Справа № 128/2223/24
Провадження № 22-ц/801/1929/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шевчук Л. П.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 рокуСправа № 128/2223/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С.Г. (суддя - доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П.,

з участю секретаря судового засідання: Кашпрук М. Г.,

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_1 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Шевчук Л. П. у справі за позовом ОСОБА_1 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про встановлення факту прямої дискримінації у сфері трудових відносин, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова про встановлення факту прямої дискримінації у сфері трудових відносин, визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначала, що вона з 01.11.1997 року працювала в Вінницькому національному медичному університеті ім. М. І. Пирогова. З 01.06.2011 - на посаді доцента кафедри гінекології і акушерства № 2. 30.06.2023 була переобрана за конкурсом на ту ж посаду на умовах строкового договору терміном на 5 років.

30.04.2024 згідно наказу в.о. ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 315/к/тр «Про звільнення» її було звільнено з посади на підставі пункту 3 частини 1 статті 41 Кодексу законів про працю України - за вчинення аморального проступку.

08.05.2024 наказом № 350 к/тр, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , керуючись ч. 1 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», було внесено зміни до наказу від 30.04.2024, зокрема:

1. Викладено пункт 1 наказу № 315/к/тр від 30.04.2024р. у такій редакції:

« ОСОБА_1 , доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології №2 звільнити з роботи 08.05.2024р. за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме:

- безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі;

- після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу.»

Позивачка зазначає, що вона є журналісткою, громадською діячкою, правозахисницею, головою ГО «Агрономічне без корупції. Громадський контроль», членом Ради громадського контролю Національного антикорупційного бюро України, членом Координаційної ради Громадської спілки «КОНВЕНТ МІСТА ВІННИЦІ» та вважає її звільнення незаконним, а зазначені накази безпідставними, необґрунтованими і такими, що не ґрунтуються на реальних фактах вчинення нею аморального проступку.

Щодо дискримінації позивачки у сфері трудових відносин зазначає, що зазнавала дискримінаційного ставлення адміністрації Університету та інших осіб за ознаками її участі в громадській кампанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ №2», участі в громадській кампанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян.

Крім цього, вона здійснювала громадський контроль прозорості та законності процесу виборів ректора Університету, в тому числі ,нею було повідомлено про кримінальні правопорушення, що вчинялися представниками адміністрації Університету, за якими відомості було внесено до ЄРДР 13.03.2024 за ч. 1 ст. 171 КК України, щодо перешкоджання діяльності журналіста «Часопису Прометей» ОСОБА_1 , що мало місце 11.03.2024 року 12:40 за адресою: м. Вінниця, вул. Пирогова, 56, перешкоджання журналістській діяльності під час виборчого процесу з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова - заявник ОСОБА_1 ; та 20.03.2024 за ч. 1 ст. 171 КК України про те, що 19.03.2024 в приміщенні укриття ВНМУ, що по вул. Пирогова, 56 здійснювалося перешкоджання її журналістській діяльності, перешкоджання журналістській діяльності під час виборчого процесу з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. Також нею подавалися до Міністерства охорони здоров`я України під час виборчого процесу з виборів ректора Університету акти про порушення протягом березня 2024 року, зверталася до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, зверталася з інформаційними запитами до в.о. ректора ВНМУ Шевчука Ю.Г., а також до Національного агенства з запобігання корупції з інформацією для проведення моніторингу способу життя ОСОБА_2 кандидата на посаду ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова.

Також оргкомітет з виборів ректора безпідставно відмовив кандидату на посаду ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_3 в реєстрації ОСОБА_1 спостерігачем від кандидата на виборах ректора.

Позивачка стала уповноваженою особою від колективу Вінницького національного медичного університету для подання відкритого колективного звернення щодо порушень під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, щодо плагіату ОСОБА_2 , яке було оприлюднено на каналі I-UA «Точка зору» 25.04.2024, а вже 30.04.2024 позивачка з надуманими мотивами була звільнена з медичного університету.

Щодо приводу для її звільнення, зазначила, що 11.03.2024 вона ,як журналіст друкованого видання Національної професійної спілки «Прометей» - «Часопис Прометей», за редакційним завданням, проводила відеофіксацію засідання організаційного комітету з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова в межах публічного висвітлення всіх заходів з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Під час цього процесу їй стали перешкоджати проректор з юридичних питань ОСОБА_4 , голова оргкомітету ОСОБА_5

19.03.2024 вона також проводила відеофіксацію процесу голосування за виборних представників з числа студентів, що мають право брати участь у виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Під час цього процесу їй стали фізично перешкоджати член виборчої комісії ОСОБА_6 , студенти ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 .

За цими фактами ОСОБА_1 звернулася до поліції, відомості про кримінальні правопорушення було внесено до ЄРДР.

Та саме за скаргами зазначених осіб ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 адміністрацією Університету видано оскаржуваний наказ №315/к/тр від 30.04.2024 про її звільнення, який не грунтується на жодних безпосередніх документах, що фіксують факти вчинення позивачкою «аморального проступку».

Підставою оскаржуваного наказу №315/к/тр від 30.04.2024 в його тексті зазначено - розпорядження в.о. ректора і з тексту не вбачається, яке саме «розпорядження в.о. ректора» мається на увазі, оскільки розпоряджень в.о. ректора є багато; витяг з протоколу № 4 від 01.04.2024 засідання профспілкового комітету співробітників університету (відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ), з якого вбачається, що звільнення працівника з ініціативи роботодавця попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації не вимагає, про жодні аморальні проступки не йдеться; рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024. При цьому, зазначена комісія не створена для розгляду звернень самої позивачки, не враховує її позицію, про дане засідання комісії не було відомо як її, так і безпосередньому керівнику завідувачу кафедри акушерства та гінекології № 2 ОСОБА_12 . За результатами засідання комісія вирішила рекомендувати в.о. ректора закладу вищої освіти розірвати трудовий договір із ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за попередньою згодою профспілкової організації, за попередньою згодою профкому співробітників Університету відповідно до ст. 43 КЗпП України; заяву-скаргу ОСОБА_1 про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 28.03.2024 не вважати відповіддю на лист від 29.03.2024 № 01/3-689 та письмовими поясненнями і залишити її без розгляду.

Підставою ухвалення рішення зазначено: «Твердження скаржників, скріншоти публікацій з особистої сторінки ОСОБА_1 в соціальній мережі Facebook, додані до матеріалів звернень, вказують на факт вчинення аморального проступку. Враховуючи ті публікації, які написані відносно двох конкретних студентів з образами, а саме: «Гуцул. Комуняка», а особливо під час воєнного стану є неприпустимою поведінкою викладача».

Вказує, що твердження скаржників є суб`єктивними оцінками трьох особисто зацікавлених осіб, які під «аморальний проступок» вільно підганяють дії, що не містять в собі складу такого проступка, не суперечать суспільній моралі; переглянувши усі «скріншоти публікацій», які додано до звернення, зокрема, ОСОБА_13 , що розглядалися комісією, повідомила, що не може встановити їх автентичність, оскільки не зазначені інтернет-посилання на ці публікації, вважають ці докази недостовірними та неналежними; відносно яких «двох конкретних студентів» вжито образи «Гуцул. Комуняка» з тексту рішення комісії незрозуміло. Таких словесних формулювань («Гуцул. Комуняка») щодо будь-яких студентів, на думку ОСОБА_1 , не висловлювалось та не публікувалося.

Крім цього, голова профкому співробітників ОСОБА_14 не підписував вказане рішення комісії від 15.04.2024. У первинної профспілкової організації співробітників ВНМУ ім. М.І. Пирогова станом на момент винесення рішення комісією з розгляду звернень, яке стало підставою для звільнення, не було доказів вчинення нею аморального проступку та їх несумісності з продовженням нею роботи на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології № 2.

Вважає, що оскільки вона не вчинила аморального проступку, нею не порушені положення Законів України «Про освіту» та «Про вищу освіту», та відсутні законні підстави для її звільнення на підставі пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Зважаючи на займану нею посаду, її науково-педагогічну, методичну, лікувальну роботу, постійне удосконалення ,як професіонала лікаря та педагога, досвід роботи та позитивну характеристику, відсутність доган та жодного зауваження протягом майже 30 роботи викладачем, ставлення суспільства до її звільнення, відсутність аморального проступку, який ,на думку керівництва Університету, вона вчинила, не являється несумісним з продовженням роботи позивачки на посаді доцента кафедри акушерства та гінекології № 2 Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова. Зазначене не розглянуто та не враховано роботодавцем при установленні факту вчинення нею «аморального проступка» і при видачі наказу про її звільнення , що призвело до ухвалення незаконного рішення про звільнення.

08.05.2024 наказом Університету №350 к/тр, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології №2, керуючись ч. 1 ст. 5 ЗУ«Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» було внесено зміни до наказу від 30.04.2024 року, яким відповідач одночасно вніс зміни у наказ про звільнення позивачки, що не стосуються її тимчасової непрацездатності.

За вказаних обставин, з урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд встановити факт прямої дискримінації у сфері трудових відносин з боку ВНМУ ім. М.І. Пирогова щодо ОСОБА_1 за ознаками її участі в громадській компанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ № 2»; участі в громадській компанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян; визнати протиправним та скасувати рішення від 15.04.2024 комісії з розгляду звернень ВНМУ ім М.І. Пирогова; визнати протиправним та скасувати наказ ВНМУ ім. М.І. Пирогова № 315/К/ТР ВІД 30.04.2024 «Про звільнення» ОСОБА_1 ; стягнути з ВНМУ ім. М.І. Пирогова на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу починаючи з 09.05.2024 станом на дату винесення судового рішення по суті спору.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04 липня 2025 року позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасувано наказ Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова № 315/к/тр від 30.04.2024 р. «Про звільнення» ОСОБА_1 з посади доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2. Поновлено ОСОБА_1 на посаді доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2 Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова з 09.05.2024. Стягнуто з Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 09.05.2024 по 04.07.2025 включно в розмірі 383 736, 30 грн, з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків, зборів та інших обов`язкових платежів. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі Вінницький національний медичний університет ім. М. І. Пирогова , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права , просить рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог . Зазначає, що суд першої інстанції не врахував ту обставину , що факт вчинення позивачкою аморального проступку встановлено комісією університету з розгляду звернень від 15.04.2024 року за результатами розгляду звернень студентів університету. Поведінка ОСОБА_1 є несумісною з виховною функцією.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог скасувати і ухвалити в цій частині нове про задоволення її позовних вимог у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував те , що вона зазнавала дискримінаційного ставлення адміністрації Університету та інших осіб за ознаками її участі в громадській кампанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ №2», участі в громадській кампанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ВНМУ ім. М.І. Пирогова.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 серпня 2025 року справу призначено до розгляду на 25 вересня 2025 року о 15 год. 30 хв.

25 серпня 2025 року у розгляді справи оголошено перерву до 14:00 год. 09 жовтня 2025 року.

Про наступну дату час та місце розгляду справи сторони та їх представники повідомлені під розписку (т. 4 а.с. 205).

09 жовтня 2025 року представник ВНМУ ім. М.І. Пирогова Шабатура О.А. подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю.

Колегією суддів було враховано заяву представника ВНМУ ім. М.І. Пирогова та відкладено розгляд справи на 24 жовтня 2025 року.

23 вересня 2025 року представник ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_15 ознайомився з матеріалами справи (т. 4 а.с. 156)

22 жовтня 2025 року представник ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_15 повторно подав заяву про ознайомлення з матеріалами справи.

23 жовтня 2025 року представник ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_15 знову подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з його тимчасовою непрацездатністю.

Однак , колегія суддів вважає вказані представником ВНМУ ім. М.І. Пирогова Шабатурою О.А. обставини такими , що не дають підстав для відкладення розгляду справи, оскільки в ВНМУ ім. М.І. Пирогова діє юридична служба та, окрім ОСОБА_15 , наявні інші працівники уповноважені представляти інтереси вузу. Крім цього , у структурі ВНМУ ім. М.І. Пирогова наявні заступник ректора з правових питань та помічник ректора з правових питань, які також можуть представляти інтереси відповідача. Відтак, систематична тимчасова непрацездатність представника ВНМУ ім. М.І. Пирогова Шабатури О.А., не може являтись поважною причиною та бути підставою для відкладення розгляду справи.

У статті 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для відкладення розгляду справи.

Законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Отже, з урахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Таким чином, врахувавши строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатність наявних у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає недоцільним відкладення розгляду справи тому у задоволенні клопотання належить відмовити, оскільки по собі неможливість представника брати участь у судовому засіданні не є безумовною перешкодою для відкладення судового засідання. При цьому колегія суддів враховує, що сторони у справі були повідомлені належним чином і, виходячи із конкретних обставин справи, вважає можливим вирішення спору у цьому судовому засіданні, що відповідає статтям 367, 372 ЦПК.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи, ухвалу суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії до витягу з наказу № 431к від 30.06.2023 по Вінницькому національному медичному університету ім. М.І. Пирогова, було продовжено термін роботи на умовах строкового трудового договору ОСОБА_1 , доценту ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2, як переобраній за конкурсом, терміном на 5 років, з 30.06.2024 до 29.06.2028 (а. с. 16 т. 1).

Згідно копії наказу ВНМУ ім. М.І. Пирогова № 315/к/тр від 30.04.2024, ОСОБА_1 , доцента ЗВО кафедри акушерства та гінекології № 2 ,звільнено з роботи 30.04.2024 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме: безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі; після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу (а.с. 17 т. 1).

Підставою звільнення стало розпорядження в.о. ректора, витяг з протоколу № 4 від 01.04.2024 засідання профспілкового комітету співробітників університету (відповідно до ч. 2 ст. 5 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ), рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 (а.с. 17 зі звороту).

Згідно копії наказу ВНМУ ім. М.І. Пирогова № 350/к/тр від 08.05.2024 про внесення змін до вищевказаного наказу, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю ОСОБА_1 , її звільнено з роботи 08.05.2024 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме: безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі; після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу (а.с. 18 т. 1).

Згідно копії довідки про доходи за період з 01.05.2023 по 30.04.2024, виданої ОСОБА_1 ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 10.05.2024, вона займала посаду доцента закладу вищої освіти, зазначено її щомісячні доходи, визначено розмір компенсації за невикористану відпустку (а. с. 19 19 зі звороту т. 1).

Рішенням 25 сесії 8 скликання Вінницької міської ради від 30.09.2022 № 1208 про реорганізацію комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» вирішено, окрім іншого, припинити юридичну особу КНП «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» в результаті реорганізації шляхом приєднання до комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» (а.с. 20 21 т. 1).

Згідно відповіді на електронну петицію про збереження Вінницького міського клінічного пологового будинку № 2 від 05.09.2022, якою заявлено прохання зберегти пологовий будинок № 2 та трудовий колектив закладу заради надання кваліфікованої медичної допомоги жінкам та немовлятам в комфортних умовах, яку підписали 439 осіб з 350 необхідних, в тому числі, вона була підписана позивачкою (а.с. 22 45 т. 1).

30.09.2022 також було створено петицію «Зберегти пологовий будинок № 2, Ваше найвагоміше слово влади на Вінниччині», яку підписало 396 осіб з 350 необхідних, вона також була підписана позивачкою (а.с. 46 68 т. 1).

Згідно копії додаткової угоди № 4 від 24.04.2023 до договору від 29.03.2021 № 3, укладеної між Вінницьким національним медичним університетом ім. М.І. Пирогова в особі в.о. ректора Вікторії Петрушенко та КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» в особі директора Володимира Присяжнюка, керуючись п. 3.2. розділу 3 Договору про спільну діяльність, уклали цю додаткову угоду про наступне: викласти додаток 1 до договору про спільну діяльність від 29.03.2021 в новій редакції, що додається; інші умови договору, не порушені цією додатковою угодою, залишаються незмінними і сторони підтверджують по них свої зобов`язання; ця додаткова угода укладена у двох оригінальних примірниках по одному для кожної зі сторін, що мають однакову юридичну силу. В додатку 1 викладено перелік клінічних кафедр ВНМУ ім. М.І. Пирогова та науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну й науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини», в якому позивачка відсутня (а.с. 69 70 т. 1).

13.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до ВНМУ ім. М.І. Пирогова із проханням припинити прояви дискримінації що відбуваються з боку директора медичного закладу КНП «ВМКЛ «ЦМтаД» щодо неї як працівника кафедри, що відстоює збереження пологового будинку № 2 для жителів міста Вінниці; надати можливість надавати медичну допомогу в повному обсязі пацієнткам міста та області, що звертаються до неї як до лікаря акушер-гінеколога на клінічній базі ВНМУ ім. М.І. Пирогова в медичному закладі КНП «ВМКЛ «ЦМтаД», як правонаступника КНП «ВМКПБ № 2»; надати погодження керівника закладу охорони здоров`я КНП «ВМКЛ «ЦМтаД» на надання допомоги пацієнткам на клінічній базі кафедри акушерства та гінекології № 2 наступним науково-педагогічним працівникам кафедри, права яких були порушені: доценту ОСОБА_1 , професору ОСОБА_16 , асистенту ОСОБА_17 , професору ОСОБА_18 (а.с. 71 74 т. 1).

07.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до громадської спілки «Конвент міста Вінниці» з проханням захистити її права та законні інтереси шляхом оскарження в суді рішення Вінницької міської ради № 1208 від 30.09.2022, визнання його протиправним та скасування, скасування також прийнятих на цій підставі рішень про вивільнення працівників КНП «ВМКПБ № 2», передачу майна КНП «ВМКПБ № 2» та інших, що призвели до припинення надання пологодопоміжних послуг в будівлі пологового будинку АДРЕСА_1 (а.с. 75 76 т. 1).

Листом від 06.03.2024 № 378 директор КНП «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» на звернення ОСОБА_1 повідомив, що їй неодноразово повідомлялось про те, що договором про спільну діяльність між КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» та ВНМУ ім. М.І. Пирогова затверджено 24 співробітники клінічних кафедр університету, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу та надавати медичну допомогу на базі медичного закладу, у тому числі і 13 співробітників кафедри акушерства та гінекології № 2. Порядок відбору, обрання або відмови в погодженні керівника закладу охорони здоров`я на надання медичної допомоги науково-педагогічними працівниками закладів вищої освіти не врегульовані чинними нормативно-правовими актами. Погодження керівника закладу охорони здоров`я, відповідно до форми, затвердженої наказом МОЗ України від 15.02.2021 № 253, чинне протягом 2 років з моменту його підписання. У зв`язку із чим, погодження керівника КНП «ВМКПБ № 2» для надання медичної допомоги на базі КНП «ВМКПБ № 2» на підставі договору про соціальну діяльність від 01.04.2021, втратило чинність. Також зазначено, що КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» із ОСОБА_1 не укладалось трудових договорів, тому з питанням забезпечення її трудових прав необхідно звертатись безпосередньо до роботодавця. Порушене нею питання «дискримінації» щодо неї, як працівника кафедри, що відстоює збереження пологового будинку АДРЕСА_2 ,не знаходить свого підтвердження, адже узгодження НОМЕР_1 співробітників клінічних кафедр ВНМУ ім. М.І. Пирогова відбулось на підставі укладеної між сторонами додаткової угоди до договору про спільну діяльність, тобто, з погодженням сторін. Реорганізація КНП «ВМКПБ № 2» не позбавляє ОСОБА_1 і інших науково-педагогічних працівників кафедри акушерства та гінекології № 2 права здійснювати лікувальну роботу на базі інших медичних закладів, які співпрацюють з ВНМУ ім. М.І. Пирогова (а.с. 77 т. 1).

Згідно копії протоколу громадських слухань щодо потреби збереження членів (жителів) Вінницької міської територіальної громади комунального некомерційного підприємства «Вінницький міський клінічний пологовий будинок № 2» як закладу, який надає послуги за рахунок Національної служби здоров`я України від 29.12.2022, на яких було прийнято рішення щодо збереження КНП «ВМКПБ № 2», на слуханнях також була присутня та обрана секретарем зборів позивачка ОСОБА_1 (а.с. 78 84 т. 1).

Згідно копії витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.03.2024 зареєстровано кримінальне провадження № 0000110 по факту перешкоджання діяльності журналіста часопису «Прометей» ОСОБА_1 , що мало місце 11.03.2024 близько 12:40 (а.с. 86 т. 1).

Звільнення позивачки з посади також висвітлювалося в засобах масової інформації, а саме газеті «33 Канал» від 08.05.2024 (а.с. 85 т. 1).

Згідно копії витягів з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 13.03.2024 та 20.03.2024 було зареєстровано кримінальні провадження за заявами позивачки про перешкоджання в її журналістській діяльності (а.с. 86, 87 т. 1).

Листом від 29.04.2024 № 01/898 ВНМУ ім. М.І. Пирогова на заяву-скаргу ОСОБА_1 про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, її повідомлено, що порушені у зверненні питання не належать до повноважень і компетенції Університету, а також проінформовано, що її заява-скарга від 28.03.2024 залишена без розгляду (а.с. 88 т. 1).

ОСОБА_1 також зверталася до міністра МОЗ України з листами щодо порушень, виявлених в організації виборів ректора ВНМУ ім. Пирогова, з наданням відповідних актів з додатками про порушення : щодо недопуску на засідання організаційного комітету з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, що відбулося 11.03.2024 о 12:00 із обговорення квот (кількості) делегатів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними, педагогічними працівниками ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 11.03.2024 ; перешкоджання співробітнику університету і журналісту на збори щодо вибору делегатів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними, педагогічними працівниками ВНМУ ім. М.І. Пирогова з виборів ректора, зокрема, «Лаборант кафедри», що відбулося 13.03.2024 о 11:00, від 13.03.2024; вчинення адміністративного тиску на співробітників університету з приводу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 14.03.2024; про порушення Порядку обрання представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 25.03.2024; про порушення виявлені в протоколах засідання лічильної комісії зборів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками, щодо результатів таємного голосування за представників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками «Лаборанти кафедр» від 13.03.2024, «Структурні підрозділи» від 12.03.2024, «НДІ РОІ» від 12.03.2024, «Адміністративно-господарська частина» від 14.03.2024, складеного 25.03.2024; про доступність документації та відсутність вчасного викладення інформації організаційним комітетом з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 25.03.2024; про використання адміністративного тиску на співробітників медуніверситету, підконтрольність організаційного комітету з виборів ректора керівництву медичного університету, яке знаходиться під повним контролем Петрушенко В., закритість та відсутність прозорості процесу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 26.03.2024; про продовження адміністративного тиску на співробітників медуніверситету, тоталітарний авторитарний режим, підконтрольність організаційного комітету з виборів ректора керівництву медичного університету, які знаходяться під повним контролем ОСОБА_2 , маніпуляція думкою і свідомістю співробітників та студентів завчасно в оголосила про результати виборів свою перемогу, закритість та відсутність прозорості процесу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 30.03.2024; про зрив зустрічі чотирьох кандидатів на посаду ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова 01.04.2024 з боку ОСОБА_2 , використання адміністративного тиску від 01.04.2024; щодо підробки підписів, виявлених у протоколі засідання лічильної комісії зборів штатних працівників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками, щодо результатів таємного голосування за представників, які не є науковими, науково-педагогічними та педагогічними працівниками «Адміністративно-господарська частина» від 14.03.2024, складеного 02.04.2024; щодо порушення норм Порядку акредитації та організації роботи громадських спостерігачів на виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова (нова редакція) при реєстрації спостерігача від громадської організації від 02.04.2024; про вчинення адміністративного впливу та тиску на співробітників університету Вікторією Петрушенко через відділ кадрів на співробітників університету з приводу виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 05.04.2024 (а. с. 89 106, 110 - 117 т. 1).

У своїй заяві-скарзі про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, поданою на ім`я т.в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора ОСОБА_19 від 28.03.2024, ОСОБА_1 просила припинити адміністративний тиск з боку керівництва медуніверситету та особисто ОСОБА_20 ; створити за її заявою комісію за участі представників МОЗ України, яке є засновником вищого медичного закладу ВНМУ ім. М.І. Пирогова та притягнути винних у вчиненні адміністративного тиску до дисциплінарної відповідальності; через численні порушення під час виборчого процесу зупинити процес виборів до усунення порушень. В тому числі, нею зазначено про події 19.03.2024 під час вибору делегатів на вибори ректора від студентства, що вона намагалася висвітлити як журналіст, попередила всіх присутніх про намір знімати процес виборів та пред`явила журналістське посвідчення, на що була агресивна неадекватна поведінка та спроби фізичної зупинки її і зупинки проведення відеозйомки з боку студентів ОСОБА_10 та ОСОБА_21 , про що вона подала заяву про вчинення кримінального правопорушення. Заяви від ОСОБА_10 , ОСОБА_22 , ОСОБА_11 не відповідають дійсним обставинам, що відбувалися 19.03.2024 «факти» надумані та наклепні з метою дискредитації її як громадської діячки та доцкнта ЗВО, а всі факти можна порівняти з відео-стрімом на її ФБ сторінці (а.с. 107 109 т. 1)

01.04.2024 було подано скаргу щодо порушення норм Порядку акредитації та організації роботи спостерігачів від кандидатів на виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова (нова редакція) при реєстрації спостерігача від кандидата, до Організаційного комітету з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова кандидатом в ректори ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_3 (а.с. 118 119 т. 1).

21.03.2024 ОСОБА_6 подав звернення-скаргу на ім`я в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова доктора медичних наук, професора ОСОБА_23 , у якій просив розглянути правомірність та моральність дій ОСОБА_1 та її можливість подальшого перебування на зайнятій посаді у ВНМУ ім. М.І. Пирогова і зазначив про вчинення ОСОБА_1 19.03.2024 «цілого ряду проступків, що є аморальними і неприпустимими у поведінці педегога ЗВО», зазначив про неправомірну онлайн-трансляцію перебігу виборів, цілеспрямоване перешкоджання ходу виборчого процесу, під час виборів та на сторінці ОСОБА_24 показала недостойну поведінку, використовувала ненормативну лексику, неадекватно реагувала на зауваження, погрожувала членам студентського самоврядування ( ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ) кримінальною відповідальністю, на своїй сторінці ОСОБА_24 публікувала неправдиву та образливу інформацію про членів студентського самоврядування ( ОСОБА_27 та ОСОБА_28 ) та представників виборчої комісії й організаційного комітету з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ( ОСОБА_6 та ОСОБА_11 ), яка принижує людську гідність (а.с. 120 т. 1).

29.03.2024 було зареєстровано скаргу студента 6 курсу Медичного факультету № 1 Михайла Полажинця на ім`я в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора, доктора медичних наук ОСОБА_29 , щодо вжиття дій за його скаргою на дії ОСОБА_1 , яка була подана ним 20.03.2024 (а.с. 121 т. 1).

Згідно копії службової записки члена організаційного комітету ОСОБА_30 від 20.03.2024 на ім`я в.о. ректора ЗВО ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора ОСОБА_19 , вона просила прийняти міри щодо дій ОСОБА_1 . Зазначила про те, що 19.03.2024 остання зайшла на виборчу дільницю з обрання делегатів на майбутні вибори ректора, почала вести себе неадекватно, хамила, погрожувала студентам та представникам оргкомітету та виборчої комісії, відмовлялась представитись, зазначила що є журналістом, але доказів цьому не надала, почала вести прямий ефір в ОСОБА_24 , намагалася втрутитися в виборчий процес, налякала студентів, викликала наряд поліції та повідомляла їм неправдиві факти, в подальшому на сторінці в ОСОБА_24 публікувала неправдиву інформацію та давала принизливі та зневажливі коментарі студентам ОСОБА_31 та ОСОБА_32 , представнику виборчої комісії ОСОБА_33 та іншим учасникам зборів. ВНМУ ім. М.І. Пирогова називала «тухла радянська консерва» (а.с. 122 т. 1).

Як вбачається долучених до матеріалів справи скріншотів сторінки « ОСОБА_34 », на ній автором « ОСОБА_34 », серед іншого, викладалися висловлювання та оціночні судження, зокрема « ОСОБА_35 мені цікаво: чи я навчу бути прозорими та демократичними працівників нашого медуніверу (професорів особливо). Чи ми як тухла радянська консерва?», щодо студента ОСОБА_27 «ярий «комуніст» і вірний слуга», щодо фото чоловіка в білій кофті «комуняга», «пропоную виключити ОСОБА_36 за недостойну поведінку щодо викладача та жінки на виборах делегатів ректора ВНМУ», «самі агресивні з них були ОСОБА_37 бувший голова Ради студентського самоврядування, який був знятий самими студентами з цієї посади, інший не менш зашкварений ОСОБА_38 назвемо його «гуцул», який вхопив мене жінку і викладачку боляче за руку. Ці два «молодца-адінакови з лиця» оказалися членами громадської організації «Українські Студенти за свободу» (а.с. 123 127 т. 1).

Згідно копії рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 ВНМУ ім. М.І. Пирогова, комісія вирішила : рекомендувати в.о. ректора закладу вищої освіти розірвати трудовий договір із кандидатом медичних наук, доцентом кафедри акушерства та гінекології № 2 ОСОБА_1 за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи за попередньою згодою профспілкової організації, за попередньою згодою профкому співробітників Університету; заяву-скаргу кандидата медичних наук, доцента кафедри акушерства та гінекології № 2 ОСОБА_1 про використання адміністративного тиску під час виборчого процесу з виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 28.03.2024 вх. № 16 не вважати відповіддю на лист від 29.03.2024 № 01/3-689 та письмовими поясненнями і залишити її без розгляду. Зокрема, з приводу підстав такого рішення зазначено, що твердження скаржників, скріншоти публікацій з особистої сторінки ОСОБА_1 в соціальній мережі Фейсбук, додані до матеріалів звернень, вказують на факт вчинення аморального проступку. Враховуючи ті публікації, які написані відносно двох конкретних студентів з образами, а саме: «Гуцул. Комуняка, тощо», а особливо під час воєнного стану є неприпустимою поведінкою викладача (а.с. 128 129 т. 1).

Згідно протоколу № 04 від 01.04.2024 засідання первинної профспілкової організації співробітників ВНМУ ім. М.І. Пирогова, вирішено: відповідно до резолюції до в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_23 на засіданні розглянути звернення студента 6 курсу медичного факультету ОСОБА_39 , зареєстроване за № 167 ЕП від 29.03.2024; поінформувати в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_23 про те, що питання звільнення працівника з ініціативи роботодавця, а саме ОСОБА_40 , попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації не вимагає (а.с. 130 т. 1).

З протоколу № 05 від 15.04.2024 первинної профспілкової організації співробітників ВНМУ ім. М.І. Пирогова, вбачається, що було вирішено поінформувати в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_23 про те, що у період дії воєнного стану, оскільки ОСОБА_34 є рядовим членом профспілкової організації, її звільнення з ініціативи роботодавця попередньої згоди виборчого органу первинної профспілкової організації не вимагає. Для прийняття остаточного рішення членами профкому необхідно з`ясувати зміст проступку, що дає підстави для звільнення, оскільки законодавство його не визначає, та для оцінки аморального проступку як сумісного чи несумісного із продовженням роботи необхідно мати відповідні докази. Оскільки згідно з Висновком Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-3135цс16 від 22.03.2017 для звільнення працівника за п. 3 ст. 41 КЗпП України необхідно виконати дві умови: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію (а.с. 131 т. 1).

09.05.2024 ОСОБА_41 було подано електронну петицію «про незаконне звільнення ОСОБА_1 », якою він просив поставити на розгляд сесії проект рішення Вінницької міської ради щодо звернення ВМР до Міністерства охорони здоров`я про проведення службового розслідування щодо звільнення з посади доцента кафедри акушерства та гінекології ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 , яку станом на 27.05.24 підписали 230 осіб з 350 необхідних (а.с. 132 138 т. 1).

Як вбачається з характеристики на доцента кафедри акушерства та гінекології № 2 ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 від 17.04.2024, надану завідувачем кафедри акушерства та гінекології № 2 ВНМУ ім. М.І. Пирогова доктора медичних наук професора ЗВО ОСОБА_42 , вона має достатнє повне навчальне навантаження, пройшла курси підвищення кваліфікації, приймає участь в клінічних дослідженнях, проводить прийом пацієнток в гінекологічному відділенні Центру матері та дитини (вул. Замостянська, 18) і в Унуверситетській клініці кабінет № 10 (просп. Коцюбинського, 6), бере участь в оперативних втручаннях, що фіксується у журналах лікувальної роботи, заповнює документацію в медичних програмах. Приймала участь в науково-практичних конференціях, в тому числі міжнародних. Доцент ОСОБА_1 є професіоналом у своїй справі, користується заслуженим авторитетом серед студентів та колективу університету, має високі моральні якості. Також зазначено, що ОСОБА_1 як викладач є прикладом для наслідування, з високими моральними якостями, які особливо потрібні майбутнім лікарям (а.с. 44 46 т. 2).

Позивачкою також надано копію звернення автора « ОСОБА_43 » на сторінці ОСОБА_24 , а також обговорення зазначеної публікації, з приводу обгрунтованості її звільнення (а.с. 47 49 т. 2).

13.06.2024 ОСОБА_1 звернулася до уповноваженого Верховної Ради України з прав людини Лубінця Д.В. із заявою про порушення прав і свобод людини і громадянина, про дискримінацію, з викладом обставин, зазначених в її позовній заяві, щодо дискримінації в трудових відносинах та звільнення з роботи (а.с. 72 85 т. 2).

Крім наданих позивачкою вищевказаних письмових доказів, частина яких повторно були надані відповідачем, ним також надано наступні документи.

Довідкою університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова від 19.07.2024 № 140, підтверджується ,що ОСОБА_1 виконувала лікувальну роботу в якості лікаря-акушер-гінеколога в Університетській клініці ВНМУ ім. М.І. Пирогова, як доцент кафедри акушерства та гінекології № 2 з 2020 року по 08.05.2024. В штаті Університетської клініки ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_1 не перебувала (а.с. 119 т. 2).

ВНМУ ім. М.І. Пирогова направляв на адресу директора КНП «Вінницька клінічна лікарня «Центр матері та дитини» лист № 01/2302 від 22.11.2023 та на адресу директора Департаменту охорони здоров`я Вінницької міської ради лист № 01/2303 від 22.11.2023 з проханням надати погодження на надання медичної допомоги науково-педагогічним працівникам кафедри акушерства та гінекології № 2 Університету, а саме: доценту ОСОБА_1 , професору ОСОБА_18 , професору ОСОБА_16 , асистенту ОСОБА_44 , на базі КНП «Вінницька клінічна лікарня «Центр матері та дитини», що підтверджується копією вказаних листів ( а.с. 132, 133 т. 2)

Листом від 28.11.2023 Департамент охорони здоров`я Вінницької міської ради повідомив в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова Ю. Шевчука, що погодження надання медичної допомоги науково-педагогічними працівниками ВНМУ ім. М.І. Пирогова на клінічній базі КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» не відноситься до компетенції департаменту охорони здоров`я міської ради (а.с. 134 т. 2).

Листом від 14.12.2023 КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» повідомило, що не має вільних приміщень та матеріально-технічного забезпечення, які необхідні для використання в процесі здійснення роботи іншими, крім визначених Додатками до договору № 3 про спільну діяльність, укладеного між КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» та ВНМУ 29.03.2021, працівниками кафедри акушерства та гінекології № 2 ВНМУ (а.с. 135 т. 2).

Міністерство охорони здоров`я повідомило ВНМУ ім. М.І. Пирогова, що відповідно до законодавства необхідно організувати голосування працівників Університету, повідомити МОЗ та предметів на посаду ректора про час та місце проведення голосування колективу Університету та подати до МОЗ протокол виборчої комісії про результати голосування в установлений строк (а.с. 136 т. 2).

Служба освітнього омбудсмена листом від 23.04.2024 просила в.о. ректора ВНМУ імені М.І. Пирогова просила повідомити про результати розгляду звернення студента ОСОБА_27 з приводу можливих порушень його прав ОСОБА_45 (а.с. 139 т. 2).

Згідно копії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04.01.2024 № 22 про оголошення та проведення конкурсу на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова, було наказано: оголосити конкурс та забезпечити прийом документів від претендентів на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; управлінню по роботі з персоналом забезпечити розміщення оголошення про проведення конкурсу на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова на офіційному вебсайті університету та здійснити заходи щодо організації виборів на заміщення посади ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; контроль за виконанням наказу покласти на першого заступника Міністра Сергія Дуброва (а.с. 146 т. 2).

Згідно копії протоколу № 2 засідання комісії з розгляду звернень від 15.04.2024, на порядку денному комісії були питання щодо розгляду офіційної відповіді ОСОБА_1 на лист від 29.03.2024 та заяви-скарги від 28.03.2024, а також обговорення членами комісії обставин викладених в зверненнях та винесення рішення, при цьому викладення будь-якого обговорення підстав для прийняття рішення комісії про рекомендування розірвати трудовий договір із ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗПП України, в протоколі немає (а.с. 189 190 т. 2).

З копії протоколу № 1 засідання комісії з розгляду звернень від 21.03.2024, вбачається, що комісія розглянула скарги студента 6 курсу медичного факультету № 1 М. Полажинця, члена організаційного комітету з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_11 , члена виборчої комісії з проведення виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора ОСОБА_6 на дії ОСОБА_1 під час проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова. Заслухали скаржників, які запрошені на засідання комісії, про обставини, викладені в їхніх зверненнях,що відповідають їх письмовим зверненням, ОСОБА_46 було оглянуто сторінку ОСОБА_47 . Проголосували за визнання дій ОСОБА_1 , доцента кафедри акушерства та гінекології № 2, вчиненням аморального проступку, несумісного з продовженням роботи на посаді науково-педагогічного працівника Університету, а також за звернення до ОСОБА_1 з листом про надання письмових пояснень з приводу вказаних звернень (а.с. 191 194 т. 2).

Згідно копії скарги голові Студентського самоврядування ВНМУ ім. М.І. Пирогова, поданої ОСОБА_48 , та витягу з протоколу № 2 засідання ради студентського самоврядування від 19.04.2024, останнім було розглянуто скаргу ОСОБА_49 щодо поведінки ОСОБА_1 , вирішено розцінити дії ОСОБА_1 як аморальні та звернутись до адміністрації університету, з проханням вжити необхідних заходів по відношенню до викладачки (а.с. 207 207 зі звороту т. 2).

Листом від 07.03.2024 № 01/10-500 Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, на звернення ОСОБА_1 від 13.02.2024 повідомив , що порушені у її зверненні питання були предметом розгляду, за результатами розгляду якого їй були надіслані відповідь (із додатками) від 26.12.2023. Також адміністрація Університету звернулася із листом до міського голови Сергія Моргунова щодо вирішення питання про надання погодження КНП «ВМКЛ «Центр матері та дитини» на надання медичної допомоги науково-педагогічним працівникам кафедри акушерства і гінекології № 2 Університету, а саме: доценту ОСОБА_1 , професору ОСОБА_18 , професору ОСОБА_16 , асистенту ОСОБА_17 (а.с. 217 т. 2).

На ім`я в.о. ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова професора, доктора медичних наук ОСОБА_19 було подано скаргу 20.03.2024 від студента 6 курсу медичного факультету 3 1 ВНМУ ім. М.І. Пирогова, ОСОБА_49 , на дії ОСОБА_1 під час проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, якою просив розглянути скаргу та ініціювати службове розслідування для оцінки наведених фактів та включити до розгляду представників Студентського самоврядування. Зазначив, що ОСОБА_1 втручалась у роботу студентської виборчої комісії, зверталась до студентів, вимагала відповідати на її питання, а після завершення виборів він помітив публікацію на її особистій сторінці в мережі Фейсбук відео та фото матеріали з його участю, які мають ознаки публічного булінгу, наведення неправдивих фактів та наклепу, а саме приналежності його до забороненої в Україні комуністичної партії чи його прихильність до комунізму, натяки на його можливе психічне захворювання, неправдиві факти про нібито його передчасне зняття з посади голови студентського самоврядування студентами Університету (а.с. 218 т. 2).

28.03.2024 М. Полажинцем також було подано скаргу на ім`я Міністра освіти і науки України ОСОБА_50 на дії ОСОБА_40 під час проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора та після їх завершення (а.с. 219 т. 2).

У відповідь на заяву ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної ради України з прав людини ОСОБА_51 їй надіслано лист від 02.07.2024, у якому роз`яснено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами, у тому числі Уповноваженим Верховної ради України з прав людини, не допускається, та у разі невиконання вимог закону, визначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, суддя постановляє ухвалу про повернення позовної заяви (а.с. 10 29 т. 3).

07.06.2024 ОСОБА_1 звернулася зі скаргою до Освітнього омбудсмена з приводу її звільнення з Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, у відповідь на яку, листом від 11.07.2024, керівник служби освітнього омбудсмена ОСОБА_52 повідомила, що питання трудового законодавства не належать до компетенції освітнього омбудсмена та їй рекомендовано оскаржувати питання законності/не законності її звільнення виключно у судовому порядку (а.с. 30 41 т. 3).

ОСОБА_1 також звернулася до ГО «Українські Студенти за Свободу» зі зверненням-скаргою щодо виключення студентів ОСОБА_49 та ОСОБА_53 зі складу ГО «Українські Студенти за Свободу», відповідно до якої просила виключити студентів ВНМУ ім. М.І. Пирогова ОСОБА_49 та ОСОБА_53 через непристойну і ганебну поведінку на публічному заході, а саме 19.03.2024 на виборах представників студентів на вибори ректора ВНМУ (а.с. 43 т. 3).

26.07.2024 ОСОБА_1 подала слідчому Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області заяву про залучення до провадження в якості потерпілого, у якій просила залучити її у якості потерпілої у кримінальному провадженні № 0001163, внесеному до ЄРДР 02.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та вручити їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілого (а.с. 55 т. 3).

Згідно копії інформаційного запиту, ОСОБА_54 зверталася до голови профспілкового комітету співробітників ВНМУ ОСОБА_55 та в.о. ректора ВНМУ професора Ю. Шевчука, з проханням надати копію рішення ППО щодо надання попередньої згоди профспілкової організації спіфвробітників університету щодо розірвання трудового договору із ОСОБА_1 та надати копію протоколу засідання комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 (а.с. 56, 57 т. 3).

Згідно копії Розподілу робочих місць співробітників кафедри акушерства та гінекології № 2 на 2023 2024 н.р., затвердженого на засіданні кафедри 29.08.2023, ОСОБА_1 відповідачем було визначено робоче місце в гінекологічному відділенні ЦМ та Д, Університетській клініці (а.с. 63 66 т. 3).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з того, що позивачка не вважає, що її висловлювання є гідними, на її сторінці в зазначеній соціальній мережі вони відсутні на даний час, а тому застосування за їх розміщення в мережі після конфлікту з даними студентами під час намагання позивачки висвітлити хід виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, як журналіст, тобто, під час події, що не стосувалася її безпосередніх трудових обов`язків як викладача, звільнення з займаної посади є неспівмірним заходом впливу, який ,хоч і переслідує легітимну мету захисту студентів від їх публічного приниження, але є непропорційним, таким що не відповідає п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України в частині несумісності з продовженням роботи викладача.

Доводи апеляційної скарги ВНМУ ім. М. І. Пирогова про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину , що факт вчинення позивачкою аморального проступку, встановлено комісією університету з розгляду звернень від 15.04.2024 року за результатами розгляду звернень студентів університету, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України).

Пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України встановлено, що крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи.

До суб`єктів, які можуть бути звільнені за згаданою підставою, належать учасники освітнього процесу, зазначені у статті 52 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме: педагогічні, науково-педагогічні та наукові працівники; фізичні особи, які провадять освітню діяльність; інші особи, передбачені спеціальними законами та залучені до освітнього процесу у порядку, що встановлюється закладом освіти.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону України «Про повну загальну середню освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) учасниками освітнього процесу в закладах освіти є: учні; педагогічні працівники; інші працівники закладу освіти; батьки учнів; асистенти дітей (у разі їх допуску відповідно до вимог частини сьомої статті 26 цього Закону).

ОСОБА_1 належить до категорії працівників, які можуть бути звільнені на підставі п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України, оскільки вона працювала у Вінницькому національному медичному університеті ім. М. І. Пирогова на посаді доцента кафедри гінекології і акушерства № 2.

Звільнення працівника, який виконує виховні функції та який вчинив аморальний проступок, допускається за наявності двох умов: 1) аморальний проступок повинен бути підтверджений фактами; 2) вчинення проступку несумісне з продовженням роботи, що має виховну функцію.

Таке звільнення допускається за вчинення аморального проступку, як при виконанні трудових обов`язків, так і не пов`язаного з ними (вчинення такого проступку в громадських місцях або в побуті).

Трудове законодавство не визначає поняття аморального проступку. Таке визначення є оціночною категорією, а тому суду, як правозастосовному органу , надано можливість на свій розсуд надавати оцінку на підставі встановлених обставин справи, чи є ті чи інші діяння аморальним проступком. Аморальним проступком є винне діяння, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні засади суспільства, моральні цінності, які склалися в суспільстві, і суперечить змісту трудової функції, дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб. Аморальним проступком слід вважати появу в громадських місцях у нетверезому стані, нецензурну лайку, бійку, поведінку, що принижує людську гідність тощо.

Аналіз вищезазначених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що працівники, які виконують виховну функцію, вчитель, педагог, вихователь, зобов`язані бути людьми високих моральних переконань та бездоганної поведінки. Якщо педагог недостойною поведінкою скомпрометував себе перед учнями, їх батьками, порушив моральні норми, втратив тим самим авторитет, дискредитував себе як вихователь, він може бути звільнений з роботи за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах: від 30 січня 2018 року у справі № 713/265/15-ц (провадження № 61-135св17), від 16 травня 2018 року у справі № 1519/2-667/11 (провадження № 61-13895св18), від 07 травня 2018 року у справі № 243/8522/17 (провадження № 61-13316св18) та багатьох інших.

Підставою для звільнення за п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України є не будь-який аморальний проступок, а такий, що несумісний із продовженням цієї роботи. Оскільки законодавцем не визначено критеріїв визначення межі між проступками, сумісними і не сумісними з продовженням роботи, тому суд зобов`язаний з метою виконання завдання цивільного судочинства самостійно надати оцінку і встановити, чи є вчинений аморальний проступок, за який звільнено працівника, таким, що сумісний із продовженням роботи з урахуванням конкретних обставин справи.

При вирішенні справ подібної категорії, суду належить виходити не з формального підходу оцінки окремо того чи іншого вчинку педагога, а у разі встановлення за обставинами справи неодноразового вчинення педагогом поступків, несумісних зі званням учителя, надавати їм оцінку у сукупності, з урахуванням особливостей відносин у сфері навчально-виховного процесу та підвищеного рівня вимог до моральної-етичних якостей і поведінки учителя (педагога, вихователя) (див. постанову Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 560/893/17 (провадження № 61-48706св18)).

Разом із цим, Верховний Суд України у своїх постановах від 11 лютого 2015 року справа № 6-248цс14 та від 22 березня 2017 року у справі № 6-3135цс16 зазначив, що звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами.

Отже, звільнення не може бути визнано правильним, якщо воно проведено лише внаслідок загальної оцінки поведінки працівника, не підтвердженої конкретними фактами (див. постанови Верховного Суду: від 20 серпня 2018 року у справі № 346/261/16-ц (провадження № 61-16491св18), від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17 (провадження № 61-45041св18), від 27 грудня 2019 року у справі № 345/3007/17 (провадження № 61-25200св18), від 25 листопада 2020 року у справі № 589/16/19 (провадження № 61-8661св20), від 27 липня 2021 року у справі № 357/4897/20 (провадження № 61-3751св21), від 06 вересня 2023 року у справі № 357/4897/20 (провадження № 61-12727св22), та інші).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справах, у яких оспорюється незаконність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Згідно з ч.ч.1.6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч. 1-3 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У справі, рішення у якій переглядається, ОСОБА_1 звільнено з посади доцента ВНМУ ім ОСОБА_56 . Пирогова на підставі п. 3 ч.1 ст. 41 КЗпП України - за вчинення аморального проступку, несумісного з виконанням виховних функцій. В оспорюваному наказі про звільнення позивача зазначено, що він винесений за вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, а саме: безпідставно та незаконно втручалась у процес проведення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, аморальною поведінкою та образами по відношенню до студентів і колег, принижувала їх людську гідність, чим порушила норми педагогічної етики та моралі; після завершення виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, розміщує на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріали, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу (а.с. 17 т. 1). Підставою звільнення зазначено: розпорядження в.о. ректора, витяг з протоколу № 4 від 01.04.2024 засідання профспілкового комітету співробітників університету (відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ), рішення комісії з розгляду звернень від 15.04.2024 (а.с. 17 зі звороту).

Однак, як установлено судом першої інстанції на підставі наявних у справі доказів, такий висновок зроблений не на підставі рішення комісії за наслідками службового розслідування, а виключно з врахуванням позиції учасників конфлікту, які заперечували проти здійснення позивачкою висвітлення процесу виборів представників з числа студентів, які мають право брати участь у виборах ректора, 19.03.2024, та надані позивачкою відеозаписи таких подій 19.03.2024 ,а також її подальша поведінка, якою вона послідовно наполягала на законному праві здійснювати таке висвітлення як журналіст та викладала наявні зауваження до процесу виборів. Вказані матеріали не містять доказів її аморальної поведінки та образ по відношенню до студентів і колег, приниження їх людської гідності, порушення норм педагогічної етики та моралі, а тому зазначені обставини першого абзацу у викладі аморального проступку в наказі про звільнення позивачки суд вважає недоведеними «поза розумним сумнівом».

Щодо визнання аморальним проступком розміщення на своїй особистій сторінці у соціальній мережі Фейсбук відео та фотоматеріалів, за участю студентів з образливими та принизливими написами, принижуючи їх честь і гідність, які мають ознаки публічного булінгу, що зазначено в абзаці другому у викладі аморального проступку в наказі про звільнення позивачки, переглянувши наявні скріншоти з мережі Фейсбук сторінки « ОСОБА_34 », суд дійшов правильного висновку, що предметом обговорення в мережі були події 19.03.2024, в ході чого автор дописів « ОСОБА_34 » наполягала на законності своїх дій та протиправності поведінки щодо неї. Позивачка не заперечувала в ході судового розгляду, що дійсно має в зазначеній мережі відповідну сторінку, але вважала недоведеним, що саме нею зроблені зазначені коментарі, оскільки на даний час такі коментарі на її сторінці відсутні. Та оскільки такі коментарі в своїй сукупності свідчать про обставини, учасником яких була позивачка та здійснені автором під іменем «Тетяна Супрунова», що відповідає її сторінці в даній соціальній мережі, суд вважає, що відповідач на час оцінки таких коментарів мав достатньо підстав вважати, що такі коментарі здійснені саме позивачкою, оскільки про протиправний доступ до її сторінки позивачкою не заявлялося та дій щодо встановлення автора таких публікацій, в разі заперечення, що такі вчинені нею, не вчинялося. Тому при оцінці таких коментарів суд виходить з того, що вони були надані саме позивачкою. Разом із тим, надані суду висловлювання, в переважній більшості і вживання таких висловлювань щодо студентів університету як «ярий «комуніст» і вірний слуга», «комуняка», «не менш зашкварений», «молодца-адінакови з лиця», на думку суду, є оціночними та не вказують на мету приниження людської гідності.

У пункті 28 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 частини першої статті 41 КЗпП України слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП України про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом із тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

У даному спорі неможливо встановити вказані вище обставини, з огляду на відсутність взагалі часових рамок вчинення дій, які відповідач розцінює як булінг, і відповідно, наступну поведінку позивача.

Відповідно до пункту 31 ч.1ст.1 ЗУ «Про освіту» булінг (цькування) - діяння (дії або бездіяльність) учасників освітнього процесу, які полягають у психологічному, фізичному, економічному, сексуальному насильстві, у тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій, що вчиняються стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, внаслідок чого могла бути чи була заподіяна шкода психічному або фізичному здоров`ю потерпілого. Типовими ознаками булінгу (цькування) є: систематичність (повторюваність) діяння; наявність сторін - кривдник (булер), потерпілий (жертва булінгу), спостерігачі (за наявності); дії або бездіяльність кривдника, наслідком яких є заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страх, тривога, підпорядкування потерпілого інтересам кривдника, та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого.

Вказане також відображено й в Порядку реагування на випадки булінгу (цькування), на який посилається заявник касаційної скарги, зокрема ознаками булінгу (цькування) є систематичне вчинення учасниками освітнього процесу діянь стосовно малолітньої чи неповнолітньої особи та (або) такою особою стосовно інших учасників освітнього процесу, в тому числі із застосуванням засобів електронних комунікацій.

Тобто, аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку , що булінг (цькування) відрізняється від сварки або конфлікту кількома типовими ознаками як :по-перше, це систематичність (повторюваність) діяння - вчинення різних формах насильства (фізичного, економічного, психологічного, сексуального, в тому числі, за допомогою засобів електронної комунікації) двічі і більше разів стосовно однієї і тієї ж особи; по-друге, булінг (цькування) майже завжди має злий умисел, коли метою дій кривдника є умисне заподіяння психічної та/або фізичної шкоди, приниження, страху, тривоги, бажання підпорядковувати потерпілого своїм інтересам та/або спричинення соціальної ізоляції потерпілого; по-третє, для булінгу (цькування) характерний дисбаланс сил - владний дисбаланс між кривдником і потерпілим (асиметричні відносини), різниця у фізичному розвитку, рівні соціально-психологічної адаптованості, соціальному статусі, стані здоров`я (наявність інвалідності чи особливих освітніх потреб), ментальному розвитку тощо, по-четверте, відсутність розкаяння у кривдника.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що викладені в заявах батьків учнів відомості, з урахуванням типових ознак булінгу, визначених законом, не є належним та достатнім підтвердженням факту булінгу. Роботодавець, приймаючи оспорюваний наказ про звільнення позивача з роботи, у зв`язку з вчиненням ним аморального проступку, не встановив конкретних діянь з боку ОСОБА_1 , які б полягали у певному вигляді насильства над учнями (психологічне, фізичне), їх систематичності та наявності наслідків у вигляді заподіяння учням психічної та/або фізичної шкоди.

Самі по собі заяви студентів без доведення конкретними доказами, викладених у них обставин щодо дій з боку позивача по відношенню до студентів та дописи у соцмережі, які відповідач розцінив як булінг, не свідчать про аморальність проступку в розумінні пункту 3 частини першої статті 41 КЗпП України.

Більше того, ні заяви студентів, ані акт службового розслідування, не містять конкретних часових рамок таких подій, якщо вони були, наявності свідків, аудіо/відео записів, будь-яких інших доказів. Зазначення таких відомостей зі слів студентів без долучення до них доказів, є припущеннями ,на яких не може грунтуватись судове рішення.

Отже ,доводи апеляційної скарги ВНМУ ім. М. І. Пирогова щодо невстановлення судом наявності в діях ОСОБА_1 ознак аморального проступку, є вирваними із контексту встановлених судом при розгляді вказаної справи обставин, мотивів суду.

Таким чином , відповідач ,у порушення ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів на підтвердження вчинення позивачем винного діяння (аморального проступку) та в чому саме він виявлявся, що суперечить загальноприйнятим нормам і правилам, порушує моральні цінності суспільства, і суперечить змісту трудової функції, тим самим дискредитуючи службово-виховні, посадові повноваження відповідного кола осіб.

У зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставне звільнення позивача за пунктом 3 частини першої статті 41 КЗпП України та ,як наслідок , обґрунтовано визнав незаконним і скасував наказ про її звільнення й поновив на роботі.

Також колегія суддів погоджується із висновками суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням та його розміру .

Разом з тим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції не врахував ту обставину, що вона зазнавала дискримінаційного ставлення адміністрації Університету та інших осіб за ознаками її участі в громадській кампанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ №2», участі в громадській кампанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім. М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян також не заслуговують на увагу.

Згідно із частинами першою, другою статті 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Заборона дискримінації гарантується Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), ратифікованою Україною 17 липня 1997 року, відповідно до статті 14 якої користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

При цьому Протокол № 12 до Конвенції, ратифікований Україною 09 лютого 2006 року, розширює сферу дії заборони дискримінації на будь-яке право, що гарантується національним законодавством, навіть якщо таке право не передбачене Конвенцією.

Статтею 1 цього Протоколу передбачено, що здійснення будь-якого передбаченого законом права забезпечується без дискримінації за будь-якою ознакою, наприклад за ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національної меншини, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства», заява № 36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раальте проти Нідерландів») (пункти 48, 49 рішення від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», заява № 10441/06).

Аналогічний підхід у своїх рішеннях застосовує Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004).

Отже, дискримінація це менш прихильне поводження з людиною, ніж з іншими в аналогічній ситуації, через певні ознаки цієї людини.

Стаття 2-1 КЗпП України забороняє будь-яку дискримінацію у сфері праці, зокрема, порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.

Поняття дискримінації міститься в п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні».

Так, під дискримінацією слід розуміти ситуацію, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

При цьому, в ч. 1 ст. 5 вказаного Закону визначено такі форми дискримінації: пряма дискримінація; непряма дискримінація; підбурювання до дискримінації; пособництво у дискримінації; утиск.

Позивачка вважає, що до неї було застосовано саме пряму дискримінацію, визначення якої надано в п. 6 ч. 1 ст. 1 даного Закону, а саме: пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, позивач зазначає, що по відношенню до неї має місце дискримінація з боку роботодавця відповідача, в зв`язку з її участю в громадській компанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ № 2»; участі в громадській компанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім М.І. Пирогова; звернення до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; звернення до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян. Проте, з фактів такої дискримінації позивач наводить її виклики на бесіди телефоном до кабінету в.о. ректора ОСОБА_2 , де на неї вчинявся моральний тиск та шантаж, виключення з переліку науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини», відмову Оргкомітету з виборів ректора в реєстрації її спостерігачем від кандидата на виборах ректора ОСОБА_3 та подальше звільнення її з посади.

Однак, наведені позивачем події ,за відсутності належних та допустимих доказів їх вчинення, а саме виклику до кабінету в.о. ректора ОСОБА_2 , де зі слів позивачки на неї вчинявся моральний тиск та шантаж, документально не підтверджені.

А самі по собі події виключення позивачки з переліку науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини», відмови Оргкомітету з виборів ректора в реєстрації її спостерігачем від кандидата на виборах ректора ОСОБА_3 та подальше звільнення її з посади не можуть вважатися дискримінаційними в сфері трудових відносин, оскільки виходячи із наведеного визначення для віднесення тих чи інших дій до дискримінаційних, необхідна наявність певної ознаки (тобто, конкретного переконання), внаслідок якої позивач зазнає обмеження у своїх правах, зокрема в сфері праці, у порівнянні із іншими співробітниками.

Натомість, дослідженими доказами доведено, що остаточне рішення про виключення позивачки з переліку науково-педагогічних працівників, які мають право здійснювати освітню діяльність, навчально-виховну і науково-дослідну роботу, а також надавати медичну допомогу на базі комунального некомерційного підприємства «Вінницька міська клінічна лікарня «Центр матері та дитини» приймалося саме КНП «ВМКЛ ЦМ та Д», а не відповідачем, як роботодавцем позивачки, так як таке право визначається договірними відносинами між різними медичними закладами та відповідачем, при цьому відповідач, зі свого боку, на переконання суду, вчинив вичерпні об`єктивно необхідні дії для надання позивачці такого права саме на базі КНП «ВМКЛ ЦМ та Д», а за відсутності погодження саме КНП «ВМКЛ ЦМ та Д», відповідач забезпечив позивачку можливістю надавати медичну допомогу на базі Університетської клініки, що підтверджено матеріалами справи. Зокрема, з наданих як стороною позивача, так і стороною відповідача, доказів, вбачається, що надання медичної допомоги на базі медичних закладів співробітниками кафедри надається в різних медичних закладах, і таким закладом не є виключно КНП «ВМКЛ ЦМ та Д». Оскільки ці правовідносини між відповідачем і медичним закладом грунтуються виключно на договірних засадах, які базуються на принципах добровільності сторін, будь-яких дискримінаційних дій відповідача по відношенню до позивачки в цих правовідносинах в ході судового розгляду не доведено, так як в документах,що подавалися саме відповідачем для розгляду вказаному медичному закладу, позивачка була зазначена.

Не визнання позивачки спостерігачем від кандидата на виборах ректора ОСОБА_3 та подальше звільнення її з посади на підставі п. 3 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є дискреційними повноваженнями суб`єктів прийняття таких рішень і їх прийняття в умовах дискримінації позивачки за вказаними нею ознаками ,в ході судового розгляду також не доведено.

Відтак , колегія суддів вважає, що суд повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши та надавши правову оцінку доводам позивачки, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про встановлення факту прямої дискримінації у сфері трудових відносин, оскільки вона не довела фактів дискримінації по відношенню до себе з боку відповідача в зв`язку з її участю в громадській компанії, спрямованій на збереження КНП «ВМКПБ № 2»; участю в громадській компанії щодо забезпечення прозорості та законності виборів ректора ВНМУ ім М.І. Пирогова; зверненнями до громадських об`єднань за захистом своїх прав та прав інших громадян; зверненнями до правоохоронних органів за захистом своїх прав та прав інших громадян.

Доводи апеляційних скарг сторін по суті є цитуванням окремих абзаців рішення суду та не погодження з ними і зводяться до незгоди з висновками суду та особистого бачення апелянтами обставин даної справи та хибного тлумачення норм матеріального та процесуального закону.

Оскільки доводи апеляційних скарг ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні сторонами спірних правовідносин, положень ЦК України та ЦПК України, судової практики суддів касаційної інстанції, вони є непереконливими і такими, що правильність висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав дійти висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права , передбачених статтею 376 ЦПК України, в якості підстав для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підлягає залишенню без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги не підлягають задоволенню, підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 04 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Л. О. Голота

В. П. Рибчинський