Справа №203/1232/25
Провадження №2/0203/1071/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2025 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Католікяна М.О.,

при секретарі Гапоновій К.В.,

з участю:

-представниці відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, про визнання правочинів недійсними,

у с т а н о в и в:

1. 22 лютого 2025 року позивачка через систему «Електронний суд» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Н.М., про визнання правочинів недійсними. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка є співвласницею квартири АДРЕСА_1 . Другим співвласником квартири був ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті останнього позивачка дізналася про те, що ОСОБА_4 14.12.2021 склав заповіт на все майно на користь відповідача. Крім того, 16.12.2021 між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено договір довічного утримання, за яким останній зобов`язався довічно утримувати ОСОБА_4 , а останній передати у власність відповідача належне йому нерухоме майно. На думку позивачки, ОСОБА_4 склав заповіт, а згодом уклав договір довічного утримання, не усвідомлюючи значення своїх дій, оскільки хворів на психічне захворювання. Відповідач фактично увів заповідача в оману, таким чином заволодівши його майном. Намірів у будь-який спосіб виконувати договір довічного утримання відповідач не мав. Викладене стало причиною звернення позивачки до суду з позовом про визнання складеного заповіту та укладеного договору довічного утримання недійсними (т. 1 а.с.а.с. 1 6, 103).

2. 31 березня 2025 року відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив, що ОСОБА_4 був психічно здоровий. Позивачкою при цьому не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявленого нею позову. За життя ОСОБА_4 позивачка також марно намагалася визнати його обмежено дієздатним, аби заволодіти спірною квартирою. Відповідач належним чином виконав умови договору довічного утримання, про що свідчать надані ним суду письмові докази. Жодних законних підстав для визнання недійсними заповіту та договору довічного утримання заявлений позов не містить (т. 1 а.с.а.с. 108 120).

3. 26 червня 2025 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначення справи до судового розгляду по суті (т. 2 а.с. 88).

4. Позивачка, її представник до суду не з`явилися, були повідомлені належним чином. При цьому позивачка неодноразово зверталася до суду із заявами про розгляд справи за її відсутності (т. 2 а.с.а.с. 91, 96, 108).

5. Відповідач, його представниця у судових засіданнях заперечували проти позову, пояснивши, що ОСОБА_4 за життя був психічно здоровий. Позивачкою при цьому не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження заявленого нею позову. За життя ОСОБА_4 позивачка також марно намагалася визнати його обмежено дієздатним, аби заволодіти спірною квартирою. Відповідач належним чином виконав умови договору довічного утримання, про що свідчать надані ним суду письмові докази. Жодних законних підстав для визнання недійсними заповіту та договору довічного утримання заявлений позов не містить.

6. Третя особа до суду також не з`явилася, звернувшись із заявою про розгляд справи за її відсутності (т. 2 а.с. 89).

7. Заслухавши пояснення відповідача, його представника, показання свідка, вивчивши матеріали справи, а також матеріали цивільної справи №203/5538/21, суд дійшов висновку про те, що заявлений у справі позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

8. Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 станом на 16.12.2021 належала позивачці (2/9), ОСОБА_4 (7/18 часток) та його синові ОСОБА_5 (1/3) (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) (т. 1 а.с.а.с. 26 29, 58).

9. 15 липня 2009 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів належну йому частку у спірній квартирі у рівних частках ОСОБА_6 та позивачці. Заповіт був посвідчений державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Кулешовим Я.О. і зареєстрований у реєстрі під №1-2142 (т. 1 а.с.а.с. 10, 11).

10. 14 грудня 2021 року ОСОБА_4 склав заповіт, яким заповів усе належне йому майно відповідачеві. Заповіт був посвідчений третьою особою і зареєстрований у реєстрі під №1281 (т. 2 а.с. 10).

11. 16 грудня 2021 року між ОСОБА_4 та відповідачем було укладено договір довічного утримання (догляду), за яким останній зобов`язався за належні ОСОБА_4 7/18 часток спірної квартири забезпечувати його утриманням та доглядом довічно. Договір був посвідчений третьою особою і зареєстрований у реєстрі під №1289 (т. 2 а.с.а.с. 99 102).

12. Того ж дня право власності на 7/18 часток спірної квартири було зареєстроване за відповідачем (т. 1 а.с. 159).

13. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер (т. 2 а.с. 9).

14. 5 жовтня 2023 року відповідач звернувся до третьої особи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за заповітом (т. 2 а.с. 6).

15. 21 лютого 2024 року позивачка також звернулася до третьої особи із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за правом представлення (т. 2 а.с. 25).

16. Відповідно до статті 1233 Цивільного кодексу України (далі ЦК) заповіт це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, яке містить волю щодо належного їй майна та інших прав і обов`язків.

17. Заповіт є одностороннім правочином, який набуває юридичної сили після смерті заповідача. Заповіт має бути складений у письмовій формі та, за загальним правилом, посвідчений нотаріусом для забезпечення його дійсності.

18. Згідно з частинами 1 3 статті 1247 ЦК заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 1252 цього Кодексу.

19. За правилами, встановленими статтями 744 746, 749 ЦК, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

20. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

21. Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я.

22. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

23. У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.

24. Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

25. Набувач зобов`язаний у разі смерті відчужувача поховати його, навіть якщо це не було передбачено договором довічного утримання (догляду).

26. Аналізуючи довід позивачки щодо психічного захворювання спадкодавця, суд виходить з такого.

27. Частинами 1, 3 статті 215 ЦК визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

28. За приписами частини 2 статті 1257 ЦК за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

29. Відповідно до частини 1 статті 225 ЦК (на якій, зокрема, побудовано заявлений позов) правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

30. Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

31. Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

32. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до пункту 2 частини 1 статті 105 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 89 ЦПК.

33. Висновок експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

34. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

35. Статтею 3 Закону України від 22.02.2000 №1489-ІІІ «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

36. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11.11.2019 у справі №496/4851/14-ц (провадження №61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною 1 статті 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

37. Між тим, ані позивачка, ані її представник протягом усього часу розгляду справи з клопотанням про призначення у справі посмертної судово-психіатричної експертизи не звернулися.

38. Зважаючи на викладене, з урахуванням презумпції психічного здоров`я фізичної особи та недоведеності абсолютної неспроможності спадкодавця в момент складення оспорюваних правочинів розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення та надавши оцінку наявним у справі доказам, доходить висновку про відсутність правових підстав, передбачених статтею 225 ЦК, для визнання договору довічного утримання та заповіту недійсними.

39. Сам по собі факт хвороби заповідача не є достатнім доказом його неспроможності розуміти значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту та укладенні договору довічного утримання і не спростовує презумпцію психічного здоров`я.

40. Аналізуючи довід позивачки щодо введення відповідачем заповідача в оману, суд виходить з такого.

41. Згідно з абзацом першим частини 1 статті 230 ЦК (яка також покладена в основу заявленого позову) якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

42. Диспозиція приведеної норми абсолютно свідчить про те, що її застосування до односторонніх правочинів неможливе.

43. Відтак позов у частині визнання недійсним складеного на користь відповідача заповіту на підставі частини 1 статті 230 ЦК не підлягає задоволенню.

44. Розв`язуючи позов про визнання недійним на підставі приведеної норми договору довічного утримання, суд також вважає його безпідставним.

45. Обман, за загальним правилом, має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

46. Тлумачення норм статті 230 ЦК дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення.

47. Відтак при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення своєї мети вчинити правочин.

48. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

49. Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману.

50. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, наявність обставин, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, те, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, те, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

51. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

52. Наявність умислу в діях відповідача, істотність обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

53. Правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК.

54. Подібні висновки викладені у поставах Верховного Суду від 28.08.2019 у справі №753/10863/16-ц (провадження №61-34575св18), від 20.01.2021 у справі №522/24005/17 (провадження №5213св20).

55. За правилами, встановленими частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

56. Частинами 2, 3 статті 12 ЦПК визначено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

57. За приписами частин 1, 3 статті 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

58. Відповідно до статті 76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

59. Згідно з частинами 1, 5 статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

60. За правилами, встановленими частиною 2 статті 77 ЦПК, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

61. Аналіз доказів, наданих позивачкою, у контексті приведених вище норм, свідчить про безпідставність позовної вимоги про визнання недійсним договору довічного утримання на підставі частини 1 статті 230 ЦК.

62. Так, з огляду на зміст приведених вище норм процесуальним завданням позивачки було доведення суду належними, допустимими та достовірними доказами, із дотримання принципу їх достатності (статті 77 80 ЦПК), факту обману відповідачем заповідача.

63. Між тим, жодного доказу на підтвердження такої обставини позивачкою протягом усього часу розгляду справи надано не було.

64. З огляду на наведене та враховуючи, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт обману відповідачем заповідача під час укладення оспорюваного договору, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваного договору недійсним в межах заявлених позовних вимог.

65. Керуючись статтями 5, 7, 10 13, 19, 23, 76 81, 89, 209 211, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_2 ) у позові до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_3 ), третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Повєткіна Надія Миколаївна, про визнання правочинів недійсними відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повну рішення складене 30 жовтня 2025 року.

Суддя М.О. Католікян