Справа №402/564/25
"06" листопада 2025 р. м. Благовіщенське
Благовіщенський районний суд Кіровоградської області у складі:
головуючого судді Бондаренка А.А.,
секретар судового засідання Хименко О.А.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін у місті Благовіщенське цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Українська залізниця до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, -
Акціонерне товариство Українська залізниця звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, на обґрунтування позову вказавши таке:
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2023 у справі №523/11337/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Первинна профспілкова організація Виробничого підрозділу «Незалежна профспілка працівників вагонної дільниці станції «Київ-Пасажирський», про скасування наказів, поновлення на посаді та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, були задоволені повністю позовні вимоги ОСОБА_2 . Визнано незаконним та скасовано наказ №481/ос від 21.06.2019 про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника депо виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п.1 ст.41 КЗпП України. Ухвалено поновити ОСОБА_2 на посаді заступника начальника депо Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 720 327 грн. 36 коп; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць; стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3220 грн. 80 коп. Постановою Одеського апеляційного суду від 21.03.2024 року рішення Cуворовського районного суду м. Одеси залишено без змін, отже визнано остаточно, що наказ №481/ос від 21.06.2019 про звільнення ОСОБА_2 був виданий незаконно. На виконання судового рішення АТ «Укрзалізниця» за платіжними інструкціями №347592, №347594, №347593, №347591 від 13 червня 2023 року сплачено ОСОБА_2 компенсацію за вимушений прогул в розмірі 17 681,76 грн., перераховано до державного бюджету 9115,44 податків. Після апеляційного оскарження рішення Суворовського районного суду м. Одеси, виконано в повному обсязі та перераховано на користь ОСОБА_2 середній заробіток, відповідно до платіжних інструкцій №158741, №158745, №158749, №158751 від 04.03.2025 року в розмірі 437 719,93 грн., 17 780,5 грн. перераховано до державного бюджету 255 810,82 грн. податків, а також відповідно до платіжної інструкції №570244 від 11.09.2023 сплачено на користь держави судовий збір в розмірі 1342,00 грн. Всього сплачено 721 669,36 грн. грн. 46 коп. На час звільнення ОСОБА_2 керівником філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» був ОСОБА_1 , відповідно до наказу №92/ос від 22.01.2019 року

Посилаючись на статтю 130, частину 4 статті 136, пункт 8 статті 134, статті 237 КЗпП України, Акціонерне товариство «Українська залізниця» просить стягнути на його користь з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 721 669,46 грн.

Ухвалою Благовіщенського районного суду Кіровоградської області від 19.05.2025 року відкрито провадження у справі у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.

Представник відповідача направив до суду клопотання про відмову у задоволенні в позову. На обґрунтування клопотання послався на те, що позов заявлено позивачем після закінчення одного року з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. Днем виявлення заподіяної відповідачем шкоди представник відповідача називає днем набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2023 у справі №523/11337/19 - а саме 21.03.2024.

Також представник відповідача заперечив висновки позивача про необхідність звернення з даним позовом саме до відповідача, з огляду на те, що Суворовський районний суд в своєму рішенні від 11.05.2023 по справі №523/11337/19 вказав, що оскаржуваний наказ не має та не мав юридичної сили, в зв`язку із відсутністю у директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» Міняйла М.Б. (відповідача) повноважень видавати і підписувати наказ №481/ос від 21.06.2019 року.

З огляду на це, посилаючись на статтю 233 КЗпП України та пункт 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», просить суд у задоволенні позовних вимог АТ "Українська залізниця" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди відмовити у повному обсязі.

Судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів.

Тому, згідно статей 280-281 ЦПК України суд проводить заочний розгляд даної справи за відсутності відповідача.

Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За правилами частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відтак, справа розглядається за правилами спрощеного провадження на підставі наявних доказів.

Суд, дослідивши у порядку спрощеного провадження надані сторонами докази у їх сукупності, встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

З копії наказу голови правління Акціонерного товариства Українська залізниця №92/ос від 22.01.10 р. судом встановлено, що ОСОБА_1 було призначено на посаду директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця.

З копії нотаріально посвідченої 25.01.2019 року довіреності Акціонерного товариства Українська залізниця Міняйлу М.Б. як директору філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця суд встановив посадові обов`язки та надані для їх здійснення повноваження та правомочності. Відповідно до неї ОСОБА_1 надано право здійснювати поточне керівництво та управління діяльністю Філії, її структурних підрозділів відповідно до планів, затверджених Довірителем, зокрема здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників Філії згідно з законодавством про працю, Положенням про Філію, вживати заходи заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Філії та виконувати інші функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників Філії.

З копії паспорту відповідача НОМЕР_1 , виданого 29.05.1997 року Ульяновським РВ УМВС України в Кіровоградській області, що він є 05.04.1981 року народження, громадянином України.

Як встановлено з копії наказу (розпорядження) Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №663/00 від 23.05.2018 ОСОБА_2 з 23.05.2018 року було призначено на посаду заступника начальника депо Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця».

З витягу філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» № 981/ос від 21.06.2019 року судом встановлено, що наказ виданий та підписаний директором філії «Пасажирська компанія». Цим наказом позивачка ОСОБА_2 була звільнена з посади заступника начальника депо виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п.1 ст.41 КЗпП України;

З копії рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року у справі № 523/11337/19 суд встановив таке: Рішення винесене за результатами розгляду цивільного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячного заробітку на час вимушеного прогулу. Вказаним рішенням позовні вимоги ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Первинна профспілкова організація Виробничого підрозділу «Незалежна профспілка працівників вагонної дільниці Станції Київ-Пасажирський» Філії Публічного Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, про поновлення на роботі, про стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу- задоволено. Визнаний незаконним та скасований наказ Філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська Залізниця» №481/ос від 21.06.2019 року «По особовому складу» про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника начальника депо виробничого підрозділу пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, п.1 ст.41 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника начальника депо Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» з дати звільнення, з 21 червня 2019 року; Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 720 327 (сімсот двадцять тисяч триста двадцять сім) гривен 36 копійок. Допущене негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати середнього заробітку за вимушений прогул за один місяць. Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 220 грн. 80 коп.

Як вбачається з постанови Одеського апеляційного суду від 21.03.2024 у справі 523/11337/19 за результатами розглянувши апеляцію на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року у справі № 523/11337/19 залишив його без змін, в результаті чого рішення набрало законної сили 11.05.2023 року.

Як суд встановив з копій платіжного доручення № 1588741 від 04.03.2025 року, платіжної інструкції № 1588745 від 04.03.2025 року, платіжної інструкції № 1588749 від 04.03.2025 року, платіжної інструкції № 1588751 від 04.03.2025 року, платіжної інструкції № 347592 від 13.06.2023 року, платіжної інструкції № 347594 від 13.06.2023 року, платіжної інструкції № 347593 від 13.06.2023 року, платіжної інструкції № 347591 від 13.06.2023 року, платіжної інструкції № 570244 від 11.09.2023 року, на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11.05.2023 року у справі № 523/11337/19 Акціонерне товариство «Українська залізниця» перерахувала на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 437719 гр. 93 коп., 17780 грн.50 коп., перераховано до державного бюджету 255810 грн. 82 коп. Податків та 1342 грн. 090 коп. судового збору.

Відповідач на час виникнення спірних правовідносин був посадовою особою, який прийняв рішення про звільнення ОСОБА_2 із займаної посади та підписав відповідний наказ. Такі дії посадової особи у судовому порядку були визнані неправомірними, вчиненими з порушенням норм КЗпП України.

Відповідно до змісту частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд виснує, що до встановлених правовідносин сторін підлягають застосуванню такі норми права.

Згідно частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Даною статтею встановлено загальне правило відповідальності, згідно з яким на боржника за регресною вимогою покладається обов`язок відшкодувати кредитору виплачене ним третій особі відшкодування в повному обсязі.

Відшкодування шкоди, яка заподіяна підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу врегульовано нормами КЗпП України.

За приписами статті 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Пунктом 8 частини 1 статті 134 КЗпП України визначено, що службові особи, винні в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пунктах 13, 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

При незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП (з 11 квітня 1992 року) настає повна матеріальна відповідальність винних в цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Отже, чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону або затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Статтею 136 КЗпП України визначений порядок покриття шкоди, заподіяної працівником.

Приписами частини 4 статті 136 КЗпП України передбачено, що стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Згідно зі статтею 237 КЗпП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Таким чином, відповідач як посадова особа, за наказами якого було незаконно звільнено працівника має покрити шкоду, заподіяну установі у повному розмірі.

Така позиція викладена в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 401/1745/16-ц.

Суд критично ставиться до думки представника відповідача про необхідність відмови у задоволенні в позову через те, що позов заявлено позивачем після закінчення одного року з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Днем виявлення заподіяної відповідачем шкоди представник відповідача називає днем набрання законної сили рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.03.2023 по справі №523/11337/19, а саме 21.03.2024.

Однак відповідно до пункту 20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 29 грудня 1992 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього ж часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. Згідно ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресними зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Наявність судового рішення, за яким з потенційного регресанта ухвалено стягнути на користь потерпілого певну суму, не вважається достатньою підставою для пред`явлення регресного позову. Такий позов може бути пред`явлений лише після виконання зазначеного рішення, оскільки до моменту виконання в іншої особи, яка відшкодовує шкоду, немає витрат, які підлягають відшкодуванню. Юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України). Право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством грошової суми третій особі, саме від цього часу обчислюється строк на пред`явлення регресного позову. До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд України у Постанові від 21.12.2016 у справі № 675/28/15-ц. Як вбачається з доданих до позовної заяви платіжних доручень, проведення остаточних розрахунків з ОСОБА_2 з боку АТ «Укрзалізниця» відбулося 04.03.2025 року, а тому позовна заява про відшкодування матеріальної шкоди подана з дотриманням строку позовної давності.

Суд також критично ставиться до думки представника відповідача про те, що відповідач є неналежним відповідачем з огляду на таке:

Згідно з довіреністю від 25 січня 2019 року, посвідченою приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ісаєнко О.В., ОСОБА_1 надано право здійснювати поточне керівництво та управління діяльністю Філії, її структурних підрозділів відповідно до планів, затверджених Довірителем, зокрема здійснювати прийом, переведення, переміщення та звільнення працівників Філії згідно з законодавством про працю, Положенням про Філію, вживати заходи заохочення та притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників Філії та виконувати інші функції власника або уповноваженого ним органу з питань законодавства про працю щодо працівників Філії. Викладене вказує на те, що особою, відповідальною за прийняття та звільнення з роботи філії «Пасажирська компанія» є директор філії, яким на час звільнення ОСОБА_2 був ОСОБА_1

Таким чином судом встановлена наявність обов`язку відповідача сплатити позивачеві суму витрат на його утримання за період навчання у розмірі, наведеному у позовних вимогах.

Суд, оцінивши, відповідно до статті 89 ЦПК України, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд керується положеннями частини 1 статті 142 ЦПК України, відповідно до яких судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтею 134, частиною 4 статті 136, статтею 237 КЗпП України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 76-83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273-275, 278, 279, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Українська залізниця матеріальну шкоду в порядку регресу в сумі 721669 (сімсот двадцять одну тисячу шістсот шістдесят дев`ять) грн. 46 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 8660 (вісім тисяч шістсот шістдесят) грн. 03 коп. судових витрат у вигляді судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Позивач: Акціонерне товариство Українська залізниця ;

місцезнаходження 03150, м.Київ, вул. Єжи Гедройця, 5)

код ЕДРПОУ 40075815,

Відповідач: ОСОБА_1 ,

Місце проживання: АДРЕСА_1 .

РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: А. А. Бондаренко