Справа № 337/4396/25
Номер провадження 2/337/2376/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Бредуна Д.С., при секретарі Сакоян О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

25 серпня 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» в особі представника Романенко М.Е. через систему «Електронний суд» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованість за кредитним договором №200518002 від 28.04.2016 року у розмірі 33852,23 грн., а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, 28.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №200518002. Відповідно до умов Кредитного договору (на умовах повернення, платності, строковості) Банк надав Позичальнику у користування кредитні кошти в розмірі 10200,00 грн., з встановленим строком користування з 28.04.2016 року по 28.04.2019року, а Відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в Кредитному договорі строк, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16 відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором №200518002.

У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, утворилась заборгованість у зазначеному розмірі, яку позивач просить стягнути з відповідача, оскільки останній продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість в добровільному порядку.

Ухвалою судді від 29 серпня 2025 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, призначено розгляд справи по суті в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

30 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшов відзив від представника відповідача адвоката Смірнової А.О., в якому вона зазначає, що заява (оферта) №200518002 від 28.04.2016 року є пропозицією на укладання договору про надання та використання платіжної картки «MC Platinum Cash Back (неіменна)/Зарплатна», а не кредитним договором. Відповідач заперечує проти отримання кредитних коштів.

Вказівка в заяві №200518002 про те, що «Кредитний ліміт: 10200 гривень, при цьому встановлений розмір за рішенням Банку може бути змінений…» не означає автоматичного отримання кредитних коштів відповідачем. При цьому належних та допустимих доказів, зокрема, первинних документів (касово-бухгалтерських документів відповідно до Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22 (чинної на час виникнення спірних правовідносин), на підтвердження перерахування відповідачу кредитних коштів позивачем не надано.

Окрім цього, вказує, що Додаток №1 до Договору №7БМ від 20.07.2020 року про відступлення прав вимоги без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач в межах встановленого кредитного ліміту, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування.

Зауважує, що позивачем необґрунтовано зазначено, що кредитування було надано строком з 28.04.2016 року по 28.04.2019року, оскільки останній помилково ототожнює строк кредитування зі строком дії платіжної картки, основним цільовим призначенням якої є отримання заробітної плати. Три роки про які йдеться в позові (з 28.04.2016 року по 28.04.2019року) це саме строк дії картки. При цьому, як докладно описано в довідці про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту, розділ ІІІ «Загальні умови надання кредиту в рамках карткового продукту «Зарплатна», третій рядок строк кредиту: 12 місяців. За таких обставин, навіть припускаючи факт отримання кредиту 28.04.2016 року строком на 12 місяців, право на нарахування відсотків за користування ним припинилося 28.04.2019року.

Крім того, додані до позовної заяви виписки сформовані починаючи з 23.05.2016року, а не з часу укладення договору 28.04.2016року. У виписках зазначені рахунки № 2628, №2800, які не відповідають рахунку № 2801, вказаному у заяві (оферті). Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу та відкриті на виконання кредитного договору від 28.04.2016року, не надано. Отже, вважає надані виписки не є належним та допустимим доказом на підтвердження розміру заборгованості.

Таким чином, з огляду на відсутність будь-якого розрахунку позовних вимог в частині заборгованості за відсотками та враховуючи неправильне тлумачення позивачем умов договору, представник відповідача вважає заявлений до стягнення розмір заборгованості неналежним чином обґрунтованим та доведеним, а оскільки вимоги щодо стягнення інфляційних втрат та процентів річних є похідними від основного зобов`язання, то вони також є такими у стягненні яких слід відмовити.

Сторони були повідомлені про місце, дату й час розгляду справи рекомендованою кореспонденцією відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України; надано час для подання відзиву та заперечень.

Представник позивача до суду не з`явився, в позовній заяві просив справу розглядати без участі представника позивача на підставі наявних доказів та матеріалів.

27 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшла заява від представника відповідача адвоката Смирнової А.О. про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідача. В позові просить відмовити на підставі доводів наведених у відзиві на позовну заяву.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, 28.04.2016 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено угоду у формі заяви (оферти) №200518002 про надання та використання платіжної картки, рахунок: № НОМЕР_1 , з кредитним лімітом в розмірі 10200,00 грн. та з максимальний кредитним лімітом 50000 грн. На дату укладення договору про Картку доступний розмір кредитного ліміту для безпосереднього використання клієнтом становить 10000 грн. При цьому умовами договору передбачено, що розмір кредитного ліміту за рішенням Банку може бути змінений, про що Клієнт буде повідомлений шляхом направлення SMS-повідомлення або в порядку, передбаченому Умовами по картках. Умови надання та обслуговування платіжних карток Банку затверджені Наказом №96 від 11.02.2016року.

Також, 28.04.2016 року між страховиком ТОВ «Страхова компанія «М-Лайф» та страхувальником ОСОБА_1 підписано договір добровільного страхування життя держателів платіжних карток ПАТ «Банк Михайлівський» № 200518002.

Отримання ОСОБА_1 платіжної картки № НОМЕР_2 на підставі договору про надання та виготовлення платіжної карки № 200518002 підтверджено розпискою від 28.04.2016року.

23 травня 2016 року згідно з рішенням Правління НБУ України №14/БТ ПАТ «Банк Михайлівський» віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ «Банк Михайлівський» з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Фонд має право передати право грошової вимоги до позичальника (боржника) за кредитним договором іншому банку на підставі договору про відступлений права вимоги. При цьому згода відповідного боржника (позичальника) на укладення такого договору не вимагається.

20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15.06.2020року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі №910/11298/16 відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», в тому числі і за Кредитним договором №200518002.

За ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

У позовній заяві позивачем зазначено, що заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором №200518002 від 28.04.2016 року у загальному розмірі складає 33 852,23 грн, яка складається з суми заборгованості -25 869,39 грн, суми інфляційних втрат -5656,72 грн., суми 3% річних 2326,12 грн.

У постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі №760/7792/14-ц.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, п. 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 року у справі №904/2104/19).

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

За змістом ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннямист.516 ЦК України: заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1); якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2).

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1); боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2).

Згідно зі ст. 518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, на момент його виконання.

Факт набуття позивачем на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року (що був укладений за результатами публічних торгів (аукціону) лоту №GL16N618071, проведеного 15 червня 2020 року) права вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої ТОВ «Діджи Фінанс» визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами відступленими згідно Договору №7_БМ від 20.07.2020 року.

Як стверджує позивач, кредитний портфель придбано з електронного аукціону Національної електронної біржі, протокол №UAEA-2020-06-09-000032-b від 15.06.2020 року - то інформація про відступлення права вимоги міститься в публічному доступі на сайтах ІНФОРМАЦІЯ_1 (посилання на аукціон) та https://torgi.fg.gov.ua/216108 (посилання на паспорт активу на сайті ФГВФО). Додаток 1 до Договору (реєстру відступлених прав вимоги за Договором про відступлення прав вимоги від 20.07.2020 року № 7_БМ) містить відомості щодо 109642 кредитних договорів, укладених із ПАТ «Банк Михайлівський», у якому відображена інформація про фізичних осіб, надання інформації щодо яких суперечить закону України «Про інформацію», тому до позовної заяви додано реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників за такими договорами.

Отже, у справі доведено факт переуступки прав вимоги до відповідача від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача ТОВ «Діджи Фінанс».

В той же час, на переконання суду, позивачем не доведено належними доказами наявність та розмір заборгованості ОСОБА_1 як перед ПАТ «Банк Михайлівський» станом на 20.07.2020 року, так і перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» за вказаним кредитним договором.

До позову не додано платіжного доручення або іншого документу з відміткою на підтвердження вчинення фінансової операції, з якої вбачалось би перерахування ПАТ «Банк Михайлівський» коштів в сумі 10200,00 грн на рахунок відповідача ОСОБА_1 .

З урахуванням висновку Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15 саме кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, тобто надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.

Як вбачається із матеріалів справи, на підтвердження розміру заборгованості позивач надав виписку по особовим рахунками за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року, зокрема за рахунками № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , сформовані з 23.05.2016 року, а не з часу укладення кредитного договору 28.04.2016 року, а тому з`ясувати суму наданого кредиту та дати початку строку кредитування є неможливим.

До того ж, вказані виписки по особовим рахунками фіксують лише нарахування відсотків за кредитом, прострочені нараховані доходи, однак не видачу кредиту відповідачу, із чіткими датами і сумами коштів.

Більше того, у виписках зазначені номери рахунків, які не відповідають рахунку № НОМЕР_1 , вказаному у заяві (оферта) №200518002 від 28.04.2016 року.

Доказів того, що вказані у виписках рахунки належать саме відповідачу та відкриті на виконання кредитного договору №200518002 від 28.04.2016 року, матеріали справи не містять.

Відтак, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по особовому рахунку є неналежним доказом, оскільки не підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.

Враховуючи викладене, з огляду на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором №200518002 від 28.04.2016 року в загальному розмірі 38 852,23 грн. з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.133, 141, 258,259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 512, 526, 527, 610, 611, 625, 639, 1050, 1054 ЦК України суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити повністю в задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, адреса: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня складання повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Д.С. Бредун