Справа № 456/2632/22 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є
Провадження № 22-ц/811/1370/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: представника Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» Давид А.М.,

Паньківа Б.І. та його представника Михавківа І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» та ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 рокуу справі за позовом Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором компенсації земельного податку з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2022 року Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором компенсації земельного податку з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості.

Позов мотивували тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 06 жовтня 2005 року, укладеного між Державним підприємством «Львівський військовий лісокомбінат» та ОСОБА_1 , відповідач придбав нежитлову цегляну будівлю матеріального складу по вулиці Харкова у місті Стрию Львівської області.

В подальшому, 01 серпня 2016 року між Державним підприємством «Львівський військовий лісокомбінат» та ОСОБА_1 укладено договір компенсації земельного податку, за умовами якого відповідач зобов`язався сплачувати йому компенсацію земельного податку за тимчасове користування земельною ділянкою площею 1082 кв.м., а Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» зобов`язалося надати в тимчасове платне користування земельну ділянку під приміщенням, викупленим відповідачем.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за період з грудня 2019 року по липень 2022 рік у нього виникла заборгованість з компенсації земельного податку в розмірі 34831.04 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання у нього виник обов`язок зі сплати інфляційних нарахувань за період з грудня 2019 року по липень 2022 рік в розмірі 12737.71 грн та 3 % річних за це період в розмірі 2971.25 грн.

З наведених піддав та уточнених позовних вимог позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» компенсацію земельного податку на загальну суму 50540.00 грн, з яких 34831.04 грн основний борг, 12737.71 грн інфляційні нарахування та 2971.25 грн 3 % річних.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» заборгованість в розмірі 7619.29 грн., 106.67 грн інфляційних нарахувань за період з січня 2020 року до липень 2020 року, 133.03 грн.3 % річних за користування грошовими коштами, а всього 7858.99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2481 грн.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року оскаржило Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» та ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» покликається на те, що суд фактично зобов`язав державне оборонне підприємство оплатити податок на землю, яка перебуває у власності фізичної особи, що призведе до невиправданих матеріальних втрат державного оборонного підприємства, які не пов`язані з його діяльністю, та звільнення відповідача від тягара утримання належного йому майна.

Власник майна зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, зокрема, нести витрати, необхідні для його збереження, вживати всіх заходів, пов`язаних із його утриманням, в тому числі і сплачувати комунальні послуги, податки тощо.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів внесення змін до договору № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року про компенсацію земельного податку, укладеного між ним та ОСОБА_1 , шляхом зменшення площі земельної ділянки, а сама лише заява про зміну площі земельної ділянки для оплати компенсації не підтверджує проведення таких змін.

Всі зміни та доповнення до договору дійсні лише у випадках, якщо вони зроблені у письмовій формі, підписані уповноваженими представниками сторін та оформлені окремими додатковими угодами, однак таких угод укладено не було.

Крім того, заява від 30 грудня 2019 року не містить пропозиції укласти додаткову угоду і не відповідає передбаченій договором процедурі для внесення змін до договору № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року

З наведених підстав просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на те, що на підставі договору № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року про компенсацію земельного податку у нього виник обов`язок сплачувати компенсацію Державному підприємству «Львівський військовий лісокомбінат» земельного податку за тимчасове користування земельною ділянкою площею 1082 кв.м. до 28 числа поточного місяця.

Відповідно до поданої ним заяви про внесення змін до договору, дія вищезазначеного договору припинена з 01 серпня 2020 року.

Компенсації підлягає сплачений, але не компенсований земельний податок, однак Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» не надало доказів, які б підтверджували сплати земельного податку, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог.

З наведених підстав просить рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» Давид А.М. на підтримання доводів апеляційної скарги Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» та заперечення щодо апеляційної скарги Паньківа Б.І., пояснення ОСОБА_1 та його представника Михавківа І.В. на підтримання доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 та заперечення щодо апеляційної скарги Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» підлягає до задоволення а апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 01 серпня 2020 року, строк дії договору компенсації земельного податку №1/8/16-2 припинено, відтак, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за період з січня 2020 року по липень 2020 року в розмірі 7858.99 грн, а оскільки відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, то з нього на користь позивача слід стягнути також інфляційні нарахування в розмірі 106.67 грн та 3 % річних за користування грошовими коштами в розмірі 133.03 грн за цей період.

З таким висновком суду колегія суддів в повній мірі не погоджується з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено що на підставі державного акта на право користування землею від 10 лютого 1978 року Державному підприємству «Львівський військовий лісокомбінат» в постійне користування відведено земельну ділянку площею 63,64 га згідно з описом меж та планом земель, наданих в постійне користування.

Згідно з наявними в матеріалах справи податковими деклараціями Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» щомісячно сплачує земельний податок за користування земельною ділянкою державної власності.

Згідно з актом обстеження від 17 липня 2013 року, складеним комісією в складі головного інженера Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» Гребеняка Б.Т., начальника Стрийського деревообробного цеху Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» Гребеняка Я.Б., столяра Стрийського деревообробного цеху Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» Матковського В.В. в присутності провідного державного фінансового інспектора Держфінінспекції у Львівській області Тухлян С.Ф., старшого фінансового інспектора Держфінінспекції у Львівській області Люхнюка Н.З., встановлено, що частину земельної ділянки, яка перебуває у користуванні Стрийського деревообробного цеху Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» займає ФОП ОСОБА_2 площею 4252 кв.м. та ФОП ОСОБА_1 площею 1082 кв.м.

06 жовтня 2005 року між Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський лісокомбінат» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Дутко О.В., зареєстрований в реєстрі за № 4155, за умовами якого Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський лісокомбінат» продало, а ОСОБА_1 купив нежитлову цегляну будівлю матеріального складу «А-1», розташовану за АДРЕСА_1 , загальною площею 229.2 м2.

Вищезазначена нежитлова цегляна будівля матеріального складу «А-1», розташована за АДРЕСА_1 , загальною площею 229.2 м2 прийнята ОСОБА_1 , що підтверджується актом приймання-передачі основним засобів.

01 серпня 2016 року Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський лісокомбінат» та ОСОБА_1 укладено договір компенсації земельного податку № 1/8/16-2, за умовами якого Державне підприємство Міністерства оборони України «Львівський лісокомбінат» (виконавець) зобов`язалося надати в тимчасове платне користування земельну ділянку під приміщенням, яке було викуплене згідно з договором купівлі-продажу № 286212 від 06 жовтня 2005 року, що буде використовуватися для виробничих цілей, а ОСОБА_1 (замовник) зобов`язується сплачувати компенсацію земельного податку за тимчасове користування земельною ділянкою площею 1082 кв.м.

Пунктом 2.5. договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року передбачено, що замовник зобов`язується своєчасно сплачувати компенсацію земельного податку за тимчасове користування земельною ділянкою до 28 числа поточного місяця.

У разі порушення своїх зобов`язань за цим договором сторони не суть відповідальність, визначену цим договором і чинним законодавством України.

Згідно з п. 4.1. договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року даний договір набуває чинності з моменту її підписання і діє до 01 серпня 2017 року. Якщо ні одна зі сторін не заявить протягом одного місяця до завершення терміну дії договору про припинення дії цього договору або зміну його умов, він вважається продовженим на наступний термін із збереженням усіх попередніх умов.

Доповнення та зміни, що виникають в процесі роботи до договору, оформляються окремими додатковими угодами, які є невід`ємною частиною договору. Всі зміни та доповнення дійсні тільки в тих випадках, якщо вони зроблені в письмовій формі і підписані уповноваженими представниками сторін (п.4.2. договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року).

Відповідно до п. 4.3. договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року додатки до договору є невід`ємною його частиною.

Згідно з розрахунком компенсації земельного податку, що є додатком № 1 до договору № 1/8/16-2, сума компенсації на 2016 рік складає 10268.61 грн в рік без ПДВ, що становить 855.72 грн в місяць без ПДВ, виходячи із ставки земельного податку, що становить 949.04 грн за 1 кв.м. та площі земельної ділянки 1082 кв.м.

Таким чином, сторони договору домовилися про те, що компенсація земельного податку є платою, яку здійснює відповідач за тимчасове користування земельною ділянкою площею 1082 кв.м.

27 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» із заявою, в якій просив з 01 січня 2020 року змінити площу земельної ділянки для оплати компенсації, виключно врахувати площу ділянки, що знаходиться під складським приміщенням та 1 м вздовж всього периметру приміщення.

Умовами договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року передбачено, що зміни до нього, в тому числі і щодо площі земельної ділянки, яка передається у тимчасове користування, оформляються окремими додатковими угодами.

Однак матеріали справи не містять жодних додаткових угод, укладених між Державним підприємством Міністерства оборони України «Львівський лісокомбінат» та ОСОБА_1 щодо внесення змін до умов договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року, а внесення таких в односторонньому порядку умови договору не передбачають.

Згідно з розрахунку компенсації земельного податку сума компенсації на 2019, 2020, 2021 та 2022 рік складає 13061.64 грн в рік без ПДВ, що становить 1088.47 грн в місяць без ПДВ, виходячи із ставки земельного податку, що становить 1088.47 грн за 1 кв.м. та площі земельної ділянки 1082 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» неодноразово зверталося до ОСОБА_1 з претензіями, а саме: № 59 від 24 вересня 2020 року, № 110 від 07 жовтня 2021 року, № 151 від 17 грудня 2021 року, № 60 від 19 травня 2022 року, в яких повідомляло його про наявність заборгованості з компенсації земельного податку за тимчасове користування земельною ділянкою та необхідність у найкоротші терміни сплатити наявну у нього заборгованість, однак така відповідачем не сплачена в повному обсязі.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_1 з оплати компенсації земельного податку, така за період з грудня 2019 року по липень 2022 року становить 34831.04 грн.

Відповідач, всупереч вимогам ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження сплати компенсації земельного податку за спірний період та відсутності у нього заборгованості чи наявності заборгованості в іншому розмірі.

Стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість в розмірі 7619.29 грн лише за період з січня 2020 року по липень 2020 року, суд першої інстанції вважав, що договір компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року припинено з 01 серпня 2020 року.

В той же час порядок набрання чинності та припинення договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року передбачений його умовами.

Відповідно до п. 4.1. договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 01 серпня 2017 року.

Крім того, в пункті 4.1. цього договору сторони погодили, що такий вважається продовженим на наступний термін із збереженням усіх його умов, якщо ні одна зі сторін протягом одного місяця до завершення терміну дії договору не заявить про припинення дії цього договору або зміну його умов.

Таким чином, умовами договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року передбачена його автоматична пролонгація за відсутності заяв про припинення дії цього договору або зміну його умов.

При цьому, в договорі визначено строк подання таких заяв, а саме, протягом одного місяця до завершення терміну дії договору.

Разом з тим, матеріали справи не містять заяв однієї з сторін про припинення дії договору або зміну його істотних умов, поданих в строк, передбачений договором, які б давали підстави вважати договір припиненим, а відтак строк дії договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року щороку продовжувався із збереженням його умов.

Зміст заяви ОСОБА_1 від 27 грудня 2019 року не свідчить про намір відповідача припинити дію договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року, а лише про бажання змінити площу земельної ділянки для оплати компенсації земельного податку.

Однак, зважаючи на те, що така заява не була подана протягом одного місяця до завершення терміну дії договору, така не може бути підставою для його припинення.

Тому помилковим є висновок суду першої інстанції про припинення договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року, укладеного між Державним підприємством «Львівський військовий лісокомбінат» та ОСОБА_1 , з 01 серпня 2020 року.

Враховуючи те, що строк дії договору компенсації земельного податку № 1/8/16-2 від 01 серпня 2016 року продовжено в тому числі і на період, за який Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» просить стягнути з відповідач заборгованість, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» компенсації земельного податку в сумі 34831.04 гривень за період грудень 2019 по липень 2022 року.

Крім заборгованості за компенсацію земельного податку, Державне підприємство «Львівський військовий лісокомбінат» просило також стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за інфляційними нарахуваннями на суму основного боргу та 3 % річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з наданим позивачем розрахунком інфляційні нарахування за період з грудня 2019 по липень 2022 року на суму основного боргу в розмірі 34831.04 грн становлять 12 737.71 грн, а 3 % річних 2971.25 грн.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» грошових коштів в сумі 50540.00 гривень за період грудень 2019-липень 2022 року, з яких 34831.04 гривень сума основного боргу з компенсації земельного порядку, 11737.71 гривень інфляційні нарахування за період грудень 2019-липень 2022 року на суму основного боргу та 2971.25 грн 3 % річних за користування грошовими коштами.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо ненадання Державним підприємством «Львівський військовий лісокомбінат» доказів на підтвердження сплати земельного податку, не можуть бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку сплачувати кошти за тимчасове користування земельною ділянкою у формі компенсації земельного податку.

Частина 13 ст. 141 ЦПК України передбачає, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат», то на підставі п. 13 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» підлягає стягненню 2481 грн судового збору за подання позову та 3721.50 грн судового збору за подання апеляційної скаргу, а всього 6202.50 грн судових витрат.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 26 березня 2025 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» грошові кошти компенсацію земельного податку в сумі 50540.00 гривень за період грудень 2019-липень 2022 року, з яких

34831.04 гривень сума основного боргу;

12737.71 гривень інфляційні нарахування за період грудень 2019-липень 2022 року на суму основного боргу 34831.04 грн;

2971.25 грн 3 % річних за користування грошовими коштами.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Львівський військовий лісокомбінат» 6202.50 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.