Справа № 182/5967/25
Провадження № 2/0182/3952/2025
У Х В А Л А

Іменем України

27.10.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Журба Роман Валерійович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини -

В С Т А Н О В И В :

До Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Журба Роман Валерійович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2025 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як вбачалось з викладених вимог, позивачка зазначала, що 30 липня 2024 року від своєї тітки вона дізналась про смерть свого батька. При цьому, вказувала, що на даний час вона мешкає за межами країни, а саме: у Великій Британії, а тому, вчасно звернутись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини не мала можливості, що й стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

Згідно з пунктами 5 та 6 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Положеннями частини 5 статті 177 ЦПК України передбачено, що позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та, відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України, такі докази мають бути подані разом з поданням позовної заяви.

Главою 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, передбачені обставини, при наявності яких нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії та на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Згідно п.23 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину (яка, згідно п.24, повинна бути у вигляді обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину), особа може звернутись до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст.49 Закону України «Про нотаріат», на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження; про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову, що також узгоджується з положенням п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року.

Позивачка, звертаючись до суду з позовною заявою, просила суд надати їй додатковий строк в 1 (один) місяць для прийняття спадщини. Однак, викладені вимоги підлягають уточненню, оскільки стороною позивача не зазначено осіб, після смерті яких вона має намір скористатись своїми спадковими правами. Окрім цього, безпосередньою підставою для звернення до суду з позовом про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини є певні перешкоди (докази), які засвідчують факт неможливості вирішення питання в позасудовому порядку. Тобто, передумовою звернення до суду з даною позовною заявою є відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, яка до позовної заяви долучена не була.

21 жовтня 2025 року на адресу суду від позивачки надійшла заява, на виконання ухвали суду від 03 жовтня 2025 року.

Ознайомившись з вказаною заявою, суддя прийшла до наступного висновку.

Так, позивачка в заяві зазначила, що нею в позовній заяві були викладені всі обставини та підстави звернення до суду з даним позовом, безпосередньо, вона послалась на ст.1272 ЦПК України (про причини та поважність пропуску визначеного законом строку), а саме: про необізнаність про факт смерті батька та географічну відстань, які суддя до уваги не приймає. Позивачка вказала на те, що зверталась до нотаріальних органів з заявою про прийняття спадщини, однак, їй було відмолено в прийнятті заяви.

Таким чином, постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії заявниця до суду не надала, а значить, визначений в ухвалі суду недолік не усунула.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватись завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України)

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що право на звернення до суду гарантовано, доступ до суду має бути забезпечено.

Верховний Суд в Постановах від 22 грудня 2021 року в справі № 591/4922/21 (провадження № 61-16576св21), від 11 вересня 2024 року в справі № 757/68189/21-ц (провадження № 61-5209св24) зазначив, що одне з найважливіших процесуальних питань, яке має вирішити суд під час відкриття провадження у справі, це питання про підсудність справи цьому суду і вказане має велике значення, оскільки означає дотримання судами положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, частиною першою статті 8 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також той факт, що стороні позивача надано тривалий термін для усунення недоліків та було роз`яснено, що саме на позивача покладається обов`язок забезпечити належним чином докази по справі, всупереч вимогам, які були зазначені в ухвалі суду, недоліки не усунула та фактично подала заяву з зазначенням ідентичних обставин, які були викладені нею в позовній заяві.

З огляду на викладене, суддя, здійснивши аналіз норм законодавства, зробила висновок, що і суд, і особа, яка подала позовну заяву, наділена низкою процесуальних прав та обов`язків, зокрема, в разі подання особою позовної заяви, оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви, суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Також, слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо), не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З урахуванням вищевикладеного, в тому числі, й того факту, що позивач не виконала вимоги ухвали суду від 03 жовтня 2025 року, згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, матеріали позовної заяви вважаються неподаними і повертаються позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Нікопольського міського нотаріального округу Журба Роман Валерійович, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що, згідно з ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал