Справа № 591/799/22
Провадження № 2/591/561/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді Сидоренко А.П.

з участю секретаря судового засідання - Кирионенко В.В.

представника позивача Калити С.Г.

представника відповідача Яреська Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідно до заяви б/н від 05 жовтня 2010 року відповідачка отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг»; «Тарифами» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідачки підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані їй для ознайомлення в письмовій формі.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи», які згідно до заяви отримані відповідачкою для ознайомлення в письмовій формі.

Копія «Умов та правила надання банківських послуг» та «Тарифів» додаються до позовної заяви, а з метою підтвердження їх відповідності (автентичності) також надається копія наказу Банку про їх затвердження.

Отже, підписавши заяву між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування карт рахунку, яка додається до позову, а Відповідачу надано у користування кредитну картку (номери та строк дії отриманих кредитних карток зазначено у довідці про отримані картки, що додається).

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 33500,00 грн., що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, Договору, на підставі яких відповідачка при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.

Таким чином, Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав Відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідачка зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений Договором.

Але в процесі користування кредитним рахунком вона не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку.

Таким чином, у порушення п. 2.1.1.5.5 Договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідачка зобов`язання за вказаним договором не виконала, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно до п. 2.1.1.2.12. Сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь Банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю Сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі:

86,4% - для картки «Універсальна»;

84,0% - для картки «Універсальна голд».

Виникнення простроченої заборгованості відбувається у разі несплати Мінімального платежу до останнього календарного числа (включно) місяця, наступного за місяцем, у якому було здійснено витрати за рахунок кредитного ліміту, зобов`язання Клієнта вважаються простроченими.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 11 січня 2022 року має заборгованість в сумі 32609,10 грн.., з яких:

25618,24 грн. - заборгованість за тілом кредита;

в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредита;

25618,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредита;

0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;

6990,86 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

0,00 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625;

0,00 грн. - нарахована пеня;

0,00 грн. - нараховано комісії;

На даний час відповідачка продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором про надання банківських послуг.

Посилаючись на вказані обставини, просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором 32609 грн. 10 коп. та судовий збір.

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2022 року, ухваленим в справі за вищезазначеним позовом, позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 32609 грн. 10 коп. та 2481 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування судового збору (т. І а.с.110-112).

28 лютого 2024 року ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення. У заяві зазначає, що відповідачкою не визнаються Умови та правила надання банківських послуг, оскільки вони не містять її підпису (т. І а.с. 125-130).

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 01 квітня 2024 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення №591/799/22 від 15 червня 2022 року задоволено, заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 15 червня 2022 року у справі за вказаним позовом скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку на 03 травня 2024 року о 15 год. 00 хв.

15 квітня 2024 року від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому зазначає, що не визнає пред`явлених до неї позовних вимог, заперечує проти задоволення даного позову, та вважає, що зазначений вище позов не може бути задоволений в повному обсязі, оскільки факти, викладені в позовній заяві, не відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства України, а також виходячи з наступного.

Відповідачка не заперечує, що вона дійсно 05 жовтня 2010 року підписала Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку (надалі - «Анкета-Заява»), що була складена на підставі її персональних даних представником Позивача.

Відповідно до наданих самим позивачем доказів, відповідачка не виявляла бажання оформлювати кредитний ліміт чи отримувати кредит від позивача.

В анкеті-заяві, підписаній ОСОБА_1 , відсутні будь-які помітки щодо виявлення бажання оформити кредитну картку чи будь-яку іншу послугу з переліку. В графі «Бажаний кредитний ліміт по платіжній картці «Універсальна»/GOLD» відсутні будь-які позначки щодо бажаного розміру кредитного ліміту.

Більше того, в Анкеті-Заяві зазначено, що ОСОБА_3 має бажання отримати «ДЕБЕТОВУ ОСОБИСТУ КАРТКУ», про що зроблено відмітку в Анкеті-Заяві.

В Анкеті-Заяві відсутня помітка, що відповідачка отримувала будь-які інші картки.

В якості доказів додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки. Однак, дана Довідка не містить жодного підпису відповідачки. Довідка містить дату старту карткового рахунку 10 жовтня 2011 року, і у Відповідача є підстави вважати, що дана Довідка стосується іншої картки, а не дебетової, яку вона отримала 05 жовтня 2010 року.

Також, наголошує, що немає жодного доказу того, що відповідачка взагалі отримувала будь-яку картку від позивача, в тому числі, дебетову. Більше того, з наданих самим позивачем доказів випливає, що відповідачка як раз не отримувала жодної картки, бо не виявляла подібного бажання в Анкеті-Заяві. Більше того, якщо клієнт банку отримує кредитну картку, то ставить підпис в розписці усталеної в банківській сфері форми одержувача платіжної (кредитної) карти про одержання карти і пін-коду до неї. Однак, позивач не подав взагалі жодного належного та допустимого доказу з підписом відповідачки щодо спірних правовідносин.

Щодо недопустимості непідписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, як належних доказів зазначає таке.

Доданий в якості доказів Витяг з Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою (надалі - «Умови та Правила») також не містить підпису відповідачки. Більше того, вона стверджує, що це не ті Умови та Правила, які надавалися їй при підписанні Анкети-Заяви і з якими вона ознайомилася.

Посилання позивача на пункти наданої ним редакції Умов та Правил, які не підписані відповідачкою, є більш ніж сумнівними і спірними, оскільки відповідно до зазначеної вище сталої судової практики не підписані відповідачем Умови та Правила не можуть розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору, та власне не є частиною Кредитного договору.

Щодо контррозрахунку та наявності переплати.

Акцентує увагу, що у зв`язку із тим, що між позивачем та відповідачем не було досягнуто згоди (жодних доказів зворотного матеріали справи не містять) щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, неустойки, а також незрозумілих комісій та страхових платежів, позивач не мав права нараховувати та списувати в рахунок погашення заборгованості відсотки, пеню, страхові платежі та комісії за членські внески.

Крім того, згідно Банківської виписки, наданої позивачем, показовим є те, що перед подачею позову в суд, позивач почав штучно збільшувати заборгованість відповідачки за рахунок автоматичного нарахування та списання коштів на погашення відсотків в рахунок кредитного ліміту (який Банк називає тіло кредиту) за відсутності для цього правових підстав, та за відсутності узгодженої сторонами умови договору про порядок погашення нарахованих відсотків за рахунок кредиту та власне, розміру таких відсотків.

Застосування такого незаконного алгоритму нарахувань призвело до штучного збільшення суми (тіла) кредиту за рахунок коштів, які фактично відповідачу не видавалися. На збільшену за рахунок додавання нарахованих відсотків суму кредиту нараховувалися нові проценти. Тобто, фактично, АТ КБ «ПриватБанк» нараховував відсотки на відсотки, що є незаконним.

До даного відзиву відповідачка додає контр-розрахунок тіла кредиту за Анкетою-Заявою, який порахований за весь період спірних взаємовідносин між сторонами, зазначених у банківській виписці, а саме за період з 10 жовтня 2011 року по дату останньої операції 01 грудня 2021 року.

Дані розрахунки було проведено виключно на підставі Банківської виписки, наданої позивачем, з тією метою, щоб зрозуміти, скільки кредитних коштів отримала відповідачка в користування, оскільки згідно розрахунків, наданих позивачем, всі кошти, сплачені відповідачкою, направлялись Банком на погашення загальної заборгованості, а також на незаконні стягнення відсотків по кредитному ліміту та списання пені та комісій, а відтак - згідно наданих Банком розрахунків не можливо зрозуміти, скільки кредитних коштів було реально видано ОСОБА_1 .

Отже, згідно Розрахунку тіла кредиту, ОСОБА_3 за період з 10 жовтня 2021 року по дату останньої операції 01 грудня 2021 року було використано - 58264,90 грн., відповідно до Банківської виписки.

Водночас, згідно з цієї ж Банківської виписки видно (що відображено в Контр-розрахунку), що ОСОБА_1 за цей же період було повернуто Банку - 82822,93 грн.

При цьому Банком за цей же період було незаконно списано 2381,97 грн. незаконних та неузгоджених комісій за обслуговування.

Тобто, згідно наданих Банківських виписок ОСОБА_4 здійснила переплату у розмірі 26940,00 грн. заборгованість у Відповідача перед АТ КБ «Приватбанк» - відсутня.

Зазначає, що позивач не мав жодного права нараховувати відповідачці проценти за користування кредитом, комісії за обслуговування, страхові платежі, тощо, оскільки сторони не погодили ці умови в Анкеті-Заяві. Більш того, АТ КБ «ПриватБанк» всі отримані кошти від відповідаки мав направляти на погашення загального боргу по тілу кредиту. Проте, Банк зараховував їх на погашення незаконних відсотків, і вочевидь, не мав правової підстави для отримання даних коштів.

Враховуючи судову практику, а також те, що позивач не надав жодного належного та достовірного доказу існування та розміру заборгованості за Анкетою-Заявою від 05 жовтня 2010 року, а надані докази суперечать один одному, вважає, що дані обставини є підставою для відмови в позовних вимогах в повному обсязі.

Зважаючи на викладене, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в повному обсязі та стягнути з позивача на користь відповідачки витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 10000 грн. (т. І а.с. 176-180).

26 квітня 2024 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій щодо ознайомлення відповідачки з умовами та правилами надання банківських послуг повторно зазначає.

Позивачем надана до суду копія анкети-заяви від 05 жовтня 2010 року, з якої чітко вбачається наступна інформація: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання кредитної картки. Відповідачем вказана інформація про себе заповнена особисто, також з копії анкети-заяви чітко вбачається, що Відповідач висловив згоду про укладення договору шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив (ла), що «Я згоден (на) з тим, що ця заява, разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між мною та Банком Договір про надання банківських послуг. Я ознайомився (лась) і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані мені для ознайомлення в письмовому вигляді...».

Також з матеріалів позовної заяви вбачається, що відповідачу встановлено поточну процентну ставку у розмірі 2,3% (27,6% на рік), вказано розміри комісій та штрафів тощо.

Щодо наданого банком розрахунку заборгованості повторно зазначає, що розрахунок заборгованості не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу.Тому було надано виписку по рахунку.

Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі -Перелік № 578/5), згідно якого до первинних документів, які фіксують факт виконання госоперації та служать підставою для записів у регістрах бухобліку і в податкових документах, віднесені:

касові, банківські документи;

повідомлення банків;

виписки банків;

корінці квитанцій і касових чекових книжок.

Із виписки вбачається, що відповідачка знімала кредитні кошти, потім частково погашала заборгованість за договором і знову користувалася кредитними коштами.

Користуючись кредитними коштами, відповідачці були добре відомі і зрозумілі умови договору, а тому її твердження щодо не знання тарифів, умов та правил не відповідають дійсним обставинам справи.

Стосовно наданого відповідачкою власного розрахунку заборгованості зауважує, що відповідачка не має спеціальних знань, та належної освіти в даній сфері для компетентного проведення розрахунку заборгованості за кредитом.

Також зауважує, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідачка до певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнавала свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідачки на те, що вона не була ознайомлена з умовами кредитування, не має прийматись судом до уваги.

Просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (т. І а.с.212-221).

13 травня 2024 року від представника позивача надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог, згідно якої просить суд стягнути з відповідачки заборгованість за Договором № б/н від 05 жовтня 2010 року в розмірі 31074,30 грн. заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 25618,24 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 5456,06 грн. заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати (т. ІІ а.с.1).

Згідно розпорядження Зарічного районного суду м. Суми від 10 червня 2024 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_5 у відставку, вказана справа передана у провадження судді Сидоренко А.П.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 липня 2024 року справу прийнято до провадження суддею Сидоренко А.П., призначено підготовче засідання на 15 жовтня 2024 року о 16 год. 00 хв.

15 жовтня 2024 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 15 січня 2025 року об 11 год. 00 хв. в зв`язку з технічною неможливістю під`єднати представника позивача та оголошеною повітряною тривогою в Сумській області.

15 січня 2025 року у зв`язку з оголошеною повітряною тривогою в Сумській області справа не слухалась та відкладено підготовче засідання на 27 березня 2025 року о 14 год. 00 хв.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 березня 2025 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 08 липня 2025 року о 16 год. 00 хв.

08 липня 2025 року протокольною ухвалою суду розгляд справи відкладено до 17 жовтня 2025 року 13 год. 00 хв. у зв`язку із закінченням процесуального часу.

В зазначеному судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, представник відповідачки заперечував поти його задоволення.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату та час судового розгляду повідомлена належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 05 жовтня 2010 року (а.с.13).

З наданих позивачем розрахунків встановлено, що станом на 11 січня 2022 року заборгованість відповідачки перед банком становить 32 609 грн. 10 коп., яка складається з: 25618,24 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6990,86 грн. заборгованість за простроченими відсотками (т. І а.с.10).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. А належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата відсотків за користування кредитними коштами у строки, в розмірі та в валюті визначеними в кредитному договорі.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов`язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі.

Звертаючись до суду з зазначеним позовом, АТ «Приватбанк» посилається на факт укладення між ним та відповідачкою кредитного договору у вигляді підписаної нею анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», що в сукупності, складає кредитний договір. За доводами позивача відповідно до умов указаного договору відповідачу видається кредитна картка з кредитним лімітом, за користування яким банком нараховується 86,4% річних на суму залишку заборгованості, комісії, а також штраф та пеню у разі несвоєчасного повернення кредиту. При цьому банк посилався на те, що підстави для здійснення таких нарахувань передбачені Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на сайті банку, вимоги яких відповідач зобов`язався виконувати при підписанні відповідної анкети-заяви.

Відповідно до вимог ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Матеріали справи не містять доказів про погодження з відповідачем у письмовій формі умов договору щодо процентів за користування кредитними коштами у заявленому позивачем розмірі.

Як вбачається із матеріалів справи, в анкеті - заяві міститься розділ «Прошу надати мені перераховані нижче послуги», зі змісту якого слідує, що відповідачка зазначає свої пропозиції відносно умов надання банківських послуг, які в подальшому розглядаються банком для визначення істотних умов договору. Так, в даному розділі запропоновані послуги щодо отримання картки, а саме: платіжна картка кредитка «Універсальна», картка Gold, пенсійна картка, зарплатна картка, ощадкнижка (депозит), дебетова особиста картка та ідентифікація з паспортом. З цього розділу слідує, що відповідачка обрала послугу з отримання «дебетової особистої карти», що підтверджується відповідною відміткою (а.с.13).

При цьому, графа щодо оформлення будь-якої іншої картки, зокрема, платіжної картки кредитка «Універсальна», картка Gold та графа щодо встановлення кредитного ліміту по платіжній картці кредитка «Універсальна», карта Gold у зазначеній анкеті - заяві не заповнені, відсутнє зазначення номеру картки, яка була випущена банком.

Окрім того, дана анкета не містить будь - якої інформації щодо розміру процентної ставки за користування кредитними коштами, не зазначений Бажаний кредитний ліміт.

Жодних доказів того, що 05 жовтня 2010 року відповідачці було видано кредитну картку «Універсальна», картка Gold, із встановленим на ній кредитним лімітом,- матеріали справи не містять.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості неможливо вважати доказом надання відповідачці кредитних коштів, оскільки розрахунок сум заборгованості за кредитом та відсотками не є підтвердженням руху коштів на картковому рахунку.

Крім того, банком надано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» в якому зазначено умови обслуговування кредитних карт «Універсальна» - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract» та «Універсальна Gold», проте матеріали справи не містять відомостей щодо виду отриманої позичальником кредитної картки, тому суд позбавлений можливості визначити розмір відсоткової ставки за користування кредитними коштами.

Також, на підтвердження позовних вимог Банком надано витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», які не містять підпису Позичальника.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання між сторонами у належній формі кредитного договору, оскільки надані позивачем Умови та Правила отримання банківських послуг не містять відомостей про дату їх прийняття, а також підпису відповідача, тому позивачем не доведено, що під час підписання анкети про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку відповідачка була ознайомлена саме з цими Умовами та Правилами, а тому суд не може прийняти їх як належний та допустимий доказ.

З ч.2 розділу ІІІ Постанови №705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», зокрема, вбачається, що залежно від умов, за якими здійснюються платіжні операції з використанням електронних платіжних засобів, можуть застосовуватися дебетова, дебетово-кредитна та кредитна платіжні схеми.

Дебетова платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку.

Дебетово-кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу в межах залишку коштів, що обліковуються на його рахунку, а якщо їх недостатньо або немає, то за рахунок наданого банком кредиту.

Кредитна платіжна схема передбачає здійснення користувачем платіжних операцій з використанням електронного платіжного засобу за рахунок коштів, наданих йому банком у кредит або в межах кредитної лінії.

Аналогічні норми були встановлені у розділу ІІІ Постанови №223 від 30 квітня 2010 року «Про здійснення операцій з використанням платіжних засобів», які були чинні на час підписання Анкети-Заяви та втратили чинність 12 листопада 2014 року.

З аналізу вищевказаного розділу вбачається, що дебетова картка - це різновид банківської платіжної картки, яка призначена для оплати, зокрема, товарів та послуг у тому числі з використанням електронних терміналів, отримання готівки, здійснення інших операцій, доступних у меню банкомата чи установі банку.

Кредитна карта банківська платіжна картка, призначена для здійснення операцій, розрахунки за якими здійснюються виключно за рахунок коштів, наданих банком клієнту в межах встановленого ліміту відповідно до умов кредитного договору.

Кредитна і дебетова картки це дві принципово різні види платіжних інструментів, кожний з який має власні особливості і характеристики.

Основна різниця вказаних видів платіжних карт полягає у джерелі фінансів. Кредитна картка відкривається для використання коштів, наданих банком. Дебетова - для використання особистих коштів.

У матеріалах справи взагалі відсутні будь-які належні та допустимі докази того, що відповідачці позивачем надано саме кредитну картку та кредит, оскільки за Анкетою-заявою, підписаною відповідачем 05 жовтня 2010 року, відповідачка мала отримати дебетову картку, яка дозволяє використовувати кошти доступного залишку депозитного рахунку, на основі якого вона емітована, а відтак, в даному випадку не можна застосовувати норми, які регулюють правовідносини в сфері кредитування.

З наданих письмових доказів встановлено, що Анкета-заява підписана відповідачкою 05 жовтня 2010 року містить анкетні дані відповідачки та її волевиявлення на отримання дебетової картки, згідно відмітки у відповідній графі. Довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» підписана відповідачко. 10 жовтня 2011 року за договором № SAMDN267911 (т. І а.с. 199), крім того, з довідки виданої АТ «КБ «Приватбанк» (т. І а.с. 12) встановлено, що відповідачка отримувала банківські карти 10 жовтня 2011 року, 22 червня 2013 року, 11 листопада 2013 року та 22 травня 2017 року виписки по рахунках за якими, наявні в матеріалах справи. Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що будь-яка з вказаних карток надана відповідачці на підставі підписаної нею 05 жовтня 2010 року Анкети-заяви.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 05 жовтня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 жовтня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (03 лютого 2022 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 жовтня 2013 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, висновки якої щодо застосування норм права відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Відповідачкою зазначено про наявність судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10000 грн. 00 коп., які просить стягнути з відповідача.

Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Крім того, у Постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до Договору № 23190 про надання правничої (правової) допомоги від 20 листопада 2023 року, укладеному між адвокатом Яресько Т.В. та відповідачкою, сторони погодили умови за якими, розмір гонорару, який клієнт сплачує адвокату за надану в межах цього договору правничу (правову) допомогу, визначається сторонами окремою додатковою угодою, що є невід`ємною частиною цього договору (п. 3.1) та за умовами додатку № 6 до Договору про надання правничої (правової) допомоги від 02 квітня 2024 року сторони погодили фіксований гонорар за надання правничої допомоги щодо супроводження судової справи № 591/799/22 в суді першої інстанції (складання відзиву, всіх необхідних процесуальних документів, участь у судових засіданнях) в розмірі 10000 грн. 00 коп. (т. І а.с. 186-187).

На підтвердження оплати наданої правничої допомоги надано Акт прийому-передач послуг № 1 від 12 квітня 2024 року (т. І а.с. 187 зворот) та розрахункову квитанцію № 12/04/24 про отримання гонорару від 12 квітня 2024 року (т. І а.с. 188).

Беручи до уваги порядок подачі доказів, складність судової справи, оцінюючи співмірність витрат зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідність їх за критерієм реальності, розумності їхнього розміру, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу є документально підтвердженими, проте доцільним є стягнути з відповідача 6000 грн. 00 коп., зменшивши заявлену суму до стягнення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 141, 258, 259, 264, 265, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити

Стягнути з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 6000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження вул. Грушевського,1 Д, м. Київ, 01001, Код 14360570.

Відповідач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя А.П. Сидоренко