ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Чернівці Справа № 724/483/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Сарган Ю.В.,

заявник: ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Клішковецької сільської ради, військова частина НОМЕР_1 ,

особа, стосовно якої вирішується питання про визнання її недієздатною та призначення опікуна: ОСОБА_2 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Гураль Л.Л.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення опіки над особою, яка визнана судом недієздатною.

В мотивах заяви вказував, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 08.08.2024 року визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 недієздатним, встановлено над ним опіку, тимчасово покладено обов`язки опікуна на орган опіки та піклування виконавчого комітету Клішковецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області. В частині вимог щодо призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного відмовлено.

ОСОБА_1 маючи бажання бути опікуном звернувся із заявою до органу опіки та піклування виконавчого комітету Клішковецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області щодо надання висновку опікунської ради про доцільність призначення його опікуном над своїм дідусем, як наслідок, рішенням виконавчого комітету Клішковецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області від 19.12.2024 року затверджено висновок опікунської ради та визнано доцільним призначення опікуном над ОСОБА_2 , визнаним судом недієздатним, його онука ОСОБА_1 .

Провадження №22-ц/822/529/25

Висновком враховано, що ОСОБА_2 визнаний судом недієздатним. ОСОБА_1 здоровий, на обліку в лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, онук до моменту його мобілізації до лав ЗСУ проживав з дідусем.

Згідно заяв ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є синами недієздатного, вони не заперечують, щоб ОСОБА_1 був призначений опікуном, оскільки вони за станом здоров`я не можуть здійснювати опіку над своїм батьком. Згідно заяви ОСОБА_6 , яка є донькою недієздатного, вона не заперечує щоб її син ОСОБА_1 здійснював опіку над її батьком. Станом на сьогодні вона офіційно працевлаштована, має проблеми зі здоров`ям та не може здійснювати опіку над батьком.

На підставі наведеного заявник просив суд задовольнити його заяву в повному обсязі та признати його опікуном над ОСОБА_2

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення опікуном особи, що визнана судом недієздатною - відмовлено.

Сторона заявника, не погоджуючись із вказаним рішенням суду, оскаржила його в апеляційному порядку.

Вказує, що суд першої інстанції під час розгляду справи не вжив заходів для повного, всестороннього та об`єктивного з`ясування обставин, що мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права, а також допустив невідповідність висновків суду обставинам справи.

Звертає увагу на те, що рішенням Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №230/15-2024 від 19.12.2024 року затверджено висновок опікунської ради про доцільність призначення ОСОБА_1 опікуном над його дідусем ОСОБА_2 , 1949 р.н., визнаним судом недієздатним.

Крім встановлених обставин того, що ОСОБА_1 здоровий, має змогу здійснювати догляд за дідусем, матеріали справи місять письмові докази того, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які є дітьми ОСОБА_2 не заперечують щодо призначення ОСОБА_1 опікуном свого батька, оскільки останні за станом здоров`я та обставин, які склалися, не мають можливості доглядати батька.

Наголошує, що судом першої інстанції було враховано, що заявник наразі не має можливості виконувати обов`язки опікуна, так як вже виконує обов`язки військовослужбовця, однак залишив поза увагою те, що обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Окрім того, звернення суду на порушення вимог ч.1 ст.60 ЦК України, згідно якого орган опіки та піклування не надав до суду подання про призначення опікуна ОСОБА_1 , є безпідставним, оскільки можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Тому, за наявності висновку органу опіки та піклування про доцільність призначення опікуном певної особи суд зобов`язаний лише перевірити відповідність цього висновку вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки ті піклування.

На підставі наведеного просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заяви, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції приймаючи рішення встановив, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі, яку проходить у в/ч НОМЕР_1 , і зазначив, що заявник на час проходження військової служби позбавлений можливості виконувати обов`язки опікуна недієздатної особи.

Крім того, суд звернув увагу, що у порушення вимог ч.1 ст.60 ЦК України орган опіки та піклування виконавчого комітету Клішковецької сільської ради не надав до суду подання про призначення опікуна ОСОБА_1 , сам по собі їх Висновок носить лише рекомендаційний характер та не відображає усієї необхідної для призначення особи опікуном інформації, як то інформації про особисті стосунки між заявником та ОСОБА_2 , можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника, якщо заявник проходить військову службу, та з урахуванням дійсних обставин служби чи роботи заявника, тощо.

Водночас, сам собою факт проходження заявником військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні його опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця.

Також, судом встановлено, що у недієздатного є троє дітей (два сина і донька), які подали нотаріально посвідчені заяви про неможливість виконувати обов`язки опікуна, які за своїм змістом ідентичні одна одній, що, на думку суду, є штучно створеними для формування умов призначення ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_2 з метою отримання звільнення з військової служби у період воєнного стану.

З таким висновком колегія суддів погоджується, однак, суд дійшов таких з порушенням норм процесуального права, виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлюється, що рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 08 серпня 2024 року, яке залишене без змін постановою Чернівецького апеляційного суду від 06 листопада 2024 року у цивільній справі №724/424/24, за заявою ОСОБА_1 визнано недієздатним ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Тимчасово покладено обов`язки опікуна над недієздатним ОСОБА_2 на орган опіки та піклування виконавчого комітету Клішковецької територіальної громади Дністровського району Чернівецької області. В задоволені заяви про призначення ОСОБА_1 опікуном недієздатного відмовлено.

Під час розгляду справи №724/424/24 встановлено, що заявник ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , і перебуває на військовій службі, яку проходить у ВЧ НОМЕР_1 (а.с.11-13).

Зі змісту висновку опікунської ради при виконавчому комітеті Клішковецької сільської ради вбачається, що:

ОСОБА_1 соматично здоровий, не перебуває на обліку в лікаря нарколога та психіатра, отже за станом здоров`я може здійснювати опіку;

згідно акту обстеження житлово-побутових умов №848 від 19.12.2024р., ОСОБА_2 мешкає тимчасово з невісткою ОСОБА_7 , онук ОСОБА_1 проживав разом з ними до моменту його мобілізації до лав ЗСУ за адресою: АДРЕСА_1 . Житлово-побутові умови проживання задовільні, санітарно-гігієнічні вимоги витримуються;

згідно нотаріально посвідчених заяв синів недієздатного ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , вони не заперечують, щоб їх племінник ОСОБА_1 був призначений опікуном їх хворого батька. Станом на сьогодні у батька із ОСОБА_1 склалися дуже гарні відносини і він крім нього більше нікого не підпускає до себе. Крім того вказують на перелік своїх захворювань;

згідно заяви ОСОБА_6 вона не заперечує, щоб її син ОСОБА_1 був призначений опіком її хворого батька. Станом на сьогодні вона офіційно працевлаштована, має проблеми зі здоров`ям та не може здійснювати опіку над батьком.

Інші особи, які виявили б бажання встановити опіку над недієздатним ОСОБА_2 сільській раді не відомі (а.с.14-16).

Рішенням Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області №230/15-2024 від 19.12.2024 року затверджено Висновок опікунської ради при виконавчому комітеті Клішковецької сільської ради про доцільність призначення гр. ОСОБА_1 , 1990 року народження, опікуном над його дідусем ОСОБА_2 , 1949 р.н., визнаним судом недієздатним (а.с.17).

ОСОБА_1 соматично здоровий, що підтверджується довідкою Коровійської амбулаторії загальної практики сімейної медицини №187 від 03.04.2024 року (а.с.18).

Згідно з довідкою Обласного наркологічного диспансеру №503 від 03.04.2024 року у ОСОБА_1 психіатричні протипоказання для виконання опіки відсутні (а.с.19).

В матеріалах справи міститься довідка Пенсійного фонду України щодо фактичного заробітку ОСОБА_1 за періоди 2011-2024 роки (а.с.20).

Зі змісту нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_4 від 29.11.2024 року вбачається, що він не заперечує щодо призначення ОСОБА_1 опікуном ОСОБА_2 . Повідомляє, що має проблеми зі здоров`ям і не може здійснювати опіку (а.с.21-22), аналогічного змісту міститься заява ОСОБА_5 від 29.11.2024 року (а.с.23-24).

Згідно з нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_6 від 29.11.2024 року остання не заперечує, щоб її син ОСОБА_1 був призначений опікуном її хворого батька ОСОБА_2 . Станом на сьогодні вона офіційно працевлаштована, має проблеми зі здоров`ям та не може здійснювати опіку над батьком. Він потребує здійснення щоденних гігієнічних процедур, його потрібно одягати, виводити на прогулянку, слідкувати щодо приймання лікарських препаратів, а в силу своїх фізичних можливостей вона не може забезпечити його належний догляд, тим паче у батька із сином склалися дуже гарні відносини і він крім нього більше нікого не підпускає до себе (а.с.25).

Щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

У випадках, встановлених цим Кодексом, цивільні справи у судах першої інстанції розглядаються колегією у складі одного судді і двох присяжних, які при здійсненні правосуддя користуються всіма правами судді (частина друга статті 34 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (пункт 1 частини другої статті 293 ЦПК України).

У випадках, встановлених пунктами 1, 3, 4, 9, 10 частини другої статті 293 ЦПК України, розгляд справ проводиться судом у складі одного судді і двох присяжних (частина четверта статті 293 ЦПК України).

Так, у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 15 вересня 2025 року у справі №727/5306/24 зроблено наступний висновок.

«Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантується кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у контексті дотримання конвенційного принципу «суду, встановленого законом» дотримується позиції, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування «суду», а й на склад колегії у кожній справі (рішення від 04 травня 2000 року у справі «Buscarini v. San Marino», заява № 31657/96); фраза «встановлений законом» охоплює не тільки законодавство, що стосується установи і юрисдикції трибуналу, але і склад суду у кожній справі (рішення від 28 листопада 2002 року у справі «Lavents v. Latvia», заява № 58442/00, пункт 114; від 02 квітня 2013 року у справі «Momcilovic v. Serbia», заява № 23103/07, пункт 29; від 21 червня 2016 року у справі «Ignat v. Romania», заява № 58613/08, пункт 22); фраза «встановлений законом» також охоплює питання дотримання судом особливих правил, що регулюють його діяльність (рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України», заяви № 29458/04 і № 29465/04, пункт 24).

Обміркувавши викладене, Об`єднана палата зауважує, що:

законодавець поряд із загальним правилом про одноособовий розгляд цивільних справ у суді першої інстанції передбачив особливі правила формування складу суду для розгляду певних категорій справ окремого провадження, зокрема, щодо обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, а саме у складі одного судді і двох присяжних;

під час вирішення питання про встановлення недієздатності особи суд одночасно вирішує питання про встановлення опіки і призначення їй опікуна (за поданням органу опіки та піклування), а склад суду з розгляду такої категорії справ одноособово змінився на визначення суду у складі одного судді та двох присяжних. Проте суд, установивши наявність підстав для визнання фізичної особи недієздатною, може не визначитися із питанням встановлення опіки та призначення опікуна в єдиному провадженні, зокрема з огляду на невідповідність подання органу опіки та піклування вимогам закону щодо його обґрунтованості, змісту та процесуальної форми. Законодавством не передбачено, що визнання особи недієздатною і призначення опікуна в обов`язковому порядку має відбуватися в єдиному судовому процесі;

питання встановлення опіки і призначення опікуна, як і питання зміни чи звільнення опікуна, є похідними у справах про визнання особи недієздатною, а їх вирішення у наступному судовому процесі після вирішення питання про недієздатність фізичної особи не свідчить про те, що вони стосуються окремого факту, а є наслідком вирішення питання про недієздатність. Більше того, заява про призначення заявника опікуном в іншому судовому процесі може розглядатися, лише якщо суд вже встановив недієздатність фізичної особи, щодо якої ініціюється питання опіки. Встановлення опіки і призначення опікуна, які ініційовані та розглядаються після вирішення питання про недієздатність фізичної особи, є по суті продовженням незавершеної процедури визнання недієздатною фізичної особи, яка потребує особливого захисту та опіки з боку іншої особи / закладу, а їх вирішення в іншому судовому процесі не впливає на правила визначення складу суду;

норми процесуального права, які визначають порядок розгляду судом питань про призначення, зміну, звільнення від виконання обов`язків опікуна (частина друга статті 300 ЦПК України), розміщені у главі 2 розділу IV ЦПК України, щодо якої у взаємозв`язку і з положеннями пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України існує безальтернативний припис, передбачений частиною четвертою статті 293 ЦПК України, про розгляд таких справ саме колегіальним складом суду (один суддя і двоє присяжних), та не передбачено диференційованого підходу щодо формулювання складу суду залежно від специфіки питання, яке є предметом судового розгляду відповідно до статті 300 ЦПК України. Таке тлумачення змісту частини другої статті 300 ЦПК України та пункту 1 частини другої статті 293 ЦПК України з огляду на специфіку спірних правовідносин та їх соціальну важливість відповідає принципам справедливості, розумності та узгоджується з положеннями Конвенції, зокрема пунктом 1 статті 6. Тому до вимог про встановлення опіки і призначення опікуна, як і про його заміну чи звільнення, що вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, має застосовуватися правило визначення складу суду, передбачене у пункті 1 частини другої статті 293 ЦПК України щодо вимоги про визнання фізичної особи недієздатною;

вимоги про встановлення опіки, призначення опікуна чи співопікуна, заміни опікуна або співопікуна чи звільнення від повноважень опікуна, які вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, підлягають розгляду судом першої інстанції у складі одного судді і двох присяжних».

Тобто, вимоги про встановлення опіки, призначення опікуна чи співопікуна, заміни опікуна або співопікуна чи звільнення від повноважень опікуна, які вирішуються після вирішення вимоги про визнання фізичної особи недієздатною в іншому судовому процесі, підлягають розгляду судом першої інстанції у складі одного судді і двох присяжних.

Пунктом 1 ч.3 ст.376 ЦПК України обумовлено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто неповноважним складом суду.

Оскільки зазначену справу розглянуто судом у складі судді Гураль Л.Л. одноособово без присяжних, останнє підлягає скасуванню як таке, що розглянуто неповноважним складом суду.

Щодо розгляду справи по суті заяви.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

Згідно зі статтею 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

За приписами статті 58 ЦК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Частиною першою статті 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування або за місцем проживання опікуна чи піклувальника (стаття 62 ЦК України).

Положеннями статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю; фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників.

Відповідно до частини першої статті 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна (частина перша статті 300 ЦПК України).

При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26 травня 1999 року № 34/166/131/88.

Інститут опіки та піклування спрямований на заповнення відсутньої чи недостатньої цивільної дієздатності неповнолітніх і повнолітніх фізичних осіб. Разом із тим, завданням цього інституту є охорона особистих і майнових прав і інтересів підопічних, турбота про створення їм необхідних побутових умов, здійснення за ними догляду і забезпечення їхнього лікування. Тому, при призначенні опікуна, необхідно враховувати його особисті якості та можливість належно здійснювати функції опікуна. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка (постанова Верховного Суду від 07 квітня 2022 року у справі № 712/10043/20).

У постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року у справі №753/1905/22 зроблено висновок про те, що призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має врахувати якнайкращі інтереси особи, над якою встановлюється опіка.

Обов`язковою умовою призначення судом конкретної фізичної особи опікуном над недієздатною фізичною особою є наявність подання органу опіки та піклування щодо доцільності призначення саме цієї особи опікуном.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі №736/1508/17, від 23 листопада 2021 року у справі №751/9572/19, від 28 лютого 2024 року у справі №372/3474/21, від 24 липня 2024 року у справі №727/597/24.

При вирішенні питання про призначення опікуна суд враховує висновок органів опіки та піклування (ст.60 ЦК України ) .

Аналізуючи положення глави 6 ЦК України, Закону України « Про місцеве самоврядування» та враховуючи Правила опіки та піклування, колегія суддів приходить висновку, що законодавець розмежував поняття «рішення органу опіки та піклування » та «подання органу опіки та піклування».

Отже, виконавчий комітет міської ради, як орган опіки та піклування будучи колегіальним органом, у межах своїх повноважень ухвалює акт у формі рішення, однак належним процесуальним документом, з яким орган опіки та піклування може звертатися до суду, є подання, процесуальна форма якого має відповідати вимогам, які встановлюються ЦПК України для письмових заяв учасників справи із зазначенням вимог, аргументів, пояснень та міркувань.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про достатність наявного висновку, який суд зобов`язаний тільки перевірити на відповідність вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, зокрема чи складений такий висновок на підставі документів, передбачених Правилами опіки ті піклування є безпідставними, що спростовується наведеними вище мотивами.

Наявність згоди родичів першої лінії споріднення щодо призначення опікуном ОСОБА_2 - онука ОСОБА_8 , самі по собі не можуть бути підставою для задоволення заяви заявника.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі статтею 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника над ОСОБА_2 , опіку або піклування над ним здійснює відповідний орган опіки та піклування.

У постанові від 28 травня 2025 року у справі №641/7190/23 Верховний Суд зазначив, що саме орган опіки та піклування на підставі звернення особи чоловічої статі призовного віку із заявою про призначення його опікуном недієздатної особи, враховуючи введений у державі воєнний стан та закріплений статтею 65 Конституції України обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, повинен з`ясувати необхідність цього, уникаючи можливих зловживань, та належним чином мотивувати своє подання про можливість призначення особи опікуном.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_8 є військовослужбовцем, а в умовах воєнного стану орган опіки має належним чином з`ясувати питання доцільності призначення саме його опікуном, враховуючи закріплений у Конституції України обов`язок захисту Вітчизни та загальну мобілізацію, з урахуванням усіх обставин, зокрема здатності виконання функцій опікуна недієздатної особи іншими особами, які у цій справі встановлені.

Доводи скарги про те, що сам факт проходження заявником військової служби не може слугувати підставою для відмови у призначенні його опікуном, оскільки законодавством України не запроваджено особливого порядку для встановлення опіки під час воєнного стану та не встановлено імперативної заборони щодо призначення мобілізованого військовослужбовця, є необґрунтованим, оскільки заявник проходить військову службу в ЗСУ, а тому не зможе забезпечити в повному обсязі необхідний догляд та допомогу підопічному, який потребує такого, зокрема за наявності у недієздатного інших родичів першої стадії спорідненості.

Подібний за змістом висновок міститься в поставні ВС від 4 грудня 2024 року у справі №634/1126/23.

Також, у висновку органу опіки і піклування відсутня будь-яка інформація про те, чи відповідатиме таке призначення якнайкращим інтересам ОСОБА_2 та чи сприятиме його нормальному життєзабезпеченню з огляду на те, що онук на даний час проходить військову службу та, як наслідок, не взмозі здійснювати догляд за своїм дідом.

Також орган опіки і піклування не надав жодної оцінки обставині, хто доглядав і фактично виконував обов`язки опікуна ОСОБА_2 до звернення заявника в суд із такою заявою.

Зазначене є обов`язком саме органу опіки та піклування, а суд зобов`язаний лише надати оцінку такому поданню та у випадку його обґрунтованості вирішити питання про призначення опікуна. Невстановлення вказаних обставин унеможливлює вирішення питання про призначення заявника опікуном ОСОБА_2 , що правильно встановив суд першої інстанції, однак здійснив такі дії з порушенням норм процесуального законодавства.

Щодо судових витрат.

Частина 2 статті 299 ЦПК України містить правило, що судові витрати, пов`язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави, тобто, заявник звільнений від сплати судового збору за подання заяви про визнання особи недієздатною, оскільки судовий збір є складовою судових витрат. Відмінне від наведеного розуміння частини 2 статті 299 ЦПК України призведе до порушення права заявника на доступ до правосуддя, доступ до суду, що є неприпустимим.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі №637/909/21.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, дійшла висновку про відсутність підстав для розподілу судових витрат.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про призначення його опікуном ОСОБА_2 - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Суддя-доповідач І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк