провадження 4-с/287/3/25
Справа № 287/82/17-ц
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А ЇН И

29 жовтня 2025 року м. Олевськ

Суддя Олевського районного суду Житомирської області Нижник Г.П., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , поданої його представником ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Олевського відділення державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козловець Альони Іванівни, -

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Олевського відділення державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козловець Альони Іванівни.

Вивчивши матеріали скарги, суд дійшов до наступних висновків.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (ст. 447 ЦПК України). Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).

Частиною 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» визначено, що учасник виконавчого провадження (особа, залучена до проведення виконавчих дій), який звернувся до суду зі скаргою бере участь у їх розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов`язків яких безпосередньо стосується зазначене звернення, - як заінтересовані особи.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» № 6 від 07 лютого 2014 року (в частині, що не суперечить нормам ЦПК України, що діє з 15 грудня 2017 року, в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції), скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК України. У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК України, якими врегульовано аналогічні питання.

Враховуючи положення ч. 9 ст. 10 ЦПК України до скарги на дії державного виконавця застосовуються загальні правила позовного провадження із врахуванням особливостей, передбачених Розділом VII ЦПК України.

Так, вивченням матеріалів встановлено, що скарга подана в порядку ст.ст. 447-450 ЦПК України, тому до форми та змісту скарги застосовуються вимоги ст.175,177 ЦПК України, які скаржником не дотримано.

У поданій скарзі представником заявника не зазначено коло заінтересованих осіб, на права, свободи чи інтереси яких може вплинути судове рішення у результаті її розгляду, а також не наведено їх поштових адрес та відомостей щодо наявності або відсутності електронних кабінетів у сторін. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 450 ЦПК України, скарга на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби розглядається за участю стягувача, боржника та відповідного виконавця.

У зв`язку з цим заявнику необхідно визначити коло учасників, які мають брати участь у розгляді скарги, та зазначити їх дані відповідно до п. 2 ч. 3 ст.175 ЦПК України.

Також, у скарзі відсутнє підтвердження про те, що стягувачем не подано іншої скарги з тим самим предметом та з тих самих підстав, як це передбачено п. 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України.

За нормами ст. 185 ЦПК України, ураховуючи вимоги ч. 9 ст. 10 ЦПК України, скарга подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України підлягає залишенню без руху, з наданням строку для їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, де зазначаються недоліки скарги, спосіб і строк їх усунення.

Якщо скаржник відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, скарга вважаєтсья поданою в день первісного її подання до суду. Якщо скаржник не усунув недоліки скарги у строк, встановлений судом, скарга вважається неподаною і повертається скаржнику.

Суд акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Дотримання вимог ст.ст. 175, 177 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом, в тому числі і для суду.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов`язків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Враховуючи зазначене, залишення скарги без руху жодним чином не перешкоджає стягувачу у доступі до правосуддя після усунення недоліків скарги.

За таких обставин, скарга ОСОБА_1 , подана його представником ОСОБА_2 підлягає залишенню без руху з наданням строку для виправлення вказаних недоліків, які слід усунути шляхом подання суду належним чином оформленої скарги з примірниками та додатками для усіх заінтересованих осіб.

Керуючись ст. ст. 175, 177, 447-450 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Скаргу ОСОБА_1 , поданої його представником ОСОБА_2 , на дії державного виконавця Олевського відділення державної виконавчої служби у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Козловець Альони Іванівни - залишити без руху.

Надати скаржнику (заявнику) строк для усунення недоліків скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання ухвали та роз`яснити, що в іншому випадку скарга вважатиметься неподаною і буде повернута скаржнику (заявнику).

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Г. П. Нижник