Справа № 466/5667/24 Головуючий у 1 інстанції: Едер П. Т.
Провадження № 22-ц/811/2035/25 Доповідач в 2 інстанції: Савуляк Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 ,

представника Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Костів О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2025 рокуу справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Позов обгрунтовано тим, що з 30 жовтня 2010 року він перебуває з ОСОБА_1 у шлюбі, у якому у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протягом останніх десяти років дитина проживає разом з батьком в квартирі АДРЕСА_1 , відтак він самостійно виховує та утримує сина, надає йому належний догляд та виховання.

Зазначає, що відповідачка зловживає алкогольними напоями, а перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння не усвідомлює, що з нею відбувається, в тому числі і вчиняла насильство відносно дитини.

Крім того, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, відповідачка впала з балкона, отримавши важкі травми, а саме: перелом склепіння черепа, перелом основи черепа, множинні переломи грудного відділу хребта, крововиливи, у зв`язку з чим їй встановили інвалідність і вона знаходиться на реабілітації за кордоном.

З цього часу відповідачка не цікавиться дитиною, внаслідок вживання алкоголю вона має захворювання, яке перешкоджає їй виконувати батьківські обов`язки, тому наявні підстави для позбавлення її батьківських прав.

З наведених підстав просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2025 року у задоволенні ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2025 року оскаржила представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відповідатиме інтересам неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який неодноразово був свідком неналежної поведінки матері, боявся її, а в результаті того, що став очевидцем її падіння з балкона зазнав психологічної травми.

Відповідачка чинить тиск на дитину, переслідуючи її дзвінками, постійно розповідає про проблеми зі здоров`ям та демонструє тілесні ушкодження, чим вчиняє психологічне насильство над неповнолітнім сином, внаслідок якого йому сняться кошмари.

З 2022 року відповідачка перебуває на лікуванні за кордоном та не бере участі у вихованні та утриманні сина та не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дитини.

Вважає, що суд формально розглянув справу, не захистивши інтересів неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо його права на потребу в комфортному, захищеному стабільному середовищі.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, представника Органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Костів О.В. на їх заперечення, перевіривши матеріали справи,законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , виданим 26 січня 2011 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції.

Витягом з реєстру Львівської територіальної громади № 2024/004000815 від 22 квітня 2024 року підтверджується, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає в квартирі АДРЕСА_1 .

Місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано в квартирі АДРЕСА_2 , що підтверджується витягом з реєстру Львівської територіальної громади № 2024/004000888.

Згідно з актами № 6 від 12 грудня 2022 року та від 24 квітня 2024 року, складеними ОСББ «Барвінок 85», ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 .

Згідно з психологічною характеристикою учня 7-В класу ЗСШ № 40 м. Львова ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учень виховується батьком, який цікавиться успіхами дитини та допомагає у навчанні, є авторитетом для дитини, мати зі слів дитини перебуває за кордоном і ні разу за цей час з не контактувала з сином. Учень у спілкуванні з однокласниками проявляє товариськість, дружелюбність, привітність, тактовність, на уроках поводиться дисципліновано, достатньо здібний для засвоєння навчального матеріалу, однак середній рівень вольових якостей не сприяє досягненню поставленої мети.

Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 174 підтверджується, що з 02 січня 2022 року по 10 березня 2022 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні в ВП «Лікарня Св. Луки» КНП «1-е територіальне медичне об`єднання м. Львова» з діагнозом вогнищевий забій головного мозку важкого ступеню, травматичний субарахноїдальний крововилив, перелом склепіння черепа, перелом основи черепа, множинні переломи кісток черепа та кісток обличчя, множинні переломи грудного відділу хребта, множинні переломи ребер з залученням чотирьох або більше ребер.

Довідкою до акта огляду МСЕК серія 12ААВ № 605598 від 28 квітня 2022 року ОСОБА_1 встановлена перша група підгрупа «А» інвалідності загального захворювання, у зв`язку з чим вона потребує постійного стороннього догляду.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 перебуває на реабілітації за кордоном.

12 листопада 2024 року Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради як органом опіки та піклування надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Надаючи висновок щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування оцінивши подані документи, пояснення батька дитини, відсутність доказів зловживання матір`ю дитини алкогольними напоями та застосування відносно сина психологічного та фізичного насильства, перебування матері за кордоном на лікуванні/реабілітації, що унеможливлює виконання нею своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не вбачав свідомого винного ухилення ОСОБА_3 від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Обгрунтовуючи позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, ОСОБА_1 покликається на те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання батьківських обов`язків та не цікавиться життям дитини, не бере участь у її вихованні.

Аналіз змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає можливість зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2024 року у справі № 185/9339/21.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вирішуючи спір про позбавлення батьківських прав необхідно належним чином дослідити та оцінити надані сторонами докази щодо наявності чи відсутності підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав.

При вирішенні такої чутливої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року в справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року в справі №357/12295/18, від 29 квітня 2020 року в справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року в справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року в справі №638/16622/17, від 06 вересня 2023 року в справі №545/560/21, від 06 березня 2024 року в справі №150/137/23, від 20 березня 2024 року в справі №405/5236/20).

Водночас, матеріалами справи не містять підтверджених фактів зловживання відповідачкою алкогольними напоями та вчинення насильства щодо дитини.

Крім того, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами і твердження позивача про захворювання відповідачки через алкогольну залежність, оскільки погіршення її здоров`я відбулося внаслідок травм, отриманих в результаті нещасного випадку, у зв`язку з чим їй встановлена інвалідність.

Відповідачка тимчасово та вимушено перебуває за межами України з огляду на необхідність лікування та проходження реабілітації, при цьому не втратила інтерес до спілкування з сином та участі в його вихованні, про що свідчать постійні дзвінки та намагання контактувати з дитиною.

Факти здійснення телефонних дзвінків ОСОБА_1 до дитини визнається в тому числі і ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, в якій він зазначає про те, що відповідачка переслідує дитину дзвінками, що свідчить про систематичний характер дзвінків та суперечить його доводам про те, що мати не цікавиться дитиною та втратила до неї інтерес.

Разом з тим, дитина не позбавлена батьківського піклування й проживає разом із батьком, а обмежена участь матері у вихованні дитини пов`язана з об`єктивними поважними причинами.

Встановивши, що тимчасова обмежена участь матері у спілкуванні з дитиною та її вихованні не пов`язана з винними та свідомими діями відповідачки, спрямованими на фізичне дистанціювання та емоційне відсторонення від дитини, а обумовлена перебуванням з кордоном у зв`язку з необхідністю лікування суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до ОСОБА_1 такого крайнього заходу впливу, як позбавлення її батьківських прав.

Оскільки позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом впливу на батьків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина, що відповідає якнайкращим інтересам дитини з огляду на необхідність забезпечення її права на спілкування та збереження зв`язків з обома батьками.

Доводи апеляційної скарги щодо зловживання відповідачкою алкогольними напоями та застосування до дитини психологічного та фізичного насильства не підтверджуються матеріалами справи.

Покликання апелянта на наявність у відповідачки захворювання, що перешкоджає належним чином виконувати батьківські обов`язки, не може бути підставою для позбавлення батьківських прав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно норм ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст.ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.