Провадження № 22-з/811/212/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
05 листопада 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Цяцяк Р.П.,
судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,
за участю секретаря Цьони С.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові заяву адвоката Кінаша Дмитра Вадимовича, представника ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення по справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 27 лютого 2025 року,
Постановою Львівського апеляційного суду від 13 серпня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», було залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 27 лютого 2025 року- без змін (а.с. 132-137).
15 серпня 2025 року представник відповідачки ОСОБА_1 , адвокат Кінаш Дмитро Вадимович, надіслав до суду Заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача 12 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу (а.с. 141-144).
Пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Від представника позивача до суду поступили Заперечення на згадану вище Заяву представника відповідачки, у яких зазначається, що Заява про ухвалення додаткового рішення до задоволення не підлягає (а.с. 155-157).
У відповідності до частини 2 статті 246 ЦПК України питання про судові витрати вирішується без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, а також перевіривши матеріали справи в межах вирішення питання про судові витрати, колегія суддів дійшла висновку про те, що Заява представника відповідачки про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу до задоволення не підлягає з наступних підстав.
ЦПК України встановлено, що:
- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);
- судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, і що витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (частини 1 та 3 статті 133);
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частини 1-3 статті 137);
- розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137);
- суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137);
- обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 6 статті 137).
Для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання цієї правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги (або обов`язку такої оплати; п.1 ч.2 статті 137 ЦПК).
Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення у додатковій постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18.
Статтею 134 ЦПК України встановлено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (частина 1), а у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 (том 2, а.с. 38) і в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для судів першої та апеляційної інстанцій.
Матеріалами справи стверджується наступне.
30.10.2024 року відповідачка ОСОБА_1 уклала з адвокатом Кінаш Д.В. Договір про надання правничої допомоги № 44/24, який не містить умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом (а.с. 146-147), і цей Договір (як і Додаткову угоду № 1 до нього від 15.04.2025 року; а.с. 148) останнім було подано до суду лише 14.08.2025 року вже після ухвалення судового рішення по справі судом апеляційної інстанції.
При цьому Заява про ухвалення додаткового рішення не містить пояснень з приводу того, чому саме цей Договір та Додаткову угоду до нього було подано лише до суду апеляційної інстанції і вже після завершення апеляційного провадження у справі та чому сам Договір про надання правничої допомоги не містить розміру адвокатської винагороди, а також умов її обчислення.
22.11.2024 року відповідачка ОСОБА_1 подала до суду першої інстанції Відзив на позовну заяву, який не містить жодного посилання на розмірсудових витрат, які відповідачка понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи (а.с. 20-24).
Відзив представника відповідачки на апеляційну скаргу позивача містить лише твердження про те, що «орієнтовний розмір витрат відповідача на професійну правничу допомогу в даній справі становить 30 000 грн.» (а.с. 112). При цьому жодного реального «розрахунку» витрат на професійну правничу допомогу і у згаданому Відзиві не наведено.
Тобто, як вбачається з наведеного вище, як на стадії розгляду справи судом першої інстанції, так і на стадії розгляду справи судом апеляційної інстанції, позивач був позбавлений можливості подати до суду аргументоване клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, або навести свої доводи щодо неспівмірності цих витрат (частини 5 та 6 статті 137 ЦПК України).
Відтак, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу.
Урахувавши, що ціна позову у цій справі становить 259 353 грн. 96 коп., судові рішення, ухвалені у такій справі, не підлягають касаційному оскарженню відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270, 367, 382, 384, 389 частина 3 пункт 2 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Відмовити ОСОБА_1 у стягненні з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на її користь витрат на професійну правничу допомогу.
Додаткова постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.
Повну постанову складено 05 листопада 2025 року.
Головуючий: Цяцяк Р.П.
Судді: Ванівський О.М.
Шеремета Н.О.