Справа № 482/1219/25
Номер провадження 2/482/856/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Сергієнка С.А., за участю секретаря судового засідання Лебедьєвої А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження у залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

У обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилалася на те, що 06.07.2009 вона уклала шлюб з відповідачем.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказала, що шлюбні відносини відповідачем з часом погіршились через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, обов`язки. Сторони не проживають однією сім`єю та не ведуть спільного господарства. Спроби примиритися результатів не дали. Позивач вважає, що їх сім`я розпалася остаточно і примирення не можливе.

Сторони не проживають разом.

Позивач у судове засідання не з`явилася, але її представник надав до суду заяву в якій просив суд справу розглядати за його відсутності, а позов задовольнити.

Відповідач подав до суду заяву згідно якої позов про розірвання шлюбу визнає, однак не згоден із розміром заявлених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вказував що вони не обґрунтовані та не пропорційні складності справи. Просив справу розглядати без його участі.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Виконкомом Бучанської міської ради Київської області 06.07.2009 року.

Від шлюбу сторони мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні стосунки між подружжям припинилися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки.

Сторони не проживають разом та не ведуть спільного господарства.

Позивач на примирення не згодна та наполягає на розірванні шлюбу оскільки перебування в шлюбі з відповідачем суперечить її інтересам.

Відповідач позов визнає і згоден на розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що передбачено ст.55 СК України.

Кожен з подружжя також має право припинити шлюбні відносини. Примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ст.56 СК України).

Згідно ст.112 СК України суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

На підставі викладеного та згідно зі ст.ст.104,110,112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливі і суперечать інтересам позивача.

За таких обставин, заявлений позов підлягає задоволенню, а шлюб зареєстрований між сторонами - розірванню.

Оскільки позивачем не було заявлено клопотання про зміну прізвища після розірвання шлюбу, суд залишає їй шлюбне прізвище ОСОБА_5 .

Зважаючи на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Ураховуючи повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору.

Надаючи оцінку заявленому позивачем розміру витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.

10 червня 2021 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 820/479/18, дійшов висновку про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У іншій постанові у справі № 922/3812/19 від 09 грудня 2021 року Верховний Суд зробив висновок, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Суд також враховує позицію Верховного Суду викладену у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 07 листопада 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 01.05.2025 року, у якому визначено розмір гонорару(п.3), разом з тим на надано жодних інших доказів реальності понесених позивачем витрат.

Враховуючи типовість і не велику складність поданого позову, те що представник позивача у судових засіданнях фактично присутній не був, суд приходить до висновку, що заявлені витрати на правничу допомогу є не співрозмірними зі складністю справи,витраченим адвокатом часом та неспіврозмірними у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Суд приходить до висновку що заява про компенсацію судових витрат підлягає задоволенню частково на суму 2000 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 141,142, 259, 264, 265, 273, 279-281, 285 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб зареєстрований Виконкомом Бучанської міської ради Київської області 06.07.2009 року, актовий запис №72, між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 розірвати.

Залишити ОСОБА_1 після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_5 ».

Стягнути із ОСОБА_2 на користьОСОБА_1 - 2484,48? грн. судових витрат, які складаються із витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 2000 грн. та судового збору у розмірі 484,48? грн.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову відповідно до платіжної інструкції №1.161467455.1 від 03.06.2025 року, що становить 484,48? грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддя: С.А.Сергієнко