ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

07 листопада 2025 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі головуючого судді Самухи В.О., за участю секретаря судового засідання Беленчук Я.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

Встановив:

30 червня 2025 року через систему «Електронний суд» представниця позивачки звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

За змістом заявлених позовних вимог стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок заповіла позивачці.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом, фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, разом з цим, реалізувати належним чином своє право на спадкування житлового будинку не може, адже державним нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в порядку спадкування за заповітом, оскільки ОСОБА_1 не надано правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця, які б підтверджували належність спадкового майна саме спадкодавцеві.

Позивачка ОСОБА_1 позбавлена можливості надати нотаріусу необхідні правовстановлюючі документи оскільки ОСОБА_2 , за життя відповідних документів на належне їй майно не оформила та право власності на житловий будинок в органах БТІ не зареєструвала.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30.06.2025 матеріали цивільної справи надійшли в провадження судді Самухи В.О.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 02 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також витребувано з Другої Фастівської державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08 жовтня 2025 року закрито підготовче засідання та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.

На виконання ухвали суду в частині витребування доказів від 02.07.2025 року, були надані витребувані докази Другою Фастівською державною нотаріальною конторою, а саме надана інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 82806470 від 07.10.2025 (а. с. 83-84).

В судове засідання позивачка, представниця позивачки не з`явилися, про день розгляду справи були повідомлені належним чином, представниця позивачки подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, 25.08.2025 року через систему «Електронний суд» подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зміст позовної заяви та вивчивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивачки ОСОБА_2 , про що виконавчим комітетом Веприцької сільської ради Фастівського району Київської області складено відповідний актовий запис за № 29 від 14 червня 1984 року та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 38).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

14 квітня 1983 року ОСОБА_2 склала заповіт, яким належний їй житловий будинок в с. Веприк заповіла позивачці ОСОБА_1 (заповіт посвідчено секретарем Веприцької сільської ради Орлівською М.Д та зареєстровано в реєстрі за № 9 (а. с. 14).

Відповідно до ст. ст. 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, позивачка ОСОБА_1 , будучи спадкоємцем за заповітом, фактично прийняла спадщину, оскільки вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме на час смерті спадкодавця та протягом шести місяців з дня відкриття спадщини використовувала будинок для власного проживання. На даний час використовує будинок для літнього проживання, здійснює догляд за ним, проводить поточні ремонти, сплачує комунальні платежі.

При цьому, реалізувати належним чином своє право на спадкування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не може, адже державним нотаріусом Другої фастівської державної нотаріальної контори Бігіч С.Ю. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано правовстановлюючих документів на ім`я спадкодавця, які б підтверджували належність спадкового майна саме спадкодавцеві, і це унеможливлює вчинення нотаріальної дії.

ОСОБА_1 позбавлена можливості надати нотаріусу необхідні правовстановлюючі документи через те, що ОСОБА_2 , будучи власником житлового будинку АДРЕСА_1 , за життя відповідних документів на належне їй майно не оформила та право власності на житловий будинок в органах БТІ не зареєструвала.

Згідно приписів частини 1 статті 100 ЦК УРСР від 1963 року, в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження.

Згідно приписів частини 1 статті 101 ЦК УРСР від 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його).

Відповідно до приписів частини 1 статті 524 ЦК УРСР від 1663 року, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно частини 1 статті 534 ЦК УРСР від 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Згідно приписів частини 1 статті 548 ЦК УРСР від 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Згідно приписів частини 1 статті 549 ЦК УРСР від 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Далі, відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.08 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Аналогічну позицію викладено і в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно з п. 3.1 якого визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку.

Як зазначено в п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Стосовно набуття права власності спадкодавцем на спадковий будинок судом встановлено, що відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, що затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, спадкодавець ОСОБА_2 набула за життя у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується записом по-господарської книги Веприцької сільської ради № 2 за 1983-1987 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 по земельній шнуровій книзі № 281 (довідки Веприцького старостинського округу № 04.4-21/23 від 22.05.2025 та № 04.4-21/26 від 05.06.2025), користуванням земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок, технічною інвентаризацією будинку, з якої вбачається, що будинок побудований в 1918 році.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно статтею 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Враховуючи викладене, суд вважає вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно доведеними та обґрунтованими, а тому, підлягають задоволенню, так як судом встановлено, що спадкодавиці ОСОБА_2 за життя належав будинок, розташований по АДРЕСА_1 , який в подальшому був успадкований на підставі заповіту позивачкою, ОСОБА_1 . Позивачка, як спадкоємиця за заповітом, прийняла спадщину, шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, однак реалізувати свої права, як власника спадкового майна не може, тому що їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності реєстрації прав власності на зазначений вище будинок за спадкодавицею.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265 ЦПК України, нормами ЦК УРСР 1963 року, постановою Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.13 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» суд,-

Ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фастівської міської ради Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Копії повного рішення суду вручити учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, копію рішення суду надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення негайно, але не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення.

Інформація про учасників справи:

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Фастівська міська рада Київської області, , місцезнаходження: Київська область, м. Фастів, пл. Соборна, 1.

Суддя В.О.Самуха