Миколаївський районний суд Миколаївської області
Справа № 945/2332/24
УХВАЛА

22 жовтня 2025року Миколаївський районний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Войнарівського М.М., за участю секретаря судового засідання Будак К.Ю., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Миколаївського районного суду Миколаївської області через свого представника адвоката Дідух К.О. з позовом сформованому в системі «Електронний суд» до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана цивільна справа розподілена головуючому судді Войнарівському М.М.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 06.11.2024 року відкрито провадження у даній справі та постановлено дану справу розглядати за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Дідух К.О. сформовано в системі «Електронний суд» клопотання про виклик свідків.

Представником відповідача ОСОБА_2 -адвокатом Павлюк С.О. сформовано в системі «Електронний суд» клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 19.02.2025року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Дідух К.О. про виклик свідків та клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Павлюк С.О. про витребування доказів, а саме: інформацію з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків щодо ОСОБА_1 за період з 01.01.2022 по 01.01.2025 роки.

Представником відповідача ОСОБА_2 - адвокатом Павлюк С.О. сформовано в системі «Електронний суд» клопотання про витребування доказів, а саме: від Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області інформації про те, чи звертався ОСОБА_1 до структурних підрозділів Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області із заявою на призначення пенсії по інвалідності та клопотання про визнання явки позивача обов`язковою. Мотивуючи тим,що Позивач не надав до суду доказів неспроможності надавати утримання дитині у розмірі, визначеному судом, з метою забезпечення об`єктивного розгляду справи та дотримання прав та інтересів дитини, вважає за необхідне викликати Позивача в судове засідання для дачі особистих пояснень щодо позовних вимог. Розглянути дане клопотання просить за відсутності Відповідача та його представника.

Представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Дідух К.О. подано клопотання про доручення доказів,а саме:копії пенсійного посвідчення позивача та довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про перебування ОСОБА_1 на обліку та призначення допомоги. Стосовно клопотання представника відповідача щодо визнання обов`язковою явкою позивача заперечувала. Посилаючись на те,що клопотання є безпідставним та не відповідає вимогам процесуального законодавства, необхідність примусової явки Позивача не доведена. Позивач має право здійснювати свої процесуальні права як особисто, так і через представника. Залучення до участі у справі представника не обмежує права сторони надавати особисті пояснення у будь-який момент судового розгляду, якщо це буде визнано необхідним судом або самою стороною. Представник Позивача володіє всією повнотою інформації щодо обставин справи, має необхідні докази, надані Позивачем, і може повноцінно здійснювати захист інтересів Позивача у судовому засіданні. Зокрема, представник може надати всі необхідні пояснення та докази щодо фінансового стану Позивача та обґрунтованості вимог про зменшення розміру аліментів. Можливість визнання явки сторони обов`язковою лише у виняткових випадках, коли її особиста участь є критично важливою для встановлення істини у справі і без такої участі усунути прогалини неможливо. У даному випадку, всі необхідні докази та пояснення, що стосуються фінансового стану Позивача та обґрунтування позовних вимог, були або будуть надані суду в письмовій формі та/або через представника. Відповідач не навів переконливих аргументів, чому особиста присутність Позивача є єдиним можливим способом отримати відповіді на запитання щодо його неспроможності надавати утримання, адже ці питання можуть бути вирішені шляхом вивчення наданих доказів та пояснень представника. Відсутність обов`язкової явки Позивача не перешкоджатиме об`єктивному розгляду справи, оскільки його інтереси будуть представлені адвокатом, який має всі необхідні повноваження для захисту прав та інтересів Позивача, надання вичерпних пояснень та доказів. Відповідач не обґрунтував, які саме обставини не можуть бути з`ясовані без особистої явки Позивача, враховуючи наявність його представника та надані докази. Заява про те, що Позивач «не надав до суду доказів неспроможності», не є достатньою підставою для визнання явки обов`язковою, оскільки збір та подання доказів є прерогативою сторони, і ці докази можуть бути подані в письмовій формі.

Від представника позивача ОСОБА_1 адвокатом Дідух К.О. надійшла заява в якій вона висловила свої думка про можливість призначення справи до судового розгляду по суті.

Провівши підготовче судове засідання, суд дійшов такого.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. The Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

Згідно із статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Важливим елементом верховенства права є гарантія справедливого судочинства. Так, у справі «Беллє проти Франції» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів якого є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві.

За позицією ЄСПЛ основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання і держава не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Процесуальний закон визначає, що представники сторін, третіх осіб, а також осіб, які за законом мають право звертатися до суду в інтересах інших, можуть діяти у судовому процесі або за правилами самопредставництва, або як власне представники. Останніми можуть бути: адвокати, законні представники, а у випадках, визначених у процесуальних законах, зокрема у малозначних справах, справах незначної складності, - інші особи (стаття 60 ЦПК України). Повноваження саме цих представників підтверджують документи, визначені у частинах 1, 4 статті 62 ЦПК України.

Так, згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У відповідності до ст. 128 ЦПК України, суд вправі визнати явку сторони обов`язковою в судове засідання.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою.

Законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Загальнообов`язкові процесуальні правила є певною формою реалізації гарантій особи (кожного) на звернення до суду за захистом свого порушеного права чи обмеження свобод. У них презюмується, що кожен, хто звертається до суду за захистом свого права, відповідно до принципів верховенства права, рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, гласностіі відкритості судового процесу, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин у справі, буде активним учасником судового провадження, зможе безпосередньо чи опосередковано через свого представника отримати судовий захист свого права.

Відповідно до статті 6 ЦПК України, Суд зобов`язаний поважати честь і гідність учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом.

Європейський суд з прав людини досить часто посилається на принцип рівності перед законом і судом у своїх рішеннях, а засади рівності і змагальності у судовому процесі є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції.

Згідно із практикою ЄСПЛ рівність засобів включає, серед іншого, процесуальну рівність.

Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом («Дюлоранс проти Франції» (Dulaurans c. France), «Донадзе проти Грузії»).

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання явки позивача обов`язковою, оскільки його інтереси представляє адвокат, який діє від імені позивача, перешкод для проведення засідання нема. Отже, адвокат як представник сторони може брати участь у справі замість позивача, тому суд може розглядати справу по суті.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі й закінчується закриттям підготовчого засідання.

Відповідно до ч.1ст.43 ЦПК України учасники справи мають право,серед іншого, подавати докази; брати участь у дослідженні доказів; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків (ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

У підготовчому засіданні суд з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше.

У підготовчому судовому засіданні судом виконано вимоги ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Згідно з положеннями п. 15 ч. 2 ст. 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд призначає справу до розгляду по суті, визначає дату, час і місце проведення судового засідання для розгляду справи по суті.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про необхідність закриття підготовчого засідання та призначення справи до судового розгляду по суті.

Керуючись п. 15 ч. 2 ст. 197, п. 3 ч. 2 ст. 200, ч. 1 ст. 260 ЦПК України,

постановив:

Відмовити у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 подане її представником адвокатом Павлюк Світланою Олександрівною щодо визнання явку позивача обов`язковою.

Закрити підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів та призначити справу до судового розгляду по суті на 10 год.00хв. 21.11.2025року.

Копію ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М.М.Войнарівський