Справа № 950/2358/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 жовтня 2025 року м.Лебедин
Лебединський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Бакланова Р. В.
а участю секретаря - Гладкової С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лебедині справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
В С Т А Н О В И В :
Представник позивача Лисенко О.С. у позовній заяві зазначила про розгляд справи без її участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час дату тасце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Відзив на позовну заяву до суду не подав.
Суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення у справі на підставі наявних доказів.
Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.
Щодо дійсності та виконання кредитного договору
Судом встановлено, що 29 липня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір (оферти) № 29.07.2024-100000148. Відповідно до статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору та визначенні його умов. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов. Істотною умовою кредитного договору є обов`язок позичальника повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).
Договір був укладений в електронній формі. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції (оферти) та її прийняття (акцепту). Акцепт може бути наданий шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).
Позивач надав докази, що відповідач підписав договір та заявку за допомогою одноразового ідентифікатора (СМС-пароля), що відповідає визначенню, наданому у п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, позичальник пройшов ідентифікацію через Систему BankID Національного банку. Згідно з правовою позицією Касаційного цивільного суду Верховного Суду (викладеній, зокрема, у постанові від 12.01.2021 р. у справі №524/5556/19), укладення договору за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора є підтвердженим. Таким чином, договір є укладеним та обов`язковим для сторін (ст. 629 ЦК України). ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання виконало, перерахувавши ОСОБА_1 суму кредиту в розмірі 7000 грн. 00 коп..
Щодо заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України та ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідач не виконав свої зобов`язання належним чином. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, що зазначено в ст. 526 ЦК України. Порушенням зобов`язання є його невиконання відповідно до ст. 610 ЦК України.
Оскільки факт надання кредиту - 7000 грн. та порушення зобов`язань (несплата) доведений, стягненню підлягає зборгованість за тілом кредиту (основний борг): 7000 грн. 00 коп..
Щодо заборгованості по процентах, суд зазначає наступне:
Нарахування процентів передбачено договором (1.5% за день) та відповідає вимогам ч.ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України. Сума процентів становить 8820 грн. 00 коп., тому підлягає стягненню в повному обсязі.
Щодо відмови у стягненні неустойки (штрафу, пені).
Позивач вимагає стягнення неустойки у розмірі 3500 грн. 00 коп.. При цьому Позивач посилається на зміни, внесені до ЗУ «Про споживче кредитування» Законом № 3498-IX від 22.11.2023, які нібито дозволяють нарахування неустойки за договорами, укладеними після 24.01.2024, незважаючи на загальні норми ЦК України. Договір було укладено 29.07.2024 року, тобто під час дії воєнного стану. Норма ЦК України. Відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Оскільки дія воєнного стану триває, та керуючись спеціальною захисною нормою п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає нарахування неустойки в сумі 3500 грн. 00 коп. неправомірним і таким, що не підлягає задоволенню.
Щодо відмови у стягненні комісії
Позивач вимагає стягнення комісії за надання кредиту (350 грн.) та додаткової комісії за обслуговування кредитної заборгованості (3 х 350 грн. = 1050 грн.), разом 1400 грн. 00 коп.. Комісія за обслуговування, згідно з договором, включає організацію інформаційної підтримки та забезпечення можливості робити платежі онлайн.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Обов`язок безоплатності. Частина 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» прямо встановлює, що кредитодавець зобов`язаний безоплатно повідомляти споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості (не частіше одного разу на місяць) та надавати виписку з рахунку. Позивачем не надано жодних доказів вчинення конкретних дій, за які нараховувалася комісія, що не входять до переліку безоплатних послуг.
Суд керується висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, згідно з яким умова договору про оплату інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною.
Оскільки умови договору про нарахування разової комісії - 350 грн. та комісії за обслуговування - 1050 грн. стосуються послуг, які кредитодавець зобов`язаний надавати безоплатно, ці умови є нікчемними. Відтак, немає підстав для стягнення комісії в сумі 1400 грн. 00 коп.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 81, 141, 264-265, 279 ЦПК України, ст. 525, 526, 530, 1048, 1049, 1050 ЦК України, п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 11, 12 Закону України «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію»,
Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Відповідач: ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).
Суддя Роман БАКЛАНОВ