Справа № 143/480/25
Провадження № 22-ц/801/2152/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 рокуСправа № 143/480/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів: Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справуза апеляційною скаргою Акціонерного товариство «Перший український міжнародний банк» на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2025 року, ухвалене у складі судді Сича С. М. у м. Погребище, дата складення повного судового рішення 26 серпня 2025 року, -

встановив:

27 травня 2025 року через систему «Електронний суд» Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (надалі АТ «ПУМБ») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 впродовж 2021 року уклав два кредитних договори.

Так, ОСОБА_1 06 травня 2021 року підписано із АТ «ПУМБ» заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 601 (надалі Договір 1), за яким відповідачу було відкрито поточний рахунок № НОМЕР_1 та надано кредитну картку із кредитним лімітом у розмірі 10 000 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 47,88% річних, строком на 12 місяців. Кредитний ліміт неодноразово був збільшений, відповідач активно використовував кредитні кошти, однак не виконував обов`язку по їх поверненню та сплаті процентів. Станом на 04.02.2025 року заборгованість склала 33 296,25 грн, з яких 19 999,54 грн заборгованість за тілом кредиту, 13 296,71 грн заборгованість за процентами.

12 грудня 2021 року між «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (надалі Договір 2), відповідно до умов якого позичальник отримав 10 000 грн на 24 місяці, процентна ставка 0,01відсотків річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитку 2,99 %, база нарахування разової комісії нараховується щомісячно від суми споживчого кредиту (а. с. 11-12). Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує і станом на 04.02.2025 року утворилася заборгованість в розмірі 14 122,23 грн, з яких 9 166,45 грн заборгованість за тілом кредиту, 2,46 грн заборгованість за процентами та 4 953,32 грн заборгованість за комісією.

На письмові звернення позивача про необхідність погасити заборгованість відповідач не реагує, тому позивач змушений звернутися до суду.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вказав, що по Договору 1 позивачем не надано будь-яких доказів, які б підтверджували зарахування кредитних коштів на поточний рахунок відповідача № НОМЕР_1 . Немає доказів і того, що відповідач погодив саме такі умови кредитування, які містяться в Публічній пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 15 березня 2021 року, відсутні докази правомірності збільшення банком кредитного ліміту. Надані позивачем розрахунок заборгованості за Договором 1 (а. с. на звороті 38-40), виписка з особового рахунку (а. с. 42 48), довідка про збільшення кредитного ліміту (а. с. 36) не містять підписів посадової особи позивача, яка їх формувала та виготовляла, а тому вони не відповідають критеріям належності та достовірності доказів і не беруться судом до уваги.

Стосовно Договору 2 суд першої інстанції зазначив, що згідно платіжної інструкції TR.54461373.32160.25578 від 12.12.2021 року кредитні кошти за цим Договором в розмірі 10 000 грн. 00 коп. були перераховані позивачем на рахунок НОМЕР_2 , а не на рахунок № НОМЕР_3 , що був обумовлений сторонами у п. 8 Договору 2 (а. с. 36 на звороті), а тому перерахування кредитних коштів на інший банківський рахунок не може розцінюватися як належне виконання умов договору з боку кредитора.

Крім того, копії розрахунку заборгованості (а. с. 37-38) та виписки з особового рахунку (а. с. 41), які були додані до позовної заяви, поданої в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» не містять підписів позивача.

Не погодившись з таким рішенням суду, 01 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» АТ «ПУМБ» подало апеляційну скаргу, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Основними доводами апеляційної скарги є наступне:

06 травня 2021 року ОСОБА_1 підписав із АТ «ПУМБ» заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб № 601 (надалі Договір 1). Підписанням Заяви відповідач беззастережно підтвердив, що приймає публічну пропозицію банка на укладення Договору 1, яка розміщена на сайті АТ «ПУМБ»: pumb.ua, в повному обсязі, з урахуванням умов надання всіх послуг, як обраних безпосередньо при прийняті цього Договору, так і послуг, що можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може обирати будь-які передбачені Договором 1 послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування. Відповідач згідно Заяви просив відкрити на його ім`я поточний рахунок та надати кредитну картку, про що підписався нижче, також просив банк встановити на його поточний рахунок у гривнях, відкритий на підставі Заяви кредитний ліміт. У Заяві також зазначена процентна ставка за користування кредитним лімітом. Заява містить особистий підпис відповідача. Отже кредитування відповідача відбувалося на підставі: індивідуальної частини Договору Заяви, публічної частини Договору 1, позичальником було погоджено усі умови кредитування, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не дав цьому оцінки.

Що стосується Договору 2 від 12 грудня 2021 року № . Згідно абзацу 3 п. 88 Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затверджений постановою правління НБУ № 163 від 29 липня 2022 року (надалі Інструкція) надавач платіжних послуг має право виконувати платіжні інструкції платника з урахуванням сум, що надходять на рахунок платника протягом операційного дня (поточні надходження) або за рахунок наданого платнику кредиту, якщо ці умови визначено у відповідному договорі. Враховуючи, що відповідачу надавався кредит за Договором 2 у платіжній інструкції № TR.54461373.32160.25578 відповідач зазначений і як платник, і як отримувач, що відповідає пункту 8 Інструкції. Із виписки відповідача вбачається, що сума у розмірі 10 000 грн 12 грудня 2021 року на підставі документа - № TR.54461373.32160.25578 була зарахована на дебетовий рахунок відповідача із призначенням «надання кредитних коштів договором № від 12.12.2021 за позикою ОСОБА_1 ». Суд першої інстанції не врахував норми ЗУ «Про платіжні послуги» та Інструкції про безготівкові розрахунки в національній волюті користувачів платіжних послуг; повний текст платіжної інструкції, зокрема, «призначення платежу», де чітко зазначено інформацію про надання Відповідачу кредитних коштів; виписку з особового рахунку відповідача, де також наведена інформація про надання Відповідачу кредиту.

В наданий апеляційним судом строк відповідач не скористався правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення не в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини:

- 06 травня 2021 року ОСОБА_1 підписав Заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ» № 601 (Договір 1), в якій просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 та надати кредитну картку із кредитним лімітом у розмірі 10 000 грн 00 к. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 47,88% річних, строком на 12 місяців, яка була погоджена Банком (а. с.15);

- цього ж дня (06 травня 2021 року) ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав паспорт споживчого кредиту (а. с. 16);

- відповідно до довідки від 06 травня 2021 року, ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт до 10 000 грн. 00 коп.; 19 серпня 2021 року збільшено кредитний ліміт до 12 000 грн. 00 коп.; 23 жовтня 2021 року збільшено кредитний ліміт до 18 000 грн. 00 коп., 13 грудня 2021 року збільшено кредитний ліміт до 20 000 грн. 00 коп., 27 лютого 2022 року збільшено кредитний ліміт до 20 000 грн. 00 коп., 16 березня 2022 року кредитний ліміт зменшено до 19 999 грн. 63 коп. (а. с. 36);

- згідно розрахунку заборгованості за Договором 1, станом на 04 лютого 2025 року (включно) у ОСОБА_1 прострочена заборгованість за тілом кредиту становить 19 999,54 грн, за процентами - 13 296,71 грн, а всього розмір заборгованості становить 33 296,25 грн (а. с. 38 на звороті 40 на звороті);

- виписка з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з 06 травня 2021 року по 04 лютого 2025 року відображає рух коштів, в тому числі нарахування (погашення) процентів (а. с. 42 48).

- 12 грудня 2021 року між «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (надалі Договір 2), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 10 000 грн на 24 місяці, процентна ставка, відсотків річних 0,01, щомісячна комісія за обслуговування кредитку 2,99 %, база нарахування разової комісії нараховується щомісячно, від суми споживчого кредиту, кредитні кошти надаються ОСОБА_1 шляхом банківського переказу на рахунок: НОМЕР_3 в АТ ПУМБ, код отримувача (а. с. 11-12);

- в цей же день, 12 грудня 2021 року ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав паспорт споживчого кредиту (а. с. 12 на звороті);

- на підтвердження переказу коштів банк надав платіжну інструкцію № TR.54461373.32160.25578 від 12 грудня 2021 року про переказ на ім`я ОСОБА_1 10 000 грн з дебетового рахунку НОМЕР_4 на кредитний рахунок НОМЕР_2 (а .с. 36 на звороті);

- на підтвердження заборговансоті позивач надав: виписку з особового рахунку НОМЕР_4 за період з 12 грудня 2021 року по 04 лютого 2025 року (а. с. 41) та розрахунок заборгованості за Договором 2, згідно якого станом на 04 лютого 2025 року (включно) за ОСОБА_1 рахується прострочена заборгованість в розмірі 14 122,23 грн, з яких: 9 166,45 грн тіло кредиту; 2,46 грн проценти; 4 953,32 грн комісія (а. с. 37 38);

- в справі наявна копія Публічної пропозиції АТ «ПУМБ» на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб в редакції від 01 листопада 2021 року (а. с. 26 32);

- АТ «ПУМБ» на адресу ОСОБА_1 була скерована письмова вимога про те, що станом на 04 лютого 2025 року у нього існує заборгованість перед банком у розмірі 47 418,48 грн, яку слід погасити (а. с. 32 на звороті 34);

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитними договорами.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно положень статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ «ПУМБ").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон №1023-XII).

В частині 1 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» № 1734-VIII закріплено перелік умов, які повинен містити договір про споживче кредитування:

1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);

2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;

3) загальний розмір наданого кредиту;

4) порядок та умови надання кредиту;

5) строк, на який надається кредит;

6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);

7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);

8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;

9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені;

10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);

11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;

12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;

13) порядок дострокового повернення кредиту;

14) відповідальність сторін за порушення умов договору;

15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості.

У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін (частина 2 статті 12 ЗУ № 1734-VIII).

Апеляційний суд не може погодитись із висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем факту надання кредитних коштів ОСОБА_1 за Договором 1 (від 06.05.2021 року, за яким було відкрито кредитну картку) та відсутність підстав для стягнення заборгованості за цим договором.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Саме сторони повинні довести обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень. Якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте ОСОБА_1 відзиву на позовну заяву, яка розглядалась в порядку спрощеного позовного провадження (пункт 1 частини першої статті 274 ЦПК України), не подав, як і жодних доказів на спростування факту використання кредитних коштів чи заперечень щодо існування договірних відносин з позивачем.

Натомість позивачем до справи надані письмові докази: заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб АТ «ПУМБ» № 601 (Договір 1), в якій відповідач просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 та надати кредитну картку із кредитним лімітом у розмірі 10 000 грн 00 к. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 47,88% річних, строком на 12 місяців, яка була погоджена Банком (а. с.15); цього ж дня (06 травня 2021 року) ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав паспорт споживчого кредиту (а. с. 16), що доводить про обізнаність його з умовами надання кредиту;

З розрахунку заборгованості за Договором 1(а. с. 36) та виписки з особового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 з 06 травня 2021 року по 04 лютого 2025 року(а. с. 42 48) вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти: знімав готівку, здійснював перекази на власні рахунки, розраховувався в торговельній мережі, тощо, неодноразово вносив кошти на повернення отриманого у кредит, тобто активно використовував кредитні кошти.

Розрахунок заборгованості, наданий Банком, та виписка з рахунку відповідача відповідають одне одному, містять інформацію (по датах), починаючи з першого використання кредитних коштів, інформацію про зняття коштів, нарахування процентів, внесення грошових коштів позичальником, залишок непогашених коштів, тобто детальну інформацію про рух коштів по рахунку. Виписка деталізує операції по картці: де (адреса) і коли (час) було знято кошти чи здійснено розрахунок кредитними коштами, яким способом було поповнено картковий рахунок, тощо, а розрахунок заборгованості дає можливість не лише прослідкувати дії відповідача з картковим рахунком, але й перевірити дії Банку по зарахуванню внесених коштів позичальником.

Вказуючи на відсутність підпису на розрахунках заборгованості та виписках про рух коштів на рахунках відповідача, які надані позивачем, суд першої інстанції помилився, вказавши про їх невідповідність критеріям належності та допустимості доказів.

Належність доказів(стаття 77 ЦПК України) не є тотожною допустимості засобів доказування (стаття 78 ЦПК України). Перша стосується віднесення втіленої в доказі інформації до предмета доказування, а допустимість стосується форми, в якій ця інформація подається до суду.

Надані позивачем розрахунки та виписки про рух коштів є належними доказами, так як стосуються предмета доказування: наявності заборгованості відповідача за кредитними договорами.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що документи, які є додатками до поданого до суду через систему «Електронний суд» процесуального документу (позовної заяви, відзиву, апеляційної скарги, тощо) не потребують накладення окремого цифрового підпису (до прикладу, постанова КЦС ВС від 08 вересня 2021 у справі № 486/259/2), постанова КЦС ВС від 21 квітня 2021 року у справі № 204/8756/20, постанова КЦС ВС від 06 жовтня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц, постанова від 6 листопада 2024 року по справі №483/346/24 та ряд інших).

В справі що розглядається, позовна заява з додатками подана через систему «Електронний суд», отже надані позивачем розрахунки заборгованості та виписки про рух коштів по рахунках, які є додатками до позову, подані у формі, передбаченій законом.

Суд при розгляді справи повинен зберігати об`єктивність і неупередженість (ч. 5 ст. 12 ЦПК України), а докази судом мають оцінюватися у сукупності (ст. 89 ЦПК України), а тому, за відсутності заперечень з боку відповідача та сукупності доданих до позову доказів (Заяви, розрахунку заборгованості, виписки про рух коштів по рахунку, з якої вбачається численне користування кредитними коштами, здійснення дій по їх поверненню, тощо), безпідставним та не мотивованим є твердження суду першої інстанції про відсутність доказів надання кредитних коштів Банком відповідачеві по Договору 1.

Відтак, з огляду на те, що в сукупності наявними письмовими доказами у справі доведено факт користування ОСОБА_1 кредитними коштами за кредитним договором від 06.05.2021 року № 601 та те, що вони ним в добровільному порядку АТ «ПУМБ» не повернуті, - в суду першої інстанції не було підстав стверджувати про недоведеність позовних вимог за Договором 1.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Такий висновок зроблений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, справа № 342/180/17 і суд першої інстанції послався на неї, однак невірно застосував.

Так, за змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Надання кредитних коштів за Договором 1 та користування ними відповідачем підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 .Протилежного ОСОБА_1 не довів, заперечень на позов та відзиву на апеляційну скаргу не подавав.

В постанові від 03 липня 2019 року у справі N 342/180/17 (провадження N 14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила правовий висновок про те, що Умови та правила надання банківських послуг з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином у даній категорії справ є визначальним не безпосередньо вид чи характеристика умов, щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

Умовами і правила надання банківських послуг визначається обсяг правил користування клієнтом кредитними коштами Банку.

В справі, що розглядається, розмір кредиту, строк кредитування, вид та розмір процентної ставки, номер картки, яка видана ОСОБА_1 та номер закріпленого за нею банківського рахунку передбачені в Заяві № № 601, яка підписана як представником Банку, так я позичальником ОСОБА_1 06.05.2021 року.

Отже, усі істотні умови кредитного договору, перелік яких закріплений в частині 1 статті 12 ЗУ «Про споживче кредитування» № 1734-VIII,були обумовлені сторонами під час його укладання.

З огляду на викладене, апеляційний суд виснує, що позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 06.05.2021 року № 601 у розмірі 33 296,25 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 19 999,54 грн, заборгованість за процентами - 13 296,71, - є повністю обґрунтованими та доведеними належними і допустимими доказами, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги стосовно кредитного договору від 12.12.2021 року № (Договір 2), апеляційний суд зазначає таке.

12 грудня 2021 року між «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № (надалі Договір 2), відповідно до умов якого позичальник отримав кредит на споживчі цілі в розмірі 10 000 грн на 24 місяці, процентна ставка, відсотків річних 0,01, щомісячна комісія за обслуговування кредитку 2,99 %, база нарахування разової комісії нараховується щомісячно, від суми споживчого кредиту, кредитні кошти надаються ОСОБА_1 шляхом банківського переказу на рахунок: НОМЕР_3 в АТ ПУМБ, код отримувача (а. с. 11-12). В цей же день ОСОБА_1 був ознайомлений та підписав паспорт споживчого кредиту (а. с. 12 на звороті).

Отже, при укладенні Договору 2 сторони погодили порядок надання кредиту: банківський переказ на конкретний рахунок.

На підтвердження переказу коштів банк надав платіжну інструкцію № TR.54461373.32160.25578 від 12 грудня 2021 року про переказ на ім`я ОСОБА_1 10 000 грн з дебетового рахунку НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_1 , на кредитний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (а. с. 36 на звороті), а також виписку про рух коштів по цьому ж рахунку (а. с. 41), стверджуючи що це є доказами підтвердження як виконання зобов`язання кредитора надати грошові кошти, так і доказами наявності заборгованості відповідача перед позивачем за Договором 2.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що з урахуванням погодженого сторонами Договору 2 способу надання кредитних коштів на конкретний банківський рахунок, позивач не підтвердив те, що такі кошти були надані відповідачеві.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що переказ коштів за Договором 2 підтверджено платіжною інструкцією № TR.54461373.32160.25578 від 12 грудня 2021 року, однак не зважаючи на те, що в ній вказано призначення платежу: «Переказ коштів за договором № від 12.12.2021 року», Банк жодним чином не пояснює, чому переказ коштів був здійснений не на банківський рахунок, який вказав позичальник і який був погоджений Банком (Заява № від 12.12.2021 року підписана електронними цифровими підписами і позичальника ОСОБА_1 , і представника Банку ОСОБА_2 (а. с. 11-12),а з одного (дебетового) рахунка позичальника на інший його рахунок (кредитний). Таким чином, надання кредитних коштів Банком не підтверджене. Окрім того, апеляційний суд зауважує, що з наданої Банком виписки за цим рахунком (а. с.41), вбачається, що жодних дій клієнта Банку (як от зняття коштів, переказ, використання для оплати в торговельній мережі, тощо) в ній не відображено, а відображено наявність лише банківських операцій, як от: автоматичне погашення строкової заборгованості, автоматична рекласифікація заборгованості за основним боргом в прострочену, автоматичне погашення простроченої заборговансоті.

За таких обставин апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги стосовно вирішення позову про стягнення заборгованості за Договором 2 не спростовують правильний висновок суду першої інстанції, який ґрунтується на встановлених по справі обставинах та постановлений з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Апеляційним судом надано оцінку основним доводам апеляційної скарги.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги позивача АТ «ПУМБ» знайшли своє підтвердження в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором 1, а рішення суду першої інстанції в цій частині є таким, що постановлене без повного з`ясування обставин справи, що призвело до невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи та невірного застосування норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини. Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за Договором 2 є правильним, ґрунтується на обставинах справи та нормах закону, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Тому рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2025 року підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06.05.2021 року № 601 у розмірі 33 296,25 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 19 999,54 грн, заборгованість за процентами - 13 296,71, з постановленням нового судового рішення: про задоволення позовних вимог. В частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за Договором від 12 грудня 2021 року № рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2025 року слід залишити без змін.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивач поніс наступні витрати: 2 422, 40 грн судового збору за подання позовної заяви (а. с. 5), та 3 633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 86), а всього 6 056 грн.

Позивачем було заявлено вимогу про стягнення 47 418,48 грн., до задоволення підлягає 33 296,25 грн, що становить 70,22 %. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути 4 252,52 грн (6 056 х 70,22 %) понесених судових витрат.).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 376, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариство «Перший український міжнародний банк» задовольнити частково.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 21 серпня 2025 року скасувати в частині вирішення позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором від 06 травня 2021 року № 601 та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2021 року № 601 у розмірі 33 296 (тридцять три тисячі двісті дев`яносто шість гривень 25 к.), з яких: 19 999, 54 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять гривень 54 к.) гривень - заборгованість по тілу кредиту, 13 296, 71 (тринадцять тисяч двісті дев`яності шість гривень 71 к.) гривень- заборгованість за процентами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариство «Перший український міжнародний банк» 4 252,52 (чотири тисячі двісті п`ятдесят дві гривні 52 к.) гривні понесених ним судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерного товариство «Перший український міжнародний банк», місцезнаходження: поштовий індекс 04070, місто Київ, вулиця Андріївська, будинок 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 31 жовтня 2025 року.

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк