Провадження № 2-о/591/236/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2025 року м. Суми

Зарічний районний суд м. Суми у складі головуючого судді Зері Ю.О., за участю секретаря судового засідання Ткаченко Г.В., заявниці ОСОБА_1 , представника заявниці адвоката Шаповал С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП відсутній, в особі представника адвоката Шаповал Світлани Володимирівни, заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, про видачу обмежувального припису,

установив:

30.10.2025 представник заявниці адвокат Шаповал Світлана Володимирівна, звернулася до суду з заявою, відповідно до якої просить суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий, на строк шість місяців, яким визначити наступні обмеження його прав:

1) заборонити вести з ОСОБА_1 листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

2) заборонити наближатися не ближче ніж на 50 метрів до місця проживання чи перебування ОСОБА_1 ;

3) заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею.

В обґрунтування заявлених вимог представник заявниці зазначила, що чоловік заявниці систематично вчиняє протиправні дії стосовно неї, а саме погрожує фізичним насильством, залякує, застосовує до заявниці та їхніх спільних неповнолітніх дітей фізичну силу, через що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, на даний час існує реальна загроза вчинення повторного насильства з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 а тому, на думку заявниці лише видача обмежувального припису судом стане перешкодою для вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно заявниці.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30.10.2025 відкрито провадження у даній справі, постановлено розглядати справу в порядку окремого провадження, судове засідання призначено на 31.10.2025 та за клопотанням представника заявниці було відкладене до 03.11.2025; задоволено клопотання представника заявниці про виклик свідка; заінтересовану особу викликано до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно положень частини одинадцятої статті 128 ЦПК України.

В судове засідання, яке відбулось 03.11.2025, прибули заявниця та її представник, які підтримали доводи заяви та додатково додали для долучення до матеріалів справи відомості про направлення особи, яка постраждала від домашнього насильства до «кризової кімнати» (направлення № 21 від 04.09.2025).

Також у судовому засіданні представник заявниці повідомила, що свідок ОСОБА_3 , якого було викликано до суду, не зможе прибути через службові обставини, у зв`язку з чим вважала за доцільне залишити без розгляду заявлене нею клопотання про виклик цього свідка.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про причини неявки не повідомляв, про розгляд справи повідомлявся у порядку частини одинадцятої статті 128 ЦПК України. При намаганні відповідальної особи суду додатково повідомити його про судове засідання у телефонному режимі не виявив бажання спілкуватись, про що свідчить довідка-телефонограма, долучена до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши присутніх учасників процесу, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, суд доходить висновку, що подана заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 03.08.2007, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу подружжя має дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 , виданого 16.11.2011 та серії НОМЕР_3 , виданого 01.09.2021 відповідно.

Заявниця та ОСОБА_2 до 01.09.2025 проживали разом у будинку АДРЕСА_2 .

Як зазначила заявниця та її представник, ОСОБА_1 постійно піддається з боку чоловіка домашньому насильству психологічного характеру. Він її принижує, ображає їхніх спільних дітей, висловлюється в її бік нецензурною лайкою, залякує, погрожує фізичною розправою і навіть вбивством її та рідних, а також погрожує забрати дітей та віддати їх.

Вказані знущання носять систематичний та щоденний характер, а коли чоловік перебуває у стані алкогольного сп`яніння, агресивна поведінка чоловіка носить загрозливий життю та здоров`ю характер.

Кілька разів чоловік застосовував до заявниці та дітей фізичну силу, через що вона викликала поліцію.

Випадкидомашнього насильства відбуваються у присутності дітей 4 та 14 років, через що діти пригнічені, погано сплять, не почувають себе в безпеці, оскільки поведінка батька є непередбачуваною.

01.09.2025 був складений терміновий заборонний припис № 557048, згідно з яким на строк 10 діб ОСОБА_2 встановлено заборону в будь-який спосіб контактувати з заявницею.

Як вказувала заявниця, умов термінового заборонного припису ОСОБА_2 не дотримувався, часто телефонував їй.З місця події після звернення до поліції 01.09.2025 заявницю та її дітей через високу небезпеку перебування разом з ОСОБА_2 та відсутністю іншого місця проживання представники поліції доставили до кризового центру.

Згідно постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.10.2025 у справі №592/15960/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.09.2025 у справі №592/15232/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 184 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно постанови судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 07.12.2022 у справі №592/9254/25 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу.

Згідно відповіді Сумського РУП ГУНП в Сумській області від 03.10.2025 №45016-2025на адвокатський запитповідомлено, що заявниця ОСОБА_1 з приводу вчинення домашнього насильства ОСОБА_6 п`ять разів зверталась до поліції 24.02.2020, 23.11.2022 та 01.09.2025, за результатами звернень було складено п`ять протоколів про адміністративне правопорушення, які було направлено до суду, та три термінові заборонні приписи щодо кривдника.

Відповідно до довідки № 342 від 20.10.2025, виданої КУ «Центр матері та дитини», ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 тимчасово проживають у КУ «Центр матері та дитини» у зв`язку з складними життєвими обставинами.

Заявниця та її представник вважають, що вірогідність продовження та повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 щодо дружини, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису є необхідного мірою захисту, оскільки попередні заходи, вжиті поліцією та судом до кривдника, виявились неефективними та не захистили від домашнього насильства.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктів 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частинами третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 350-2 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.

Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.

Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.

Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

Верховним Судом у постанові № 753/4405/20 від 12 квітня 2022 року зазначено, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина третя статті 12, частина перша статті 81 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд доходить висновку, що заявниця обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки ОСОБА_1 дійсно є постраждалою особою, а її кривдником є заінтересована особа ОСОБА_2 .

Відтак наявні підстави для задоволення заяви представника ОСОБА_1 адвоката Шаповал С.В. та видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_2 на строк шість місяців, яким слід визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме:

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання чи перебування ОСОБА_1 строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Суд вважає, що вказані тимчасові обмеження прав ОСОБА_2 є виправданими та доречними, відповідають меті їх застосування, та забезпечать дієвий та ефективний захист заявниці від кривдника.

Оцінивши надані докази, з урахуванням оцінки ризиків, суд вважає, що саме такий строк дії обмежувального припису (шість місяців) є пропорційним, необхідним та достатнім для уникнення фізичного контакту потерпілої та кривдника, у тому числі для запобігання подальшого розвитку конфлікту та захисту здоров`я ОСОБА_1 .

Згідно із вимогами частини четвертої статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Відповідно до положень статей 133, 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, слід віднести на рахунок держави.

Керуючись статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 350-6, 352-355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шаповал С.В. про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 задовольнити.

Видати обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , на строк 6 (шість) місяців, яким встановити наступні заходи тимчасового обмеження прав кривдника:

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 50 метрів до місця проживання чи перебування ОСОБА_1 строком на 6 місяців;

- заборонити ОСОБА_2 особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Строк рахувати з дня ухвалення рішення.

Судові витрати у справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Про видачу обмежувального припису не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомити уповноважений підрозділ органу Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районну державну адміністрацію та виконавчий орган сільської, селищної, міської, районної у містах ради за місцем проживання (перебування) заявника.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; РНОКПП відсутній.

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП невідомий.

Повне судове рішення складено 05.11.2025.

Суддя Ю.О. Зеря