Справа № 943/1608/24 Головуючий у 1 інстанції: Шендрікова Г.О.
Провадження № 22-ц/811/1736/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: відповідача - ОСОБА_1 та його представника Олешко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Васечко Ю.А. на рішення Бузького районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року у справі за позовом представника позивачів адвоката Скочиляс І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року представник позивачів адвокат Скочиляс І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулася до Буського районного суду Львівської області з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивачів покликалась на те, що 01 листопада 2023 року близько 21:00 год. на автодорозі Красне-Золочів Золочівсько району Львівської області водій вантажного автомобіля «МAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , рухаючись у напрямку м. Золочева Львівської області наїхав на велосипедиста ОСОБА_7 . Велосипедист ОСОБА_7 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень був госпіталізований в КНП Буська ЦРЛ, де від отриманих травм помер.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України. 29 травня 2024 року Постановою про закриття кримінального провадження старшим лейтенантом поліції слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП № І ГУ НП у Львівській області Ваньчік А.А. було закрите кримінальне провадження №0000479 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з встановлення відсутності в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення. На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій вантажного автомобіля «MAN TG 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 перебував у трудових відносин з ФОП ОСОБА_1 , отож на підставі ст. 48 ЦПК України, вказану позовну заяву заявлено до суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 . Просила позов задоволити.

Оскаржуваним рішенням Бузького районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року позов представника позивачів адвоката Скочиляс І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задоволено частково.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 500 000 (п`ятсот тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ФОП ОСОБА_1 - адвокат Васечко Ю.А.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Звертає увагу на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги і не спростував доводів відповідача про відсутність доказів того, що позивачка ОСОБА_2 після смерті сина страждає розладами психічної діяльності, оскільки таке клінічне визначення є захворюванням та може бути підтверджено відповідними медичними документами.

При визначенні розміру моральної шкоди судом не враховано, що ОСОБА_8 грубо порушуючи Правила дорожнього рух та нехтуючи безпекою в дорожній обстановці, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, рухався по проїжджій частині дороги в темну пару доби, без світла та світло відбиваючих елементів у темному одязі, що і стало причиною смерті.

Судом не надано належної оцінки доводам представника відповідача про те, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 27.06.2023 по справі №445/405/23 шлюб між позивачкою ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розірвано.

Також судом не враховано те, що до розірвання шлюбу, позивачка ОСОБА_3 21.10.2021 зверталася до Золочівського районного суду Львівської області, рішенням якого 05.04.2022 по справі N?445/2287/21 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на дружину до досягнення дитиною трирічного віку задоволено. З даного рішення слідує, що ОСОБА_10 з квітня 2021 року переїхала до своїх батьків з дітьми, які проживають з нею та знаходяться на її утриманні.

Судом першої інстанції проігноровані доводи представника відповідача в частині наявності полісу цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №215503588, яким відповідач забезпечив свою відповідальність. Рішенням Бузького районного суду Львівської області від 12.11.2024 по цивільній справі №445/636/24 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в інтересах дітей ОСОБА_11 , ОСОБА_5 до ПрАТ «СК «Українська страхова група» ухвалено рішення, яким стягнуто на користь ОСОБА_2 26 800,00 грн на відшкодування моральної шкоди, пеню у розмірі 2 786,18 грн, три відсотки річних у розмірі 299,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 375,82 грн, а всього 30 261,86 грн; стягнуто на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування на утримання у розмірі 239 600,00 грн, моральної шкоди у розмірі 53 600,00 грн, пеню у розмірі 32 578,64 грн, три відсотки річних у розмірі 3 492,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 604,54 грн, а всього 333 875,37 грн.

Крім того в оскаржуваному рішенні не наведено обґрунтувань, щодо задоволено суми моральної шкоди.

Також апелянт вважає завищеними витрати на професійну правову допомогу.

Просить рішення суду змінити та зменшити стягуваний розмір моральної шкоди та витрат на професійну правову допомогу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з огляду на таке.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов?язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обгрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив невідповідності дій потерпілого, що призвело до його загибелі і обов`язку відповідача відшкодувати моральну шкоду незалежно від наявності вини, враховуючи вимоги розумності, виваженості та справедливості, що підлягає стягненню з відповідача Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , як власника джерела підвищеної небезпеки.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільно-правова відповідальність може мати місце при наявності складу адміністративного чи кримінального правопорушення. Саме склад адміністративного чи кримінального правопорушення є тим юридичним фактом який породжує правовідносини між порушником і потерпілим та створює певні правомірні вимоги потерпілого та обов`язки порушника відшкодувати шкоду завдану протиправними діями.

Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування заподіяної шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати заподіяну шкоду в повному розмірі.

Завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 01 листопада 2023 року близько 21:00 год. на автодорозі Красне-Золочів Золочівсько району Львівської області водій вантажного автомобіля «МAN TGM 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_6 , рухаючись у напрямку м. Золочева Львівської області наїхав на велосипедиста ОСОБА_7 .

Велосипедист ОСОБА_7 внаслідок отриманих тілесних ушкоджень був госпіталізований в КНП Буська ЦРЛ, де від отриманих травм помер.

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 02 листопада 2023 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000479 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України.

29 травня 2024 року Постановою про закриття кримінального провадження старшим лейтенантом поліції слідчим ВРЗСТ СВ ЛРУП № І ГУ НП у Львівській області Ваньчік А.А. було закрите кримінальне провадження №0000479 від 02.12.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з встановлення відсутності в діях водія ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення.

На час вчинення дорожньо-транспортної пригоди водій вантажного автомобіля «MAN TG 12.250», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_6 перебував у трудових відносин 3 ФОП ОСОБА_1 , отож на підставі ст. 48 ЦПК України, вказану позовну заяву заявлено до суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 .

Факт працевлаштування ОСОБА_6 у Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 на момент вчинення кримінального правопорушення підтверджується копією наказу № 1 від 06 липня 2022 року.

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Андріївською сільською радою Буського району Львівської області 04 листопада 1991 року вбачається, що померлий ОСОБА_7 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю зазначено позивачку ОСОБА_2 батько ОСОБА_12 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого повторно виконавчим комітетом Андріївської сільської ради Буського району Львівської області 12 жовтня 2021 року, померлий ОСОБА_7 зазначений батьком ОСОБА_4 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , матір`ю зазначено позивачку ОСОБА_3 .

З свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 , виданого Буським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Золочівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 03 червня 2021 року вбачається, що померлий ОСОБА_7 зазначений батьком ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , матір`ю зазначено позивачку ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 , виданого 06 листопада 2023 року Відділом «Центр надання адміністративних послуг» Красненської селищної ради Золочівського району Львівської області, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Згідно з ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Отже, у деліктних правовідносинах за участю джерела підвищеної небезпеки з огляду на презумпцію вини завдавача шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

У справі, що переглядається, представник позивачів адвокат Скочиляс І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , оцінивши розмір відшкодування моральної шкоди, завданою смертю сина та батька, у грошовому еквіваленті по 750 000 грн. на кожного, просила стягнути таку з ФОП ОСОБА_1 , як роботодавця ОСОБА_6 , що здійснив наїзд на ОСОБА_7 .

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, районний суд вважав, що розумним, справедливим, виваженим і співмірним грошовим відшкодуванням позивачам моральної шкоди за рахунок відповідача буде сума по 500 000 грн. на кожного, загалом 1 500 000 грн., яка відповідатиме балансу інтересів обох сторін.

Проте, колегія суддів не погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди та вважає, що він підлягає зменшенню.

Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд керується положеннями ч. 3 ст. 23 ЦК України, згідно з якою враховується характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, а також інші обставини, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно із ч. 2 ст. 1193 ЦК України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

При визначенні розміру моральної шкоди судова колегія враховує вимоги розумності та справедливості, встановлені судом обставини, майновий та сімейний стан відповідача, глибину та тривалість моральних страждань позивачки, яких вона зазнала внаслідок смерті її сина, характер та тривалість її немайнових втрат, часу та зусиль, необхідних для відновлення душевного спокою та попереднього життєвого стану, зважаючи на невідворотність завданої шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з постанови про закриття кримінального провадження від 29.05.2024 року, при судово - токсикологічному дослідженні крові з трупа громадянина ОСОБА_7 виявлено етиловий спирт в кількості 2,02% (проміле), що стосовно до живих осіб, на момент настання смерті може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння. Причиною даної ДТП є невідповідність дій велосипедиста ОСОБА_7 вимогам п. 6.2, п. 6.6 а, п. 11.14. ПДР України.

Колегія суддів бере до уваги той факт, що смерть ОСОБА_7 настала внаслідок його грубої необережності, а саме перебування потерпілого на автомобільній дорозі у стані алкогольного сп`яніння, керування у темну пору доби велосипедом, не обладнаним світлоповертачами, що відповідно до ч.2 ст. 1193 ЦК України є підставою для зменшення розміру шкоди.

Крім того, колегія суддів враховує те, що рішенням Буського районного суду Львівської області від 12 листопада 2024 року задоволено позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування моральної шкоди у розмірі 26 800,00 грн, пеню у розмірі 2 786,18 грн, три відсотки річних у розмірі 299,86 грн, інфляційні втрати у розмірі 375,82 грн, а всього разом - 30 261,86 грн (тридцять тисяч двісті шістдесят одна гривня 86 копійок).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 страхове відшкодування витрат на утримання у розмірі 239 600,00 грн, моральної шкоди у розмірі 53 600,00 грн, пеню у розмірі 32 578,64 грн, три відсотки річних у розмірі 3 492,19 грн, інфляційні втрати у розмірі 4 604,54 грн, а всього разом - 333 875,37 грн (триста тридцять три тисячі вісімсот сімдесят п`ять гривень 37 копійок).

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Українська страхова група» на користь держави судовий збір в сумі 3641,37 грн (три тисячі шістсот сорок одна гривня 37 копійок).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Колегія суддів приходить до висновку, що при визначені розміру відшкодування судом порушено принципи розумності, пропорційності та справедливості, оскільки суд першої інстанції недостатньо врахував, що травмуванню потерпілого ОСОБА_7 , внаслідок якого настала його смерть, сприяла поведінка самого потерпілого у формі грубої необережності, зокрема перебування в стані алкогольного сп`яніння та керування у темну пору доби велосипедом, не обладнаним світлоповертачами, що однак не звільняє ФОП ОСОБА_1 , як володільця джерела підвищеної небезпеки, від відповідальності за шкоду завдану смертю потерпілого, виплачене страхове відшкодування у розмірі 333 875,37 грн., проте ці обставини зумовлюють необхідність зменшення розміру відшкодування до об`єктивно розумного, з врахуванням вказаних обставин.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відшкодування моральної шкоди у розмірі 30 000 грн кожному з позивачів буде необхідним та справедливим за обставин цієї справи.

Що стосується витрат на правову допомогу, то такі слід зменшити враховуючи наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

В свою чергу, порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 137 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до положень вказаної вище статті, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

В силу частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно із частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно із пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 цього Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Враховуючи висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження обґрунтованості витрат на правничу допомогу стороною позивача надано: договори про надання правової допомоги від 15.11.2023 року, Ордери на надання правової допомоги, розрахунки вартості наданої правової допомоги.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Як вбачається з детальних описів надання послуг ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , вартість наданих послуг становить по 30 000 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить переконання, що заявлена представником ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - адвокатом Скочиляс І.М. сума на відшкодування судових витрат на правову допомогу є завищеною.

Процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, зокрема дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін, реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру.

Зазначене узгоджується із практикою Європейського суду з прав людини, слідуючи якій заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Як зазначено Верховним Судом в постановах від 10 грудня 2019 року у справі №160/2211/19, від 18 листопада 2021 року у справі № 580/2610/19 та Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Слідуючи висновкам викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

Категорія справи та обізнаність представника у такій, а також судовій практиці з цього приводу, що презюмується, враховуючи принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин даної справи, її складності та результатів розгляду такої, достатньою сумою витрат на правову допомогу, яку необхідно стягнути, буде по 5 000,00 грн. на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з ФОП ОСОБА_1 по 30 000 грн. (загальна сума 60 000 грн) на користь ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , при тому, що с позовній заяві просили стягнути лише 30 000 грн. витрат на правову допомогу в їх користь.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У зв`язку з частковим задоволенням позову на суму 90 000 грн, що становить 4 % (2 250 000 грн / 90 000 грн х 100%) від оскаржуваної суми моральної шкоди, та враховуючи, що позивачі звільнені від сплати судового збору у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи (п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»), апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 задоволено частково на 96% (22500*96%/100%), то судовий збір, який слід компенсувати відповідачу за рахунок держави за подання апеляційної скарги складає 21 600 грн.

Згідно ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що рішення Буського районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року ухвалене з порушенням норм матеріального права щодо визначення розміру відшкодування, а тому рішення суду належить скасувати та постановити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

апеляційну скаргу представника ФОП ОСОБА_1 - адвоката Васечко Ю.А. - задовольнити частково.

Рішення Бузького районного суду Львівської області від 07 квітня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов представника позивачів адвоката Скочиляс І.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 30 000 (тридцяти тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 моральну шкоду, завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , 30 травня 2021 року понесені судові витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Компенсувати ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України судовий збір за апеляційний розгляд справи в розмірі 21 600 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17.10.2025 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.