Справа № 467/1773/24
Провадження № 2/467/66/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області

у складі:

головуючого судді Догарєвої І.О.,

за участю секретаря Скорнякової С.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка Первомайського району Миколаївської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, стягнення аліментів та внесення змін до актового запису про народження дитини

в с т а н о в и в :

02.12.2024 року до Арбузинського районного суду Миколаївської області звернулася ОСОБА_1 із позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

У позові вказує, що з відповідачем ОСОБА_3 спільно проживала декілька місяців у 2011 році без укладення шлюбу та декілька місяців вони проживали разом у 2012 році. Від цих відносин ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивачки народився син, ОСОБА_5 , батьком якого є відповідач. Відомості про батька внесені до актового запису про народження дитини в порядку, передбаченому ст. 135 СК України. Відповідач відмовився подати до органу РАЦС заяву про реєстрацію батьківства і не надає позивачці допомоги на утримання дитини. У зв`язку з викладеним позивачка просила визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком її сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути на її користь з відповідача понесені нею судові витрати.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_6 від 03.12.2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження.

Розпорядженням керівника апарату Арбузинського районного суду Миколаївської області від 27.03.2025 року призначено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 з посади.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2025 року справа передана на розгляд судді Догарєвій І.О.

Ухвалою судді Арбузинського районного суду Миколаївської області Догарєвої І.О. від 03.04.2025 року справа прийнята до провадження, розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження.

28.04.2025 року позивачка звернулась із заявою, якою збільшила обсяг позовних вимог вимогою про внесення відомостей про батька до актового запису про народження дитини.

16.05.2025 року від представника відповідача ОСОБА_4 надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено про часткове визнання позовну ОСОБА_3 . Відповідач визнає позовні вимоги в частині визнання його батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підтвердив, що між ним з позивачкою у 2011 році були стосунки без реєстрації шлюбу та в цей період у них народився син, якому позивачка сама відмовилася надавати прізвище батька. В подальшому стосунки припинилися та вони з позивачкою майже не спілкувалися. Відповідач не відмовлявся подавати спільну заяву до органів РАЦС, крім того вони разом відвідали цей орган у м. Південноукраїнську, де їм роз`яснили, що позов до суду вже подано і потрібно його відкликати, щоб в подальшому у законний спосіб врегулювати питання батьківства добровільної сплати коштів на утримання дитини. Також позивачка зазначила, що її цікавить тільки фінансова сторона , яка полягає в утриманні дитини. Відповідач в межах своєї фінансової спроможності надавав допомогу дитині, однак вважає вказаний позивачкою розмір аліментів необґрунтованим в силу обставин, які з ним трапились. Так, відповідач має іншу сім`ю та неповнолітню дитину. На його утриманні перебуває матір, яка є інвалідом ІІІ групи та пенсіонеркою. Крім того, він був звільнений зі служби у ЗСУ за станом здоров`я, має захворювання кульшових суглобів, яке потребує лікування. З огляду на викладене просить позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково, визнати відповідача ОСОБА_7 . Батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини задовольнити частково у розмірі 16,5% його заробітку щомісяця. Також відповідач просив не стягувати з нього судового збору, оскільки він намагався до цього часу добровільно сплачувати аліменти, але позивачка звернулась до суду, що спричиняє йому додаткові збитки у разі прийняття відповідного судового рішення.

Ухвалою суду від 19.05.2025 року за клопотанням позивачки у справі призначено судово-генетичну експертизу. Провадження у справі зупинене на час проведення експертизи.

28.07.2025 року від позивачки надійшла відповідь на відзив, у якій вона не погодилась із запереченнями відповідача щодо розміру аліментів. Зазначила, що ОСОБА_3 не є інвалідом навіть при його вадах здоров`я. Фактично і юридично на утриманні ОСОБА_3 нікого немає. Мати ОСОБА_8 не перебуває на утриманні відповідача, так як отримує пенсію за віком, за станом здоров`я працездатна. Наявність у ОСОБА_3 іншої дитини, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ще не свідчить про його утримання, рішення суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання сина ОСОБА_9 немає. Також відсутні підстави для звільнення ОСОБА_3 від стягнення з нього судового збору, так як він добровільно ніколи не надавав допомоги на утримання сина.

29.08.2025 року до суду надійшов висновок експерта.

15.09.2025 року провадження у справі поновлено, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 02.10.2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги про визнання батьківства, стягнення аліментів та внесення змін до актового запису про народження дитини до ОСОБА_3 підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив. При визначенні розміру аліментів просила врахувати стан здоров`я дитини, оскільки дитина має ряд захворювань, на які страждає з дитинства, потребує лікування та оздоровлення та наполягала на стягненні з відповідача аліментів у розмірі частки від усіх видів його доходу. У зв`язку із визнанням батьківства просила внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначивши ОСОБА_3 його батьком та змінити по-батькові дитини на « ОСОБА_10 ». Прізвище дитини просила залишити « ОСОБА_11 ».

Представник позивачки, адвокат Уколов М.І., в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, стягнення аліментів та внесення змін до актового запису про народження дитини підтримав в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та у відповіді на відзив, просив їх задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати на оплату судового збору, вартості експертизи та на правничу допомогу.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання батьківства, стягнення аліментів та внесення змін до актового запису про народження дитини визнав частково, в частині визнання батьківства. Позовні вимоги про стягнення з нього аліментів просив задовольнити частково у розмірі 16,5% щомісяця. При визначенні розміру аліментів просив врахувати стан його здоров`я, оскільки він має захворювання кульшових суглобів, пов`язане зі службою в ЗСУ, у зв`язку з чим він був звільнений зі служби за станом здоров`я. Потребує вартісної операції із заміни кульшових суглобів. Крім того, просив врахувати наявність у нього утриманців, сина та матері. Щодо майнового стану пояснив, що звільнився та не працює за станом здоров`я, нерухомого майна чи транспортних засобів у власності не має, пенсію по інвалідності ще не отримує. Проти покладення на нього судових витрат заперечував. Пояснив, що та між ним та позивачкою була домовленість, що витрати на проведення експертизи вони нестимуть в рівних частинах, отже з нього підлягають до стягнення зазначені витрати у розмірі 50% вартості експертизи.

Представник відповідача, адвокат Умарова Р.Т. в судовому засіданні зазначила про визнання позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання батьківства та просила в цій частині позовні вимоги задовольнити. Позовні вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на утримання дитини просила задовольнити частково у розмірі 16,5% щомісяця з урахуванням аргументів, наведених у відзиві на позовну заяву щодо стану здоров`я відповідача та наявності в нього інших утриманців. Судовий збір просила на відповідача не покладати, оскільки відповідач визнав позовні вимоги в частині визнання батьківства та звертався до відділу РАЦС разом із позивачкою з приводу внесення запису про нього як про батька дитини до актового запису про народження ОСОБА_5 , однак через наявність судового спору їм було роз`яснено про неможливість в позасудовому порядку внести зазначені зміни, а позивачка позову не відкликала. Аліменти також відповідач не відмовлявся сплачувати добровільно, однак позивачка звернулась до суду. Так як відповідач не заперечував свого батьківства, визнав позовні вимоги в цій частині, з відповідача підлягають до стягнення зазначені витрати у розмірі 50% вартості експертизи. Щодо витрат на правничу допомогу, просила відмовити у задоволенні вимог про їх стягнення з відповідача, оскільки в позовній заяві відсутній попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що є підставою для відмови у відшкодуванні цих витрат, що відповідає висновку ВС України, викладеному у постанові від 21.08.2019 року у справі №922/2821/18. Крім того, вартість послуг адвоката в розмірі 17000 грн є надмірною.

Дитина ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що йому відомо, що ОСОБА_3 є його батьком, проте вони не спілкуються. У разі визнання батьківства, просив внести до актового запису про його народження зміни, зазначивши батьком ОСОБА_3 та змінивши по-батькові на « ОСОБА_10 ». Прізвище просив залишити « ОСОБА_11 ».

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд зробив наступний висновок.

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с-щі Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, про 04.07.2012 року складено відповідний актовий запис №12. Місце реєстрації Костянтинівська селищна рада Арбузинського району Миколаївської області. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження Серія НОМЕР_1 від 04.07.2012 року. Батько ОСОБА_5 . Мати ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №1 від 28.02.2023 року, ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 в с-щі Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, актовий запис №12 складений 04.07.2012 року виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області. Відомості про батька (відповідно ч. 1 ст. 135 СК України): ОСОБА_5 , громадянин України. Відомості про матір: ОСОБА_1 , громадянка України.

Відповідно до висновку експерта від 13.08.2025 року №СЕ-19/115-25/9567-БД, складеного судовим експертом Миколаївського науково-дослідного експертно-кримміналістичного центру МВС України, ДНК-профіль ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 належить особі, яка є біологічною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Ймовірність походження ДНК-профілів від дитини та біологічних батьків становить не менше ніж 99.96%.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнано за рішенням суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу (ч. 4 ст. 128 СК України)

Отже, передумовою звернення до суду в подібних справах є наявність кровного споріднення між відповідачем і дитиною.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження №61-6030св18) зазначено, що «СК України не визначає будь-яких особливостей предмету доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи».

Згідно зі статтею 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

У даній справі, крім визнання позову в частині визнання батьківства відповідачем, з висновку експерта від 13.08.2025 року №СЕ-19/115-25/9567-БД, встановлено, що імовірність батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , становить не менше ніж 99.96%, що є підставою для категоричного висновку про визнання його батьківства в судовому порядку.

Таким чином, біологічне батьківство ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є доведеним.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2008 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Підпунктом 2.13.1 п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженихНаказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 № 96/5 визначено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

На підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду (п. 2.16.4 Правил).

У відповідності до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Враховуючи зазначене, клопотання позивачки ОСОБА_1 , думку дитини ОСОБА_5 суд вважає за необхідне зазначити у резолютивній частині судового рішення про внесення змін до актового запису про народження дитини, вказавши батьком відповідача, та змінивши по батькові дитини.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сторони визнають, що дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначене також підтверджується довідкою про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 28.03.2024 року №288, якою підтверджено реєстрацію проживання ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 . До складу її сім`ї входить, зокрема, син ОСОБА_5 , зареєстрований за цією ж адресою. Крім того, на підтвердження спільного проживання з дитиною позивачем надано акт про фактичне проживання від 13.11.2024 року.

Як відповідач, враховуючи визнання його батьківства, так і позивач, повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину сторони не досягли, отже, аліменти підлягають стягненню з відповідача в судовому порядку.

Визначаючи розмір аліментів суд враховує стан здоров`я дитини, оскільки ОСОБА_5 згідно довідки №93540 від 10.10.2025 року НКП «Південноукраїнський МЦП МСД» перебуває на «Д» обліку у лікарів невролога та офтальмолога, часто хворіє простудними захворюваннями, потребує консультацій обласних спеціалістів ОДКЛ, лікування та оздоровлення. Водночас слід зазначити, що у разі необхідності здійснення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, хворобою, відповідно до положень ст. 185 СК України, позивачка не позбавлена можливості звернутися до суду з приводу розміру участі батька у таких додаткових витратах на дитину.

Також суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача. Так, відповідач згідно відомостей, що за значені у виписці із медичної карти стаціонарного хворого №1021 щодо ОСОБА_3 проходив лікування у період з 13.03.2025 року по 24.03.2025 року у військовому госпіталі НОМЕР_2 за основним діагнозом ідіоматичний асептичний некроз кістки, множинні локалізації та рядом супутніх діагнозів.

Згідно довідки ВЛК №2025-0324-1045 від 04.03.2025 року, свідоцтва про хворобу №2025-0324-1045 від 24.03.2025 року солдат ОСОБА_3 страждає на ряд захворювань, зокрема, асептичний некроз голівок обох стегнових кісток зі значним порушенням функції, що пов`язане з проходженням військової служби, наслідки травм, пов`язаних із захистом Батьківщини та на загальні захворювання, які не пов`язані з проходженням військової служби.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 13.05.2025 року №137 ОСОБА_3 звільнений з військової служби за станом здоров`я.

Згідно витягу №240/25/2517/В з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи №240/25/2517/Р від 07.08.2025 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 07.08.2025 року встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюваннями, одержаними в період військової служби. Основний діагноз первинний коксартроз, двобічний. Наявні ускладнення та супутні діагнози.

За інформацією, яка міститься у довідці №95 від 30.10.2025 року, виданої ТОВ «Інтекс-Агро», ОСОБА_3 працював трактористом-машиністом с/г виробництва. Заробітна плата за період з 01.07.2025 року по 27.10.2025року склала 74470,58 грн.

Зі слів ОСОБА_3 на даний час він не працює, житлом забезпечений, нерухомого майна та транспортних засобів на праві власності не має. Інших відомостей щодо матеріального становища відповідача суду не надано, клопотань про їх витребування сторони не заявляли.

ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_12 , що підтверджено свідоцтвом про шлюб від 21.05.2015 року Серія НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_3 народився син, ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно від 21.07.2015 року серія НОМЕР_5 .

Згідно довідки про склад сім`ї зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.03.2025 року №249, ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_2 . До складу його сім`ї входять та зареєстровані за цією адресою син ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та мати ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Отже, суд при визначенні розміру аліментів, які належить стягувати з ОСОБА_3 на утримання дитини ОСОБА_5 , враховує у відповідності до вимог статті 182 СК України наявність у відповідача іншої дитини, ОСОБА_13 . Враховуючи, що дитина проживає разом з батьком та обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття не залежить від наявності судового рішення про стягнення ліментів, суд відхиляє доводи позивача та її представника щодо відсутності належних доказів утримання ОСОБА_3 іншої дитини як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Свідоцтвом про народження від 07.02.1985 року НОМЕР_6 підтверджується, що ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно витягу із Акту огляду у МСЕК Серія МСЕ-04 №014247 ОСОБА_8 16.03.2005 року встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Згідно висновку №459 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 23.09.2024 року, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 рекомендовано соціальні послуги: отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

Згідно акту проведення обстеження сім`ї №1 від 02.10.2024 року, ОСОБА_3 за місцем проживання по АДРЕСА_2 постійно надаються послуги з догляду ОСОБА_8 . За наслідком обстеження спеціалістами підрозділу з питань соціального захисту населення зроблено висновок, яким рекомендовано призначити компенсацію за догляд на непрофесійній основі.

Зазначені документи свідчать про наявність потреби у матері відповідача, ОСОБА_8 у постійному догляді та можуть бути підставою для призначення і виплати відповідачу компенсації за догляд, що призначається фізичній особі, яка надає соціальні послуги з догляду без провадження підприємницької діяльності на непрофесійній основі, без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг особам із числа членів своєї сім`ї, які спільно з нею проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки та через наявність порушень функцій організму не можуть самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребують стороннього догляду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року №558 «Про затвердження Порядку призначення і виплати компенсації фізичним особам, які надають соціальні послуги». Зазначене не є тотожним до утримання особи, у чому суд погоджується з доводами позивачки та її представника.

Водночас, за визначенням, що міститься у ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни - особи, які досягли встановленого цим Законом віку, що дає право на призначення пенсії за віком, у тому числі на пільгових умовах, та дострокової пенсії, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років.

Таким чином, мати відповідача, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , яка досягла віку, що дає право на призначення пенсії за віком та є інвалідом ІІІ групи, є непрацездатною особою. ОСОБА_8 хоча й не перебуває на повному утриманні відповідача, однак проживає з ним, входить до складу його сім`ї та потребує його допомоги. Зазначена обставина враховується судом при визначенні розміру аліментів, які належить стягувати з відповідача на користь позивачки на утримання дитини, як того вимагають положення статті 182 СК України.

Враховуючи зазначені обставини, суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Суд переконаний, що такий розмір аліментів забезпечить належне утримання дитини, є необхідним та достатнім для забезпечення її гармонійного розвитку.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати пов`язані із залученням експертів (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивачкою сплачено судовий збір при поданні позову за вимогу немайнового характеру у розмірі 1211,20 грн. згідно фіскального чеку АТ «Укрпошта» від 25.11.2024 року, отже, зазначена сума підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів. Розмір судового збору за цією вимогою пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 811,50 грн (67%) підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Судові витрати, понесені позивачкою у зв`язку із залученням експерта в розмірі 18476,09 грн згідно квитанції АТ КБ «Приват Банк» від 08.07.2025 року, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд покладає на відповідача.

При цьому, відсутні підстави покладати судові витрати на позивачку у зв`язку із частковим визнанням позовних вимог відповідачем, оскільки станом на момент звернення до суду питання визнання батьківства у добровільному порядку сторонами не було врегульоване та існував спір щодо розміру аліментів. Отже, заперечення відповідача та його представника у цій частині не ґрунтуються на вимогах закону.

Щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

У постанові від 18.03.2024 року у справі №459/2350/23 (провадження №61-1802св24) Верховний Суд навів правовий висновок щодо застосування статті 134 ЦПК України про необхідність подання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, вказавши, що аналіз положень статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього (орієнтовного) розрахунку у суду є право відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Надання попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у їх стягненні, якщо такий розрахунок попередньо (з першою заявою по суті спору) не надавався, оскільки закон використовує термін «може відмовити», а не «відмовляє». Для цього суд має застосувати положення закону про завдання та принципи цивільного судочинства, пропорційність у цивільному судочинстві, а також конкретні обставини справи, вимоги, з якими заявник звернувся до суду, їх значення для заявника. Таким чином, хоча відмова у відшкодуванні витрат на правову допомогу у зв`язку з неподанням заявником попереднього (орієнтовного) розрахунку судових витрат є правом суду, а не обов`язком, суд має враховувати конкретні обставини справи та принцип диспозитивності цивільного судочинства. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частинами першою, другою, третьою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Аналіз наведених процесуальних норм вказує на те, що умовами вирішення питання про розподіл судових витрат (крім судового збору), є подання стороною відповідної заяви (усної чи письмової) до закінчення судових дебатів у справі, а також подання відповідних доказів про понесені витрати у строки, визначені процесуальним законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать також витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Із положень ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги №55 від 30.12.2024 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Уколовим М.І., за умовами якого сума узгодженої заробітної плати за ведення справи 17000,00 грн, сума отриманого авансу 5000,00 грн, доплата за тривалість ведення справи 1000,00 грн, сума оплати за відрядження та інші витрати 1000,00 грн отримано за виконання доручення 17000,00 грн. Також надано квитанцію до прибуткового касового ордера №10 від 02.10.2025 року на суму 17000,00 грн, акт виконаних робіт від 02.10.2025 року, уточнений акт виконаних робіт від 21.10.2025 року. Згідно уточненого акту виконаних робіт адвокатом виконано роботи із ознайомлення з документами для обґрунтування позовної заяви, співбесіда з позивачем, консультація позивача 500,00 грн; підготовка позовної заяви 1000,00 грн; участь в судових засіданнях - 1000,00 грн, при наявності 10 судових засідань складає 10000,00 грн; ознайомлення із судовою практикою при розгляді справ про визнання батьківства та стягнення аліментів; підготовка та оголошення письмових клопотань в судових засіданнях; постійні консультації позивача з приводу розгляду справи 500,00 грн; підготовка відповіді на відзив 1000,00 грн; витрати на відрядження за місцем розгляду справи 2000,00 грн; додаткові витрати в зв`язку з тривалістю розгляду справи 1000,00 грн, всього вартість правової допомоги складає 17500,00 грн.

Зважаючи, що за відсутності попереднього (орієнтовного) розрахунку витрат на правничу допомогу у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні таких судових витрат, а також те, що докази таких витрат надані стороною позивача завчасно до початку судових дебатів, суд не убачає підстав для такої відмови. Водночас, розмір витрат позивача на професійну правничу допомогу на переконання суду є значно завищеним.

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

З огляду на зазначене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19.

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Суд критично оцінює долучений до матеріалів справи акт виконаних адвокатом робіт та уточнений акт виконаних робіт, оскільки такі не містять відомостей щодо часу, витраченого адвокатом на виконання певних видів робіт, не всі види робіт були чітко обумовлені договором про надання правничої допомоги. Послуга з оголошення в судовому засіданні клопотань є тотожною до послуги участі в судових засіданнях. Ознайомлення адвоката з судовою практикою взагалі є обов`язком адвоката, що полягає у підвищенні власного професійного рівня.

З урахуванням наведеного вище та конкретних обставин справи, обґрунтованості та реальності понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правничої допомоги, складності справи та виконаних адвокатом Уколовим М.І. послуг, часу, витраченого адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягу реально наданих адвокатом послуг, ціни позову, результатів розгляду справи, суд приходить до висновку, що розмір витрат на оплату послуг адвоката за розгляд цієї справи в суді в розмірі 17500,00 грн є завищеним. В той же час стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн буде відповідати критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, необхідних процесуальних дій сторони та часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги у суді.

З урахуванням викладеного, керуючись ст.3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 263-265, 268 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання батьківства, стягнення аліментів та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , батьком ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області.

Внести зміни до актового запису №12, складеного 04.07.2012 року виконавчим комітетом Костянтинівської селищної ради Арбузинського району Миколаївської області про народження ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, вказавши батьком дитини громадянина України ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_9 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 . По батькові дитини змінити на « ОСОБА_10 ».

Стягувати з ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 02.12.2024 року, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) на користь ОСОБА_1 (народилася ІНФОРМАЦІЯ_10 в смт. Костянтинівка Арбузинського району Миколаївської області, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, витрати на залучення експерта в розмірі 18476 (вісімнадцять тисяч чотириста сімдесят шість) гривень 09 копійок та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 (народився ІНФОРМАЦІЯ_9 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) судовий збір в дохід держави у розмірі 811 (вісімсот одинадцять) гривень 50 копійок.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 05.11.2025 року.

Суддя І.О.Догарєва