Справа № 297/1082/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ГАЛ Л. Л., за участю секретаря Фазекаш Н.В., представника позивача за ордером адвоката Поповича Ш.О., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення,

встановив:

ОСОБА_2 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , в інтересах якої діє представник за ордером - адвокат Попович О.О., звернулася із позовною заявою до ОСОБА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , мешканки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення, а саме просить усунути перешкоду у користуванні їй, ОСОБА_2 , квартирою АДРЕСА_3 , шляхом виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_3 .

Позов мотивований тим, що з 25.12.2014 року ОСОБА_2 являється власницею 9/10 частки квартири АДРЕСА_3 .

На даний час їй стало відомо, що в даній квартирі без її згоди, присутності та відома, оскільки більшість часу вона перебуває за кордоном, своє місце проживання як внутрішньо переміщені особи зареєстрували та фактично проживають невідомі їй особи, а саме ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружина ОСОБА_3 .

Вказані особи проживають у даній квартирі тривалий час, однак з якого саме часу повідомити суду ОСОБА_2 не може, оскільки вона останній раз була в Україні близько 1,5 роки назад, а перед тим близько 5 років. Долею даної квартири тоді займався ОСОБА_4 - власник 1/10 частки квартири.

ОСОБА_2 повернулася в Україну для врегулювання своїх питань, у тому числі із даною квартирою. При намаганні зайти до згаданої квартири їй заборонили невідомі мешканці відповідачі, у зв?язку із чим 21 та 22 лютого 2025 року ОСОБА_2 телефонувала на гарячу лінію поліції «102» та написала відповідну заяву.

Поліція належним чином не відреагувала на протиправне заселення відповідачів у квартиру позивачки.

Відповідач ОСОБА_1 у своїх поясненнях вказував, що право проживати у квартирі, нібито, надав їм ОСОБА_4 , однак надати підтверджуючі документи відповідачі не змогли, тому ОСОБА_2 вказане ставить під сумнів та вимагає їх негайно виселити зі спірної квартири.

ОСОБА_2 сумнівається у правдивості тверджень відповідачів, оскільки ОСОБА_4 у квітні місяці 2024 року перетнув кордон України без відповідного дозволу Державної прикордонної служби та з того часу, як їй відомо, він не повертався до України.

Проживання невідомих для позивачки осіб у її квартирі без її дозволу та згоди порушує всі принципи мирного володіння майном та потребують судового захисту. По суті відповідачі самовільно захопили чуже майно.

Проживаючи без достатніх на те правових підстав, відповідачі протиправно користуються приватною власністю ОСОБА_2 , поступово знищують квартиру шляхом її знецінення амортизацією.

Оскільки відповідачі протиправно не допустили ОСОБА_2 до її власності, тому існує висока вірогідність вчинення відповідачами інших незаконних дій з власністю позивачки, у тому числі крадіжки меблів, особистих речей тощо.

На даний час право користування майном ОСОБА_2 для відповідачів не встановлено ані на підставі договору, ані на підставі закону.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 06.05.2025 року відкрито провадження у справі, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 та призначено підготовче засідання за правилами загального позовного провадження на 12 червня 2025 року (а. с. 32-33).

19 серпня 2025 року позивачка ОСОБА_2 подала заяву про зміну позовних вимог, де зазначила правильні анкетні дані відповідачки ОСОБА_3 із номером РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідачі відзив не подали.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 22.09.2025 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 10 листопада 2025 року.

Представник позивача адвокат Попович Ш.О. у вступному слові позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві, вказавши, що ОСОБА_2 є власником 9/10 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . На початку 2025 року виявилось, що відповідачі проживають в квартирі позивача, дозвіл на проживання в якій надала третя особа ОСОБА_4 , у зв`язку з чим право власності позивача було порушено.

Відповідач ОСОБА_1 у вступному слові зазначив, що з 2011 року вони з дружиною ОСОБА_3 кожного року регулярно їздили в м. Берегове на відпочинок та були знайомі з ОСОБА_4 у якого також орендували квартиру. У квітні-травні 2024 року вирішили переїхати проживати до м. Берегове та по телефону домовились із ОСОБА_4 про оренду квартири в АДРЕСА_2 , та, прибувши на місце, ОСОБА_4 дав їм ключі і надав дозвіл на проживання в квартирі. З його дозволу він, ОСОБА_1 , зареєструвався там як внутрішньо переміщена особа. Згідно усної домовленості з ОСОБА_4 , оскільки ніякого договору не укладалося, вони погасили борги за комунальні послуги в розмірі 6 000 гривень та після заселення зробили косметичний ремонт в квартирі. Сплачувати за оренду не потрібно було через те, що ОСОБА_4 казав, щоб лише доглядали за квартирою. Через рік, повернувшись з-за кордону, ОСОБА_2 сказала, що їх домовленості з ОСОБА_4 є анульованими і вони повинні платити оренду 150 доларів США щомісячно. Так як на умови, які запропонувала ОСОБА_2 , вони не погодилися, ОСОБА_2 вимагала від них виселитись. Близько липня 2025 року, він з дружиною ОСОБА_3 на прохання доньки та у зв`язку з поданням позову ОСОБА_2 відносно них до суду поїхали в Київську область, де і на даний час проживають, а саме АДРЕСА_4 . Знятись з реєстрації із квартири як внутрішньо переміщена особа відмовляється. Крім того, зазначив, що забрати речі не було змоги, оскільки вони зникли з квартири коли ОСОБА_2 змінила замки на вхідних дверях та з цього приводу він звертався до поліції.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні ствердила, що в лютому 2025 року зустрілась із своєю подругою ОСОБА_2 у м. Берегове, в ході спілкування ОСОБА_2 попросила її піти разом з нею до своєї квартири по АДРЕСА_5 . Сусідка, в якої вона залишила ключі від квартири, повідомила, що ОСОБА_4 , колишній чоловік ОСОБА_2 , поселив сімейну пару своїх знайомих. Зі слів ОСОБА_2 , було зрозуміло, що їй це не було відомо та з нею не погоджувалось.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , в судове засідання не з`явилися.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У ст. 12 ЦПК України говориться, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що згідно договору про визначення часток у спільному сумісному майні подружжя № 7282 від 25.12.2014 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вирішили здійснити визначення часток в спільному майні подружжя та є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , а саме ОСОБА_2 належить 9/10 часток, а ОСОБА_4 1/10 частка (а. с. 23).

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожній особі право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, ОСОБА_2 як законний власник 9/10 частки квартири має повне право володіти, користуватись і розпоряджатись своїм майном без будь-яких перешкод з боку сторонніх осіб.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не є членами сім`ї позивача як власника та не укладали з нею жодних цивільно-правових договорів (найму, оренди, піднайму тощо), які б надавали їм право користування житлом, доказів того, що вони укладали договір оренди (найму) з іншим співвласником суду також не надано.

У даному випадку позивач згоди на проживання відповідачів не давала.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на усну домовленість із ОСОБА_4 є безпідставним, оскільки ОСОБА_4 є співвласником лише 1/10 частки майна й згідно абзацу 1 ч. 2 ст. 369 ЦК України не мав права розпоряджатись усім майном без згоди іншого співвласника ОСОБА_2 ..

До того ж, сам відповідач ОСОБА_1 визнав, що проживав разом з дружиною ОСОБА_3 у спірній квартирі протягом кількох місяців, а саме з квітня-травня 2024 року по липень 2025 року.

Отже, відповідачі не навели належних доказів того, що законно проживали та користувалися квартирою за адресою: АДРЕСА_2 .

Крім того, факт звернення позивача до поліції з повідомленням про незаконне зайняття квартири додатково підтверджує, що вона вжила всіх передбачених законом заходів захисту свого порушеного права, однак відповідачі добровільно не звільнили квартиру, у зв`язку з чим судовий захист є єдиним ефективним засобом поновлення її права.

Таким чином, суд приходить до висновку, що проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у спірній квартирі є безпідставним, а їх дії порушують право власності позивача на володіння і користування належним їй майном.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими, підтвердженими належними доказами і підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 16, 321, 391, 406 ЦК України,

рішив:

Позов ОСОБА_2 , мешканки АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , до ОСОБА_1 , зареєстрованого як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , мешканця АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , та ОСОБА_3 , мешканки АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_3 , шляхом виселення з неї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2025 року.

Суддя: Лайош ГАЛ