КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року по цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю "АНСУ", ОСОБА_1 ,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року до Подільського районного суду міста Києва надійшло подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», ОСОБА_1 .

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича перебуває виконавче провадження №76305496 з примусового виконання виконавчого листа №2-4695/11 виданого 30.01.2013 Подільським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором №6624418 від 15.07.2008 в розмірі 179 816,13 грн, судові витрати в розмірі 1820,00 грн, а всього 181 636,13 грн. Вказує, що приватним виконавцем здійснено всі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», для належного виконання судового рішення та в ході проведення виконавчих дій приватним виконавцем встановлено, що у боржника відсутні кошти, на яке можливо звернути стягнення для задоволення вимог стягувача у повному обсязі. Іншого нерухомого майна, на яке можливо звернути стягнення не знайдено. Вказує, що приватним виконавцем перевірено та встановлено, що за ОСОБА_1 у період шлюбу, а саме з 27.08.2010 з ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності зареєстровано квартиру та земельну ділянку. Оскільки, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, не міститься інформація про нотаріально посвідчений договір про поділ вищезазначеного майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то останні не ділили майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Зазначене нерухоме майно належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а оскільки чинним законодавством приватному виконавцю не надано права самостійно вирішувати питання визначення частки майна боржника, то виконавець, керуючись нормами статті 443 ЦПК України вважає за необхідне звернутися до суду із даним поданням щодо визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ», ОСОБА_1 , задоволено. Визначено, що боржнику - ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить частина у нерухомому майні, а саме: у квартирі, загальною площею 80,6 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта 224, на підставі купівлі-продажу №893 від 20.08.2019; у земельній ділянці з кадастровим номером :01:002:0253, площею 0,08 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта 227, на підставі договору купівлі-продажу № 1253 від 27.11.2020, якими вона володіє спільно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНКОПП НОМЕР_1 .

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість та незаконність даної ухвали, просить її скасувати, подання приватного виконавця залишити без розгляду.

В обґрунтування апеляційних вимог скаржник зазначає, що майно, визначене в оскаржуваній ухвалі, належить йому виключно на праві особистої приватної власності, а отже, відсутні правові підстави для визначення в ньому частки боржника.

При цьому ОСОБА_1 наголошує, що у справі наявний спір про право, оскільки він вважає себе одноосібним власником спірного майна та заперечує наявність у боржника будь-яких прав на нього.

Крім того, апелянт посилається на укладений між ним та ОСОБА_3 шлюбний договір, згідно з яким спірне майно належить саме йому, що додатково підтверджує відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця.

До суду апеляційної інстанції від приватного виконавця Телявського А.М. надійшов відзив в якому останній просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

У відзиві зазначено, що приватний виконавець звернувся з поданням про визначення частки боржника у праві спільної сумісної власності подружжя 27 лютого 2025. Натомість, шлюбний договір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений лише 17 березня 2025 року, тобто після того як приватним виконавцем подано подання до суду.

Отже, на момент подачі подання приватного виконавця Телявського А.М. про визначення частки боржника - ОСОБА_2 у праві спільної сумісної власності подружжя, між подружжям був відсутній спір про право.

Вказано, що ОСОБА_1 має зареєстрований електронний кабінет в ЄСІТС з 13.05.2021, матеріали справи № 2-4695/11 за поданням приватного виконавця Телявського А.М. завантажені судом до електронного кабінету ЄСІТС 06 березня 2025 року, що свідчить про те, що ОСОБА_1 станом на 06.03.2025 було відомо про те, що в Подільського районному суду м. Києва буде розглядатися дана справа. Натомість, ОСОБА_1 не скористався своїм процесуальним правом як заінтересована сторона у справі та не подав свої заперечення на подання приватного виконавця Телявського А.М.

Зазначено, що ОСОБА_4 звернувся до суду про визнання шлюбного договору від 17.03.2025 недійсним.

Від ТОВ "АНСУ", також надійшов відзив, в якому останнє просило у задоволені апеляційної скарги відмовити, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні приватний виконавець Телявський А.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Суд першої інстанції, задовольняючи подання приватного виконавця, виходив із того, що оскільки право власності на нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , було придбано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в період їх шлюбу, то дане майно є їх спільною сумісною власністю і частка боржника в цьому майні становить 1/2 його частину.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Як видно із матеріалів справи, 15.10.2024 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Телявським А.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №76305496 з примусового виконання виконавчого листа №2-4695/11 виданого 30.01.2013 Подільським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» суму заборгованості за кредитним договором №6624418 від 15.07.2008 в розмірі 179816,13 грн, судові витрати в розмірі 1820 грн, а всього 181636,13 грн.

Супровідним листом від 15.10.2024 №10002 боржнику ОСОБА_2 та стягувачу Товариству з обмеженою відповідальністю «АНСУ»приватний виконавець надіслав повідомлення про відкриття виконавчих проваджень та копії постанов від 15.10.2024.

У межах виконавчого провадження приватним виконавцем: 15.10.2024 винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, про арешт коштів боржника, про арешт майна боржника, 16.10.2024 винесено постанову про зміну реєстраційних даних, 10.12.2024 винесено постанову про розшук майна боржника.

Згідно відповіді на запит №232903862 від 15.10.2024 до Державної фіскальної служби України, боржник за вказаними у запиті податковим номером або серією (за наявності) та номером паспорта на обліку в органах ДФС не перебуває (а.с. 25).

Відповідно до відповідей на запити №232903858 від 15.10.2024 та №233023270 від 16.10.2024 до Пенсійного фонду України, за даними, надісланими у запиті, неможливо однозначно ідентифікувати фізичну особу (а.с. 26-27).

У відповідності до відповіді на запит №233255640 від 17.10.2024 до Пенсійного фонду України, особу знайдено в РЗО, але відсутні дані про отримання доходу (а.с. 28).

Згідно відповідей на запити №233023363 від 16.10.2024 та №233255701 від 17.10.2024 до Державної податкової служби України, інформація про податкового агента та суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб податковим агентом, та/або суми доходів, отриманих самозайнятими особами, і суму утриманого ними податку, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, в Державному реєстрі відсутня (а.с. 29-30).

Відповідно до інформації наданої Головним управлінням Держгеокадастру у Закарпатській області від 25.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Донецькій області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернівецькій області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області від 29.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Тернопільській області від 25.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Миколаївській області від 25.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області від 29.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Полтавській області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 31.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області від 30.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Волинській області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Черкаській області від 30.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у м. Києві та Київській області від 29.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області від 28.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Хмельницькій області від 30.10.2024, Головним управлінням Держгеокадастру у Житомирській області від 30.10.2024, за боржником ОСОБА_2 земельних ділянок не зареєстровано (а.с. 41-64).

Згідно відповіді на запит №232903861 від 15.10.2024 до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, за боржником ОСОБА_3 зареєстровано транспортний засіб ВАЗ 211440, 2007 року виписку, VIN НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , колір зелений (а.с. 66). Однак, місцезнаходження транспортного засобу приватному виконавцю невідомо.

Відповідно до інформації наданої Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» за №062/14-11223 від 31.10.2024, згідно з даними реєстрових книг комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» кв. АДРЕСА_3 на праві власності за ОСОБА_3 не зареєстрована (а.с. 71-72).

Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №3 від 11.02.2025 року, 27.08.2010 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено шлюб. Відомості про розірвання шлюбу відсутні (а.с. 79-81).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №412584222 від 11.02.2025, ОСОБА_1 на праві власності належить нерухоме майно, а саме:

1) квартира; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 224; опис об`єкта: загальна площа 80,6 кв.м., житлова площа 45,5 кв.м.; адреса: АДРЕСА_1 ; документи, поданні для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 893, виданий 20.08.2019, видавник: Селіверстов В.О., приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області.

2) земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 227; кадастровий номер: :01:002:0253; адреса: АДРЕСА_2 ; документи, поданні для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 1253, виданий 27.11.2020, видавник: приватний нотаріус Корнієвська Н.В. (а.с. 82-83).

ОСОБА_1 набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі договорів купівлі-продажу.

Підставою звернення приватного виконавця до суду із цим поданням стало те, що бездіяльність боржника ускладнює виконання рішення та на переконання приватного виконавця є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та її чоловіка, набуте ними в шлюбі, частку боржника в цьому майні не визначено.

Приватний виконавець звернувся до суду для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким, на думку виконавця, ОСОБА_2 володіє спільно з іншими особами - ОСОБА_1 .

Водночас, ОСОБА_1 заперечує належність майна на праві спільної сумісної власності йому і боржнику, вважає себе одноосібним власником, посилаючись на укладений між ним та ОСОБА_2 17.03.2025 шлюбний договір, згідно якого спірне майно належить саме йому.

Приватний виконавець, звернувся до суду з позовом про визнання цього шлюбного договору недійсним, оскільки останній укладений вже після того як приватним виконавцем подано подання до суду

Таким чином, враховуючи зазначене, у цій справі наявний спір щодо визначення правового режиму спірного майна, на частину якого виконавець хоче звернути стягнення.

Посилання приватного виконавця на те, що на момент подання ним подання спір про право був відсутній, є необґрунтованим, адже спір про право визначається не моментом звернення виконавця, а наявністю заперечень щодо існування права спільної сумісної власності, висловлених співвласником.

Якщо особа заперечує сам факт існування спільної сумісної власності та вважає себе одноосібним власником майна, - це є спір про право, який унеможливлює розгляд питання за правилами статті 443 ЦПК України.

У цій справі ОСОБА_1 чітко заперечує сам факт існування спільної сумісної власності, вказуючи, що спірне майно є його особистою приватною власністю, чого достатньо, щоб такий спір набув характеру матеріально-правового спору, який не може вирішуватися в порядку статті 443 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року ( справа №2-591/11, провадження №14-31цс21) зробила висновок про те, що розгляд подання державного чи приватного виконавця за правилами статті 443 ЦПК України не забезпечує учасникам судового провадження дієву, реальну можливість надання суду своїх доказів та аргументів, як того вимагає пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод за наявності спору про право.

Тому Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що стаття 443 ЦПК України підлягає застосуванню виключно за відсутності спору про право.

Виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний. Водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким позовом в порядку позовного провадження.

Повноваження виконавця на звернення з позовною заявою про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, в порядку позовного провадження є повноваженням звертатися до суду в інтересах інших осіб (частина друга статті 4, частина четверта статті 42 ЦПК України).

Якщо виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові виснувала, якщо під час розгляду подання виконавця або скарги в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України суд дійде висновку про наявність спору про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає подання або скаргу без розгляду і роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах. Такий висновок узгоджується з висновком, сформульованим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 1421/5229/12-ц (провадження № 14-194цс18) про залишення позову без розгляду.

Отже, у цій справі наявний спір про право. Такий спір вирішується в позовному провадженні, а не в межах справи, в якій вирішено інший спір між боржником і стягувачем, тобто не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Враховуючи зазначене, судове рішення (ухвалу) слід скасувати, а подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича залишити без розгляду.

Апеляційний суд роз`яснює заявнику, що він має право подати позов на загальних підставах.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 травня 2025 року скасувати.

Подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Телявського Анатолія Миколайовича про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено 21 листопада 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді