Справа №464/4856/23
пр № 4-с/464/21/25
У Х В А Л А

м.Львів Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця,

у с т а н о в и л а :

Адвокат Зачепіло З.Я. від імені та в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Сихівського районного суду м.Львова зі скаргою у порядку ст.ст.447-448 ЦПК України, в якій просить:

визнати неправомірними дії заступника начальника відділу Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзвоник Марти Василівни щодо виконання виконавчого листа № 464/4856/23, виданого 04 липня 2024 року;

скасувати постанову заступника начальника відділу Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Дзвоник Марти Василівни про відкриття провадження на підставі виконавчого листа № 464/4856/23, виданого 04 липня 2024 року у виконавчому провадженні № 77206754;

зобов`язати Сихівський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з усього нерухомого майна та коштів боржника ОСОБА_1 , який накладений в межах виконавчого провадження № 77206754.

За результатами автоматизованого розподілу судову справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Судом з`ясовано, що вироком Сихівського районного суду м.Львова від 10 травня 2024 року у справі № 464/4856/23, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинувачені за ч.4 ст.185, ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ч.1 ст.357 КК України та з урахуванням ч.1 ст.70 КК України призначено покарання - позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна.

На виконанні Сихівського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження № 77206754 з примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі вищевказаного вироку, у частині конфіскації майна.

За ч.1 ст.18 Закону «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

У постановах Верховного Суду від 23 березня 2021 року у справі № 367/4695/20, від 10 січня 2024 року у справі № 201/15806/15-ц, які у порядку ч.4 ст.263 ЦПК України підлягають урахуванню при застосуванні норм права, сформульовано правову позицію про те, що предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції. Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Відповідно до ст.19 ЦПК України (справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно зі ст.447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Питання про конфіскацію майна, серед іншого, вирішується у порядку, встановленому КПК України та КВК України.

У ст.48 КВК України встановлено, що суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. У разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося.

Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом (ч.3 ст. 49 КВК України).

Частиною 1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Водночас питання, які вирішуються під час виконання вироків, та порядок їх вирішення урегульовані ст.ст.537, 539 КПК України. Проте зазначеними нормами закону не встановлено порядку скасування арешту, накладеного у межах виконання вироку про конфіскацію майна як виду покарання. Крім того, положеннями КПК України не визначено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні. Відсутнє й посилання на можливість такого скасування за правилами ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Отже, оскільки вищезазначений виконавчий лист був виданий на виконання вироку суду у частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі, вимоги скарги не можуть бути розглянуті у порядку цивільного судочинства за правилами, визначеними ЦПК України.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17, постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі № 357/2157/23.

Оскільки чинним законодавством встановлений інший порядок судового оскарження дій державного виконавця, а тому суддя відмовляє у відкритті провадження на підставі п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

Дотримання правил судової процедури не є порушенням права на справедливий суд, адже у кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Постановлення даної ухвали безумовно не є перешкодою у доступі заявника до правосуддя, оскільки останній не обмежений у можливості вирішення спору у порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.258-260 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті провадження.

Роз`яснити, що розгляд заявлених вимог віднесено до адміністративної юрисдикції в порядку КАС України.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Повне судове рішення складено та підписано 10 листопада 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО