Дата документу 11.11.2025
Справа № 501/4149/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2025 року Чорноморський міський суд Одеської області у складі:

головуючого судді Пушкарського Д.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Карпової Ю.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чорноморського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про стягнення компенсації за втрату частини грошових доходів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» в якому просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію за втрату частини грошових доходів у розмірі 25175,76 грн. та судові витрати по справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту». 06.03.2023 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, вона звільнилась.

Відповідач, в порушення ст.116 КЗпП України, в день звільнення не здійснив з нею повий розрахунок у зв`язку з чим 05.06.2023 вона звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості по заробітній платі.

13.07.2023 Чорноморський міський суд Одеської області ухвалив рішення про стягнення з ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» на її користь 115188,55 грн. Вказана заборгованість була виплачена лише 11.09.2025.

Таким чином, за період з березня 2023 року по серпень 2025 року компенсація за втрату частини доходів складає 25175,76 грн.

Позивачка, керуючись Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» просила суд задовольнити позовні вимоги.

Представник ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» Рибакова О.С. надала суду заяву в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника відповідача, зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає.

Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» з 22.02.2022 по 06.03.2023, що підтверджується довідкою №2023/03/06 (а.с.5).

Згідно наказу ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» №49-к від 06.03.2023 трудові відносини з позивачкою припинені з 06.03.2023 на підставі п.1 ст.36 КЗпП України (а.с.4).

Згідно виписки за рахунком (а.с.6), ДП «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» перерахувало на рахунок ОСОБА_1 кошти у розмірі 115188,55 грн., підстава - ВП №77111167, кошти за ВД, стягнуті на користь стягувача.

Ч.1 ст.82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Представник відповідача надав суду заяву в якій вказав, що позовні вимоги визнає.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно статті 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно частини першої статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Частиною 1 статті 21 КЗпП України визначено, що трудовий договір є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.1 ст.94 КЗпП України, заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно із ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться вдень звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Згідно з правовим висновком, який викладено у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі №6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

З наданих позивачем доказів слідує, що відповідач здійснив з нею розрахунок виплат, які передбачені ст.116 КЗпП України, лише у вересні 2025 року (а.с.6).

Правове регулювання порядку нарахування та виплати громадянам компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати врегульовано Законом України від 19.10.2000 № 2050-ІІІ "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" (Закон № 2050-III).

Згідно із статтями 1, 2 Закону №2050-ІІІ підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), така компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Відповідно до статті 3 Закону № 2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доход) (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4 Закону № 2050-ІІІ).

Для реалізації Закону № 2050-ІІІ постановою Кабінету Міністрів України 21.02.2001 № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (Порядок № 159).

Згідно з пунктом 2 Порядку № 159 компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру:… заробітна плата.

Наведене нормативне регулювання не встановлює першочерговості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів. За цим регулюванням правове значення має те, чи з порушенням строків був виплачений нарахований дохід, чи виплачений і коли цей платіж, чи не нараховувався і не виплачувався грошовий дохід, право на який визнано судовим рішенням. Саме ці події є тими юридичними фактами, з якими пов`язується виплата компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.

Відтак, основною умовою для виплати громадянину передбаченої статті Закону №2050-III та Порядком №159 компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі заробітної плати). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Вони спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Також дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру.

Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постанові від 14.04.2021 у справі № 465/322/17.

Позивач просив стягнути компенсацію у розмірі 25175,76 грн., про що надав суду відповідний розрахунок який не оспорював ся відповідачем.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати у розмірі 25175,76 грн. обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Ч.1 ст.133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ч.1 чт.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно квитанції від 17.09.2025 позивачем сплачений судовий збір у розмірі 1211,00 грн. (а.с.3).

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача на користь позивача, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,00 грн.

Керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» про стягнення компенсації за втрату частини грошових доходів, - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Морська адміністрація Чорноморського рибного порту» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію за втрату частини грошових доходів у розмірі 25175,76 грн., судовий збір у розмірі 1211,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя