суми боргу за договорами №2131590 від 15 квітня 2021 року в сумі 4000 грн та №/1 від 16 квітня 2021 року в сумі 2000 грн.

Разом з тим, суд не погоджується з розміром заборгованості за процентами за вказаними договорами з огляду на таке.

За умовами договору позики №2131590 від 15 квітня 2021 року ТОВ «МАНІФОЮ» зобов`язалось надати позичальнику ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4000 грн, строк кредиту 15 днів до 30 квітня 2021 року, середній розмір процентів за користування позикою 0,01 % (акційний) (п.2.4.2) за кожен день користування позикою в межах повного строку позики за умови належного виконання зобов`язань за договором та 1,99 % (п.2.4.4) від суми позики за кожен день користування позикою, у випадку недотримання позичальником умов сплати процентів на акційних умовах, загальна вартість кредиту відповідно до графіку нарахувань за позикою становила 4006 грн, про що сторони погодили також в Додатку №1 до договору.

Як вбачається із наданих суду розрахунків, заборгованість по процентах за договором позики №2131590 становить 7194 грн. Вказана заборгованість нарахована за період з 15 квітня 2021 року по 19 червня 2021 року включно.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. При цьому суд зазначив, що кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання, відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 висловила правову позицію, згідно якої надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін - на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондується жодному праву кредитодавця. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. Велика Палата Верховного Суду підкреслює, що зазначене в цьому розділі постанови не означає, що боржник не повинен у повному обсязі виконувати свій обов`язок за кредитним договором. Боржник не звільняється від зобов`язань зі сплати нарахованих у межах строку кредитування, зокрема до пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, процентів за «користування кредитом». Установлений кредитним договором строк кредитування лише визначає часові межі, в яких проценти за «користування кредитом» можуть нараховуватись, не скасовуючи при цьому обов`язок боржника щодо їх сплати. Отже, якщо позичальник прострочив виконання зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за «користування кредитом», сплив строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту не може бути підставою для невиконання такого зобов`язання. Зазначене також є підставою для відповідальності позичальника за порушення грошового зобов`язання.

На підставі вищевикладеного, при визначенні розміру процентів, які підлягають стягненню на користь позивача, суд враховує, що нарахування процентів може здійснюватися лише в межах строку кредитування.

Умови п.3.1.1 вказаного договору про те, що проценти за користування позикою нараховуються за фактичну кількість календарних днів користування позикою з дня надання позики до дня повного погашення заборгованості є суперечливими, так як пунктами 2.3.4 цього договору чітко визначено строк позики до 30 квітня 2021 року.

Графіком нарахувань за позикою, що є додатком до договору проценти за користування кредитом також нараховані за 15 днів користування позикою.

Оскільки за вказаними умовами договору сторони погодили строк його дії до 30 квітня 2021 року, тому після зазначеної дати, позивач не мав права нараховувати проценти за користування кредитом.

Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеним кредитним договором строком суперечить вимогам Цивільного кодексу України.

У відповіді на відзив позивач вказував, що нараховані проценти за межами строку кредитування в 15 днів не є мірою відповідальності, визначеними відповідно до ст. 625 ЦК України.

При цьому доводи представника відповідачки про те, що загальна заборгованість по цьому договору має становити 4006 грн на увагу не заслуговують, оскільки процентна ставка 0,01 % за умовами договору застосовується лише у разі належного виконання умов договору та сплати відсотків відповідно до графіку платежів.

Оскільки відповідачка у визначені графіком платежів відсотки не погашала, тому за умовами договору, погодженими сторони у разі неналежного виконання зобов`язань за договором позики застосовується процентна ставка 1,99 %, відтак заборгованість відповідачки за відсотками за договором №2131590 від 15 квітня 2021 року за 15 днів користування позикою має становити 1194 грн (4000*1,99*15=1194).

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс » слід стягнути заборгованість за договором позики №2131590 від 15 квітня 2021 року на загальну суму 5194 грн, яка складається із 4000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 1194 грн заборгованості за процентами.

При визначенні розміру заборгованості за договором позики №/1 від 16 квітня 2021 року, суд зважає на таке.

Як убачається зі змісту вказаного договору відповідачка отримала в кредит грошові кошти у розмірі 2000 грн, строком на 18 днів під 1,75 процентів за один день користування кредитором за умови належного виконання зобов`язань за договором та відсутності пролонгації, річною ставкою 638,75 відсотків, сторони погодили загальну вартість кредиту 630 грн. за умов належного виконання договору та відсутності пролонгації та 1260 грн за умови неналежного виконання умов договору, при максимальній відсотковій ставці 3,5 відсотків за один день користування кредитом за умови неналежного виконання умов договору.

Відповідачка підтвердила, що до моменту підписання Договору вивчила його та інші умови, викладені у Правилах надання грошових коштів у позику, що розміщені на вебсайті товариства, які є невід`ємною частиною Договору і визначають інші умови, зокрема, порядок укладення договору, умови розрахунків, права та обов`язки, відповідальність сторін.

Зі змісту розділу 8 Правил надання грошових коштів у позику випливає, що пролонгація кредиту здійснюється виключно за умови попередньої оплати нарахованих процентів за користування кредитом за фактично кількість днів користування кредитом, кількість пролонгацій не обмежена.

Проте, із наданого позивачем розрахунку заборгованості убачається, що відповідачкою проценти за користування позикою за фактичну кількість днів користування позикою в межах строку кредитування не сплачувались, тобто пролонгація строку кредитування не відбувалась.

Інших доказів на підтвердження пролонгації договору та її умови позивачем не надано, а тому розрахунки заборгованості достовірно не вказують на саме такий розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом, а також свідчать про нарахування процентів за межами строку позики.

Відповідно до умов договору №/1 від 16 квітня 2021 року, підписаного відповідачкою, сума позики 2000 грн, строк позики - 18 днів, загальна вартість кредиту, за умови неналежного виконання умов договору сторони погодили в розмірі 1260 грн, тобто за процентною ставкою 3,5 відсотків за кожен день користування позикою, яка і має бути стягнута з відповідачки.

Оскільки ОСОБА_2 умови вказаного договору не виконала, у встановлений договором строк позику не повернула, тому при визначенні розміру відсотків застосовується саме відсоткова ставка 3,5 відсотків, яка передбачена на випадок неналежного виконання умов договору, а не 1,75 %, про яку вказував представник відповідачки.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість:

- за договором позики №2131590 від 15 квітня 2021 року в сумі 5194 грн, яка складалась із 4000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 1194 грн заборгованість за процентами.

- за договором позики №/1 від 16 квітня 2021 року в сумі 3260 грн, з яких 2000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 1260 грн заборгованість за нарахованими процентами.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до положень п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надані: договір про надання правничої допомоги № 02-07/24 від 02 липня 2024 року укладений з ТОВ «Факторинг Партнерс» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Асістенс», заявки про надання юридичної допомоги від 01 серпня 2025 року на загальну суму 13000 грн.

Відповідно до наданих документів вартість витрат на правничу допомогу ТОВ «Факторинг Партнерс » в даній справі складає 13 000 грн.

Ураховуючи, що позовна заява, складена адвокатом містить вимоги за двома різними договорами позики, обсяг поданих доказів, складання відповіді на відзив, суд уважає, що заявлений позивачем розмір витрат на правову допомогу є обґрунтованим та зменшенню не підлягає.

Витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатом розгляду незалежно від того чи їх фактично сплачено стороною, що підтверджується висновками Верховного Суду (№923/5609/17, 329/766/18).

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема витрати на правничу допомогу у разі часткового задоволення позову, покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду ТОВ «Факторинг Партнерс» було сплачено 2422,40 грн судового збору, ціна позову становила 35409 грн, позов задоволено на суму 8454 грн, тобто на 23,87%, а тому з відповідачки на користь позивача слід стягнути 578,23 грн судового збору та 2990 грн витрат на правову допомогу адвоката (13000 *23,87%) .

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141 ,263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість:

- за договором позики №2131590 від 15 квітня 2021 року в сумі 5194 грн, яка складається із 4000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 1194 грн заборгованості за процентами;

- за договором позики №/1 від 16 квітня 2021 року в сумі 3260 грн, з яких 2000 грн заборгованості за основною сумою боргу та 1260 грн заборгованості за нарахованими процентами, а всього 8454 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» 578,23 грн судового збору та 2990 грн витрат на правову допомогу адвоката.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6 офіс 521, офіс 306, .

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Суддя: