Справа №443/1137/25
Провадження №2/443/728/25
РІШЕННЯ

іменем України

31 жовтня 2025 року м.Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Кушнір М.І.,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа територіальна громада села Корчівка в особі Журавненської селищної ради Стрийського району Львівської області про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_3 у м. Новий Розділ Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,0172 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ №631537 від 29.12.2012 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся по материній лінії ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради, загальною площею 1,0172 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯМ №631537 від 29.12.2012 року. Згідно довідки Журавненської селищної ради №224 від 21.05.2025 року, ОСОБА_3 до дня своєї смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в АДРЕСА_1 . У Зарічненській сільській раді від померлої ОСОБА_3 посвідчено заповіт за № 158 від 14.09.2000 року. Померла ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована одна в будинку по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що його бабуся - ОСОБА_3 була похилого віку, часто хворіла, а тому переїхала на постійне проживання до своєї дочки ОСОБА_2 та до нього у м. Новий Розділ Львівської області, де постійно проживала без реєстрації аж до моменту своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно заповіту від 14.09.2000 року, ОСОБА_3 заповіла усе своє майно йому, та на момент її смерті інших спадкоємців за заповітом не було.Спадкоємцем першої черги спадкування за законом є дочка покійної і відповідно його матір ОСОБА_2 , однак вона на спадщину не претендує. Чоловік покійної ОСОБА_5 помер швидше за свою дружину.

Оскільки він постійно проживав із своєю бабусею на час відкриття спадщини, не заявляв про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, він вважається таким, що її прийняв, однак юридично своїх спадкових прав він не оформив.

07.07.2025 року він звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті своєї бабусі ОСОБА_3 , однак нотаріус відмовив у його видачі, через пропуск піврічного терміну для подання заяви про прийняття спадщини, а також через відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічненської сільської ради, що належали померлій і є спадковим майном.

За таких обставин він змушений звертатися до суду із вимогою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини та вимогою про визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 30.07.2025 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 20.08.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів, викладених у такому, просив позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає та не заперечує проти ухвалення рішення та користь позивача. Наслідки визнання позову, передбачені ст.206 ЦПК України, йому зрозумілі.

Представник третьої особи всудове засідання не з`явився, подав заяву згідно якої просить розглянути справу за відсутності їхнього представника. Також повідомляє про відсутність на час розгляду даної справи у суді інформації, яка була б підставою щодо заперечення стосовно предмету даної заяви.

Заслухавши вступне слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , то її батьками вказані ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.8).

Як видно із свідоцтва про народження Серія НОМЕР_2 , 4.10.1986 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія НОМЕР_3 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьками вказані ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.9).

Як вбачається з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.6-8), останній зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , з 03.01.2006 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача по материній лінії ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_4 , виданим виконавчим комітетом Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області від 08.04.2013 року (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина до складу якої, окрім іншого, входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Журавнівської селищної ради, загальною площею 1,0172 га, що належали померлій на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія ЯМ №631537 від 29.12.2012 року (а.с.15).

За життя ОСОБА_3 , 14.09.2000 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Зарічненської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за №158, згідно якого остання заповіла все своє майно онуку ОСОБА_1 (а.с.13).

Згідно довідки Журавненської селищної ради №224 від 21.05.2025 року, ОСОБА_3 до дня своєї смерті і на день смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , була зареєстрована в АДРЕСА_1 . У Зарічненській сільській раді від померлої ОСОБА_3 посвідчено заповіт за № 158 від 14.09.2000 року. Померла ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована одна в будинку по АДРЕСА_1 (а.с.12).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні дала покази про те, що позивач по справі являється його сином, а відповідач по справі є його дружиною. ОСОБА_3 та її чоловік проживала разом із ними у м.Новий Розділ з 2013 року. Будинок у селі Корчівка вона записала на онука ОСОБА_1 .. Його син проживав з ними на момент смерті ОСОБА_3 ..

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні дала покази про те, що батьки ОСОБА_2 приїхали жити до неї у м.Новий Розділ, бо хворіли. Вони жили та до самої смерті. Вона часто приїздила до них у гості, син ОСОБА_10 ОСОБА_11 жив разом із ними.

Судом на підставі досліджених письмових доказів встановлено, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 був тільки позивач, та інших спадкоємців за заповітом чи осіб, які б претендували на обов`язкову частку у спадщині, після смерті ОСОБА_3 не було, оскільки чоловік ОСОБА_3 ОСОБА_5 помер раніше за свою дружину, а саме ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.10).

При цьому судом встановлено, що спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 була також донька останньої ОСОБА_2 , однак остання спадщину за законом після смерті матері не прийняла у жоден із передбачених законом способів та на таку не претендує, що також підтверджується поданою нею письмовою заявою (а.с.30).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 , спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично прийняв, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на час смерті останньої, однак юридично своїх спадкових прав не оформив, що підтверджується інформаційною довідкою зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81745926 від 03.07.2025 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Львівської області Посацькою А.О. №37/02-31 від 07.07.2025 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він пропустив встановлений законом термін для прийняття спадщини, а також відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с.17).

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду письмовими доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3 у м.Новий Розділ Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Крім того, частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Водночас, згідно з роз`ясненнями, викладеними Міністерством юстиції України у своєму листі № 19-32/319 «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна», зазначено, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності, на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що оригіналДержавного акту на право приватної власності на землю Серія ЯМ №631537 від 29.12.2012 року втрачено.

Доказом того, що покійній ОСОБА_3 на праві приватної власності належала земельна ділянка, яка розташована на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка відділу №5 управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Львівській області від 26.05.2025, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Зарічненської сільської ради, на підставі розпорядження голови Жидачівської районної державної адміністрації від 01.08.2007 р. №672 на ОСОБА_3 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії ЯМ №631537 від 29.12.2012 року. Площа земельної ділянки 1,0172 гектарів. Реєстраційний № 08223. Кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0093.

Станом на теперішній час відомості про реєстрацію вищезгаданої земельної ділянки зареєстровані в Державному земельному кадастрі за на ОСОБА_3 , Кадастровий номер земельної ділянки :02:000:0093, Площа земельної ділянки 1,0172 га..

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування на вищезгадані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за ОСОБА_3 у відділі не зареєстровано (а.с.15).

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зокрема, у зв`язку із тим, що відсутні оригінали правовстановлюючих документів на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Зарічненської сільської ради, Жидачівського району Львівської області.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із ОСОБА_3 у місті Новий Розділ Львівської області на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Зарічненської сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 1,0172га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯМ №631537 від 29.12.2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий суддя С.І. Сливка