Номер провадження: 22-ц/813/2994/25
Справа № 501/605/16-ц
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.08.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 жовтня 2024 року

у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: старший державний виконавець Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паршенко О.О., стягувач ОСОБА_2 , на дії державного виконавця при проведенні дій у ВП №67327182 та скасування постанови від 10 травня 2022 року про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами,

встановив:

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною вище скаргою в якій просив поновити йому строк на звернення до суду з цією скаргою, визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 10.05.2023 про встановлення відносно нього тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами, винесену у виконавчому провадженні №67327182.

Скарга обґрунтована тим, що на примусовому виконанні Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходився виконавчий лист по справі №501/605/16-ц, виданий 16.06.2016 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 , 2006 року народження, постановою головного від 25.04.2022 було закрито.

Постановою від 10.05.2023 року встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами ОСОБА_1 .

Про винесення вказаної вище постанови, заявник ОСОБА_1 дізнався лише 13.10.2023 року з відповіді начальника ДВС.

Заявник вказує, що з 2020 він мав лише один засіб до існування, це використання орендованого ним транспорту для здійснення пасажирських перевезень, за рахунок яких він здійснював сплату аліментів своєї доньки ОСОБА_3 .

У зв`язку з позбавленням заявника права керування транспортними засобами він позбавлений можливості заробляти кошти на своє утримання та здійснювати погашення заборгованості зі сплати аліментів.

Посилаючись на положення п.10 ст.71 Закону України Про виконавче провадження скаржник вказує, що на теперішній час він перебуває на обліку у центрі зайнятості, у нього є сім`я яка потребує фінансового забезпечення, а обмеження у праві керування ним транспортними засобами в подальшому може стати перешкодою в отриманні постійного доходу у майбутньому.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 31 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні зазначеної вище скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на обставини якими обґрунтовується скарга, зазначає про незгоду з висновками суду про відмову в задоволенні скарги, до яких вважає суд дійшов помилково, тому просить скасувати оскаржувану ухвалу як незаконну, ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги поданої ним скарги на дії старшого державний виконавець Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Паршенка О.О.

Скаржник зауважує про залишення судом першої інстанції причинно-наслідкового зв`язку між встановленим відносно нього тимчасовим обмеженням у праві керування транспортними засобами та заборгованістю, що утворилась, хоча такі обставини судом встановлені.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явились, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним нормам, з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ОСОБА_1 має заборгованість зі сплати аліментів, яка перевищує суму відповідних платежів за шість місяців (за період 11.03.2021-30.04.2022 роки), державний виконавець, приймаючи постанову від 10.05.2023 року про тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами, діяв у межах своїх повноважень та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» вжив передбачених цим законом дій для виконання рішення суду, а тому скарга задоволенню не підлягає.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до частини 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним Кодексом України.

Згідно частини 3 статті 71 Закону України Про виконавче провадження визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Частиною 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» на виконавця покладений обов`язок обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Крім того, покладений обов`язок повідомляти про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час прийняття державним виконавцем оскарженого рішення (постанови), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанову про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Відповідно до пункту 4 вказаної інструкції виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Згідно пункту 6 вказаної Інструкції за наявності заборгованості зі сплати аліментів, яка утворилася з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання та сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці (у випадках, визначених абзацом шостим частини дев`ятої статті 71 Закону, - три місяці), державний виконавець виносить вмотивовані постанови, передбачені пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 Закону, які виготовляються за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження. Виготовлення таких постанов не в автоматизованій системі виконавчого провадження забороняється.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні Чорноморського відділу державної в Одеському районі Одеської області виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться виконавчий лист №501/712/21 від 27.08.2021 року, виданий Іллічівським міським судом Одеської області щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь - ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_1 ) аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше одного прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 11.03.2021 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за період з 13 березня 2021 року по 30 квітня 2022 року становила 44 636,75 гривень.

У зв`язку з наявністю заборгованості зі сплати боржником аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, старшим державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до вимог частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у відповідності з пунктом 6 глави XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року N 512/5, винесено вмотивовану постанову від 10 травня 2023 року про встановлення тимчасового обмеження боржника ОСОБА_1 у праві керування транспортними засобами ВП№67327182, яку виготовлено за допомогою автоматизованої системи виконавчого провадження.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у державного виконавця підстав для винесення постанови про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Визначений державним виконавцем розмір заборгованості по аліментам у встановленому законом порядку ОСОБА_1 не оспорений.

Доводи скаржника ОСОБА_1 про те, що встановлене постановою державного виконавця обмеження у керуванні транспортними засобами позбавило його основного заробітку (доходу), колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки останнім не доведено суду таких обставин.

Тож, посилання скаржника на положення п.10 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ці положення стосуються обставин коли тимчасове обмеження боржника у праві керувати транспортними засобами позбавляє боржника основного законного джерела засобів для існування, яке існує на день застосування відповідних обмежень, а не такого, яке потенційно можливо буде здобуте боржником у майбутньому.

Крім того, безпідставними є зауваження скаржника про наявність причинно-наслідкового зв`язку між встановленим йому тимчасовим обмеженням у праві керування транспортними засобами та заборгованістю зі сплати аліментів у розмірі 44 636,75 гривень, що стало підставою для вжиття старшим державним виконавцем Чорноморського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до вимог частини 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», оскаржуваних у цьому провадженні дій, за період з 13 березня 2021 року по 30 квітня 2022 року, тобто раніше, прийнятої виконавцем постанови від 10 травня 2023 року.

Тож, оскільки заявником не доведено у встановленому законом порядку відсутність у нього станом на 10 травня 2023 року заборгованості по аліментам, або, що вказана заборгованість була меншою ніж сума відповідних платежів за чотири місяці, а також, що державним виконавцем були допущені такі порушення вимог законодавства, які б унеможливлювали застосування до боржника заходів впливу, передбачених частиною 9 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», у тому числі і обмеження у праві керування транспортними засобами, суд першої інстанції дійшов вірного і обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення скарги

ОСОБА_1 .

Інші доводи апеляційної скарги за своєю суттю є обґрунтуваннями вимог скарги, і зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, без посилення на обставини, які не були враховані під час вирішення цієї справи.

Доказів які б спростували правильні висновки суду скаржником не надано.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Іллічівського міського суду Одеської області від 31 жовтня 2024 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова