Справа № 368/291/17
Рішення

Іменем України

"30" жовтня 2025 р. Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Іванюта Т.Є.

при секретарі Вареник О.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлику справу за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Ржищівське лісове господарство» до Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень, витребування земельної ділянки, -,

встановив :

Прокурор звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що рішенням 7 сесії 6 скликання Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 26.05.11 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 та площею 0,1949 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних рішень, 25.11.11 ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 416258 площею 0,1950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :04:303:0003) що розташована по АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 416259 площею 0,1949 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :04:303:0004 ) що розташована по АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу № 1904 від 03.07.12 та № 2273 від 28.08.12 вказані земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужені на користь ОСОБА_1 , про що державним реєстратором Кагарлицької міської ради Нацевич Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 30409070 від 11.07.16 та № 30407907 від 11.07.16 на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач вважає, що передача земельних ділянок у власність відбулася з порушенням вимог Земельного кодексу України оскільки установлено, що вказані земельні ділянки, які надані у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а в подальшому відчужені на користь ОСОБА_1 , перебуває у постійному користуванні ДП «Ржищівське лісове господарство» та відноситься до земель лісового фонду.

Тому позивач просить визнати незаконними та скасувати рішення 7 сесії 6 скликання Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 26.05.11 щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 та щодо затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1949 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Визнати недійсним та скасувати рішення державного реєстратора Кагарлицької міської ради Нацевич Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 30409070 від 11.07.16 та № 30407907 від 11.07.16 щодо реєстрації земельної ділянки на ім`я ОСОБА_1 . Витребувати на користь ДП «Ржищівське .лісове господарство» з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки лісогосподарського призначення площею 0,3899 га з кадастровими номерами :04:303:0003 та :04:303:0004.

В судовому засіданні прокурор позов підтримав.

Представники Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, а також Державного підприємства «Ржищівське лісове господарство» в судове засідання не з`явились, згідно довідки з єдиного державного реєстру юридичних та фізичних офсіб, вказані підприємства припинили свою діяльність.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, подав запередення, в якому просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на те, що позивачем на надано підтверджуючі документи про належність спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, рішення органу місцевого самоврядування про передачу ДП Ржищівське лісове господарство спірних земельних ділянок. Також на адресу суду надійшло клопотання про відмову в задоволенні позову , посилаючись на те, що як вбачається із змісту позовної заяви прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах двох позивачів, а саме Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Ржищівське лісове господарство». Водночас, станом на 28 жовтня 2025 року згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, сформованих у електронній системі Опендатабот, Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Ржищівське лісове господарство» мають статус юридичних осіб, діяльність яких припинена.

Таким чином, обидва позивача у справі втратили статус юридичних осіб і в силу вимог ст. 48 ЦПК України не можуть бути позивачами у зазначеній цивільній справі.

Представник відповідача Балико Щучинської сільської ради в судове засідання не з`явився, на даний час діяльність вказаної організації припинена.

Треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явились.

Заслухавши пояснення позивача прокурора Кагарлицького відділення Обухівської окружної прокуоратури, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити з слідуючих підстав.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції .

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України "Про міжнародні договори України", ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів .

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.( ч.4 ст. 82 ЦПК України)

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Як пояснили у ВСУ, відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слід оцінювати три критерії на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Критерій законності означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм.

Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу.

Принцип «пропорційності» передбачає дотримання справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням 7 сесії 6 скликання Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району Київської області від 26.05.11 затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,1950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_2 та площею 0,1949 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних рішень, 25.11.11 ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 416258 площею 0,1950 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :04:303:0003) що розташована по АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 416259 площею 0,1949 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (кадастровий номер :04:303:0004 ) що розташована по АДРЕСА_1 .

В подальшому, на підставі договорів купівлі-продажу № 1904 від 03.07.12 та № 2273 від 28.08.12 вказані земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відчужені на користь ОСОБА_1 , про що державним реєстратором Кагарлицької міської ради Нацевич Л.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за № 30409070 від 11.07.16 та № 30407907 від 11.07.16 на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач в позові посилався на ту обставину, що згідно інформації ДП «Ржищівське лісове господарство» № 02-14 від 26.01.17 та інформації Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства за № 04-36/132 від 25.01.17, а також інформацію за № 876 від 26.12.16 та картографічні матеріалами, надані Українським державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням ВО «УКРДЕРЖЛІСПРОЕКТ», про те, що спірна земельна ділянка накладається на землі лісогосподарського призначення 50 кварталу Ржищівського лісництва, яка перебуває у користуванні ДП «Ржищівське лісове господарство».

Крім того, погоджень щодо вилучення та зміну цільового призначення земель ДП «Ржищівське лісове господарство» не надавалося.

Як вбачається із змісту позовної заяви прокурор звернувся з позовом до суду в інтересах двох позивачів, а саме Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Ржищівське лісове господарство».

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ з прав людини сторонами цивільного розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно Korolev v. Russia (Корольов проти Росії) (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; Menchinskaya v. Russia (Менчинська проти Росії) № 42454/02, § 35, ЄСПЛ, від 15 січня 2009 року).

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

У постанові від 06 липня 2021 року у справі № 911/2169/20 (провадження № 12-20гс21) Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку щодо застосування частини третьої статті 23 Закону України Про прокуратуру в подібних правовідносинах, викладеного в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 363/4656/16-ц, який зводиться до необхідності визначення організаційно-правової форми суб`єкта, в особі якого звертається прокурор, з метою підтвердження підстав для представництва інтересів держави в суді в особі державного підприємства. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі державного підприємства, оскільки воно не є органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень.

У зазначеній справі сформульовано висновок, відповідно до якого Заборона на здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, передбачена абзацом третім частини третьої статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII Про прокуратуру (далі - Закон), має застосовуватись з урахуванням положень абзацу першого частини третьої цієї статті, який передбачає, що суб`єкт, в особі якого прокурор може звертатись із позовом в інтересах держави, має бути суб`єктом владних повноважень, незалежно від наявності статусу юридичної особи.

У справі, що переглядається, заступник керівника Кагарлицької місцевої прокуратури , звернувшись до суду з позовом в інтересах держави в особі ДП Ржищівське лісове господарство , фактично здійснює представництво інтересів державного підприємства, а не інтересів держави, що суперечить положенням чинного законодавства.

Відповідно до вимог ч.1,2 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Нормами ст.80 ЦК України встановлено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) це офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи.

Водночас, станом на 28 жовтня 2025 року згідно витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, сформованих у електронній системі Опендатабот, Київське обласне та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства та ДП «Ржищівське лісове господарство» мають статус юридичних осіб, діяльність яких припинена

Таким чином, обидва позивача у справі втратили статус юридичних осіб і в силу вимог ст. 48 ЦПК України не можуть бути позивачами у зазначеній цивільній справі.

За таких обставин суд вважаю за необхідне відмовити в задоволенні позову з мотивів припинення у встановленому законом порядку статусу юридичної особи позивачів, що в свою чергу скасовує їх правосуб`єктність відповідно до діючого законодавства України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,-

В и р і ш и в :

В задоволенні позову заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м.Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Ржищівське лісове господарство» до Балико-Щучинської сільської ради Кагарлицького району, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними та скасування рішень, витребування земельної ділянки, відмовити..

Рішення суду набуває законної сили відповідно до ст.. 273 ЦПК України

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом 30 днів.

Суддя : Т.Є. Іванюта.