Справа № 229/8399/24
Провадження № 2/211/1409/25
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

11 листопада 2025 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.,

за участю секретаря судового засідання Бірж Д.В.,

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просить суд збільшити розмір аліментів на утримання їх спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/ 4 до 1/ 2 частки заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення сином повноліття, посилаючись погіршення стану здоров`я дитини. В обґрунтування позову зазначено, що рішенням суду від 16 травня 2016 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), до повноліття дитини. Разом з тим, на сьогоднішній день стан здоров`я дитини погіршився, за медичними висновками у дитини наявний С-подібний сколіоз, син має гематоми в області хребта, на лікування якого вона витрачає кошти, а отже наявні підстави вважати, що погіршився матеріальний стан стягувача аліментів. Її житло у м. Бахмут знаходиться на непідконтрольній Україні території та є зруйнованим, у зв`язку з чим вона з 28.03.2022 змушена винаймати житло для проживання з дитиною в м. Рівне, вона втратила роботу у зв`язку з евакуацією, що також відобразилось на її матеріальному становищі. Тому на підставі ст. 192 СК України, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 17 грудня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 квітня 2025 року прийнято справу до свого провадження.

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності, на вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду з відзивом на позов, в обґрунтування якого зазначено про втрату житла та робочого місця у м. Бахмут Донецької області у зв`язку із військовими діями на території України. ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народився син ОСОБА_5 , доглядом за яким він займається, оскільки його дружина є військовослужбовцем ЗСУ. Доходів він не має, перебуває в статусі особи без роботи,а тому не має можливості сплачувати аліменти в більшому розмірі і просить не змінювати визначений рішенням суду розмір аліментів. У зв`язку з неможливістю присутності в судовому засіданні, просить врахувати вказане при ухвалені рішення та розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_4 звернулась до суду з відповіддю на відзив, вказавши, що позивач так само втратила житло, як і відповідач, однак на відміну від нього не має можливості знайти роботу з належною оплатою, оскільки змушена займатися вихованням дитини. Жодна із наведених відповідачем обставин не підтверджена належними доказами, народження дитини у відповідача не може бути підставою для зміни розміру аліментів. При цьому відповідач перебуваючи за межами України має більше можливостей заробити кошти на утримання своїх дітей беручи до уваги різницю у заробітках України та Європи. Тому наполягає на задоволенні вимог.

Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до таких висновків.

Як встановлено судом та підтверджується письмовими доказами, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8 копія свідоцтва про народження).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року у справі № 219/2268/16-ц стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/ 4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно.

Як на підставу задоволення вимог позивач ОСОБА_1 посилається на погіршення стану здоров`я спільної з відповідачем дитини, надавши копії медичних висновків на підтвердження заявлених вимог.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Проте, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22 (провадження № 61-7814св22), від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 (провадження № 61-10748св23).

Касаційний суд неодноразово зазначав, що враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів;

Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів (див., зокрема, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 759/22898/20 (провадження № 61-7913 св 22), постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року в справі № 372/3260/20 (провадження № 61-8523св22)).

Верховний суду у постанові від 22 жовтня 2025 року у справі № 753/5643/23 (провадження № 61-6690св25) обміркувавши викладене зауважив, що у статті 192 СК України визначені ті обставини, які враховуються для збільшення розміру аліментів. Такі обставини є оціночними. Тобто в кожному конкретному випадку суд, з урахуванням судового розсуду, повинен навести, які саме обставини змінилися, і чому визначений розмір є необхідним і достатнім. Завдання розсуду полягає в тому, щоб знайти справедливу рівновагу між інтересами дитини та можливостями платника.

Конструкція «необхідний і достатній розмір аліментів» охоплює не лише фізичне утримання, а й забезпечення соціального та інтелектуального розвитку дитини, виходячи з рівня життя, який вона мала б за спільного проживання батьків.

Застосування конструкції судового розсуду вимагає від суду пояснення які обставини враховані судом при збільшенні розміру аліментів і як розмір узгоджується з інтересами дитини. Суд може враховувати поведінку платника, зокрема ухилення від сплати, приховування доходів, відчуження майна на шкоду дитині, як обставини, що свідчать про недобросовісність.

Матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, має істотне значення для розв`язання відповідного спору, водночас при цьому підлягають врахуванню конкретні обставини справи. А саме лише посилання позивачки на те, що розмір аліментів є недостатнім для належного утримання дитини, не може відповідно до закону бути достатньою підставою для задоволення вимоги про збільшення розміру аліментів.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона (див. пункт 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19)).

У матеріалах справи відсутні докази як погіршення, так і поліпшення матеріального становища сторін: обоє втратили житло на території Донецької області та змушені винаймати оселі, обоє (згідно їх пояснень) втратили роботу та на даний час не працюють, що не спростовано та не підтверджено жодними із наданих суду письмових доказів, відповідно до яких на утриманні відповідача до того ж перебуває ще одна малолітня дитина.

Суд звертає увагу, що в даному випадку права дитини на належне утримання захищені нормами статті 185 СК України, відповідно до якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.

До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2024 року у справі № 760/6988/22 (провадження № 61-9366св23) погодившись із висновками судів попередніх інстанцій про те, що «позивачкою належними та допустимими доказами доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , викликані особливими обставинами, які зумовлені хворобою дитини».

Стосовно доводів сторони позивача про відсутність підстав для врахування судом народження другої дитини у відповідача, як доводів погіршення його матеріального стану, суд звертає увагу на постанову Верховного Суду від 08 січня 2025 року у справі № 567/1462/23 (провадження № 61-6943св24), відповідно до якої «установивши, що змінився сімейний стан ОСОБА_1 , а саме народження від іншого шлюбу сина ОСОБА_6 , на утримання якого останній сплачує аліменти відповідно до судового рішення, дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_2 з 1/4 на 1/6 частин».

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові 27 листопада 2024 року у справі № 613/1404/23 (провадження № 61-7443св24).

Доводи представника позивача про наявність більших можливостей відповідача для заробітку, у зв`язку з перебуванням його за кордоном, ґрунтуються на припущеннях. При цьому судом не встановлено причин відсутності роботи у позивача, з огляду на досить тривалий час перебування її, як внутрішньо переміщеної особи, у м. Рівне (понад 3 роки), та вік дитини (12 років).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що в даному випадку, саме позивач, звертаючись до суду з позовом про зміну розміру аліментів, повинна довести обставини, які мають істотне значення, а саме зміну матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них (тобто платника або стягувача аліментів), тощо.

Ураховуючи відсутність доказів того, що на час пред`явлення позову змінилося матеріальне чи сімейне становище платника або одержувача аліментів, мало місце погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них, судом не встановлено можливість відповідача надавати таку допомогу у більшому розмірі, тому установлений рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 16 травня 2016 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Оскільки відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI, позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення додаткових витрат, у задоволенні вимог відмовлено, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 141, 263-265, 278-279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко