ПОСТАНОВА

Іменем України

14 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 386/1750/24

провадження № 22-ц/4809/1167/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Голованівський ліцей ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року та на додаткове рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року у складі головуючого судді Гута Ю. О.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог, відзиву на позов і рішення суду першої інстанції.

25 грудня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області, в якому просила:

-поновити строк на звернення до суду та відкрити провадження;

-визнати незаконним та скасувати наказ №10-к від 19.01.2024 Голованівського ліцею ім. Т. Г.Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка»;

-визнати незаконним та скасувати наказ №14-к від 19.01.2024 Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області «Про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка»;

-поновити ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка;

-стягнути з Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь період вимушеного прогулу, а саме 145901,94 грн;

-стягнути з Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

В обґрунтування зазначала, що наказом по відділу освіти, молоді і спорту Голованівської районної державної адміністрації №115-к від 01 вересня 2016 року ОСОБА_1 було прийнято на посаду вчителя основ здоров`я філії навчально-виховного комплексу «Голованівська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів ім. Т. Г. Шевченка-гімназія «Межирічківська загальноосвітня школа». В подальшому ОСОБА_1 працювала у вищезазначеному навчальному закладі обіймаючи різні посади.

Наказом від 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника завідувача з навчально-виховної роботи зазначеної філії, яка наказом №1-г від 04 січня 2019 року була перейменована на "Межирічківська філія Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка".

19 січня 2024 року та 29 січня 2024 року директором Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Ольгою Томашевською було видано Наказ № 10-к та відповідно 14- к, яким ОСОБА_1 було звільнено з роботи згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням працівників.

Позивачка вважає, що зазначені накази є протиправними та такими, що підлягають скасуванню, а себе такою, що підлягає поновленню на роботі.

Зазначає, що звільнення ОСОБА_1 фактично було викликано нічим іншим, як неприязним ставленням до неї з боку керівництва Голованівського ліцею через її супротив проти закриття Межирічківської філії.

Про наявність такого упередженого ставлення до позивачки свідчить той факт, що починаючи з 15 листопада 2019 року керівництво ліцею вже чотири рази намагалося її звільнити під різними приводами Наказами № 304-к від 13 листопада 2019 року, № 89-к від 05 червня 2020 року, № 94-к від 11 червня 2020 року, № 110-к від 28 липня 2020 року.

Вказує, що при її звільненні відповідачем було допущено грубі порушення вимог законодавства про працю, а відтак накази про її звільнення мають бути скасовані, а ОСОБА_1 поновлена на займаній посаді. При цьому, з відповідача на її користь має бути стягнуто середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, зазначила, що відповідачем завдана їй моральна шкода, яка полягає у порушенні прав власності, порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, родичами. З урахуванням зазначеного, позивачка просила стягнути із відповідача на свою користь 20 000 грн моральної шкоди.

Щодо строків звернення до суду позивачка зазначала, що12 лютого 2024 року позичкою було укладено договір про надання правничої допомоги з адвокатом Бачук Еліною Сергіївною. Адвокат Бачук Е. С. яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, шляхом направлення позову засобами поштового зв`язку, яка надійшла до суду 09 квітня 2024 року. 10 квітня 2024 року в справі №386/445/24 була винесена ухвала про залишення позовної заяви без руху. 13 травня 2025 року у справі №386/445/24 позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бачук Е .С. повернуто. У зв`язку з неналежним наданням правничої допомоги, адвокатом Бачук Еліною Сергіївною, позивачкою було підготовлено скарги до правоохоронних органів та органів адвокатського самоврядування. Більш того, зазначила, що особисто ні ухвали про залишення позовної заяви без руху, ні ухвали про повернення позовної заяви у справі №386/445/24 ОСОБА_1 не отримувала.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечив щодо доводів та вимог позовної заяви.

Вказав, що відповідно до наказу директора Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради від 13 лютого 2023 року №33-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка з 06 травня 2021 року. Згідно до штатного розпису Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка, затвердженого наказом директора Голованівського ліцею ім. Т .Г. Шевченка Голованівської селищної ради від 30 серпня 2023 року №186-к «Про затвердження штатного розпису на 2023-2024 навчальний рік», посада заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка у штатному розписі відсутня. У вказаному штатному розписі наявна 0,5 ставки посади заступника завідувача філії, яку на момент поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка займає інший працівник. У зв`язку із відсутністю у штатному розписі Межирічківської філії Голованівського ліцею посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи, на яку було поновлено позивачку, директором Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради, було видано наказ від 31 серпня 2023 року №79-о «Про приведення чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису» та прийнято рішення про приведення чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису шляхом вивільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 заступника завідувача філії з навчально-виховної роботи. Згідно наказу директора Голованівського ліцею від 20 листопада 2023 року №137-о «Про попередження про заплановане вивільнення», інспектору з кадрів опорного закладу освіти Олені Глухенькій доручено підготувати письмове повідомлення про наступне вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади працівника ОСОБА_1 , заступнику завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка, вручити попередження про наступне вивільнення працівнику, який підлягає звільненню, ознайомити з даним наказом ОСОБА_2 . Відповідно до попередження щодо запланованого вивільнення від 20 листопада 2023 року №01-29/316, ОСОБА_1 попереджено про можливе вивільнення з посади заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України не раніше ніж через два місяця з дня попередження. Одночасно запропоновано переведення на вакантні посади Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка та його філій згідно переліку, який додається, за умови відповідності кваліфікаційним вимогам передбачених діючим законодавством. З вищевказаними наказом від 20 листопада 2023 року №137-о та попередженням від 20 листопада 2023 року №01-29/316, ОСОБА_1 від ознайомлення відмовилась, про що свідчать Акт про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 20 листопада 2023 року та Акт про відмову від підпису про ознайомлення з попередженням про заплановане вивільнення від 20 листопада 2023 року.

Наказом директора Голованівського ліцею від 19 січня 2024 року №10-к «Про звільнення ОСОБА_3 », ОСОБА_1 звільнено з посади, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, вважати датою звільнення, перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність. Після пред`явлення документів, що засвідчували період знаходження ОСОБА_1 на лікарняному, директором Голованівського ліцею видано наказ від 29 січня 2024 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_3 », яким уточнено дату звільнення позивача з посади 29 січня 2024 року. З вказаним наказом від 29 січня 2024 року №14-к, ОСОБА_1 також ознайомлюватись відмовилась, що підтверджується Актом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 29 січня 2024 року.

Вказує, що протягом усього часу, в період з моменту попередження ОСОБА_1 про наступне вивільнення її з посади на яку вона була поновлена та якої не має у штатному розписі, їй пропонувались вакантні посади у Голованівському ліцеї ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради. Вказане підтверджується самим попередженням від 20 листопада 2023 року №01-29/316, а також листами повідомленнями щодо наявності вакантних посад, які з`являлись у Голованівському ліцеї впродовж усього періоду з моменту повідомлення про заплановане вивільнення до моменту звільнення позивачки з посади, які позивачка отримала, але від підпису про ознайомлення з ними відмовилась, про що свідчать Акти про відмову від підпису щодо ознайомлення з повідомленнями про наявність вакантних посад від 01 грудня 2023 року; від 26 грудня 2023 року; від 02 січня 2024 року; від 29 січня 2024 року.

Зазначає, що відповідачці було надано лист повідомлення від 29 січня 2024 року №01-29/27 «Про необхідність отримання трудової книжки». За його отримання позивачка відмовилася ставити свій підпис, що знайшло своє відображення в Акті про вручення повідомлення про отримання трудової книжки від 29 січня 2024 року. Більш того, отримувати трудову книжку позивачка відмовилась, відносно чого на її адресу було направлено відповідачем наступні листи повідомлення: від 01 лютого 2024 року №01-29/31; від 06 лютого 2024 року №01-29/44; від 12 лютого 2024 року №01-29/51; від 22 лютого 2024 року №01-28/67; від 28 лютого 2024 року №01-28/73.

Зазначає, що станом на 09 квітня 2024 року (первісне звернення до суду з позовом у справі №386/445/24), ОСОБА_1 уже було пропущено строк на звернення до суду із позовом про поновлення на роботі, оскільки звільнення позивачки відбулося 29 січня 2024 року.

Відповідач вважає, що ОСОБА_1 без поважних причин пропущено строк звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, і у зв`язку із цим, ОСОБА_1 має бути відмовлено у задоволенні її позовних вимог.

Також у відзиві на позовну заяву представник відповідача заявив, що відповідачем понесені витрати на правничу допомогу , що попередньо складає 21 196 грн. 00 коп (а.с.74-78 том 1).

Рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що при звільненні позивачки не були допущені порушення трудового законодавства, строк звернення до суду передбачений статтею 233 КЗпП України пропущений нею без поважних причин, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Позивачка не надала допустимих доказів поважності причин пропуску строку, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежали від волі позивачки і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду.

Додатковим рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року доповнено рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області судові витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Задовольняючи частково вимоги заяви відповідача про ухвалення додаткового рішення, суд дійшов до висновку, що представником відповідача значно завищено кількість часу на виконання правничих послуг, а тому вважав, що з позивачки на користь відповідача необхідно стягнути судові витрати за правничі послуги в загальному розмірі 9 000 грн.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, а також про скасування додаткового рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначила, що суд не встановив обставини змін в організації праці шляхом скорочення чисельності працівників в Межирічківській філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка, не з`ясував правові підстави скорочення чисельності працівників в Межирічківській філії Голованівського району ім. Т. Г. Шевченка.

Суд не взяв до уваги її прохання долучити до справи інформацію, яка була озвучена нею під час судового засіданні 13 травня 2025 року щодо ненадання їй при звільненні письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні. Виплати позивачка отримала 29 лютого 2024 року, а звільнення відбулось 29 січня 2024 року. Крім того, зазначила, що суд не взяв до уваги те, що вона отримала трудову книжку з вкладишем саме 05 березня 2024 року, тому що її звільнення відбулось з порушенням.

Позивачка повідомляла під час розгляду справи, що зверталась зі скаргою про бездіяльність адвоката Бачук Е. С. у її справі до Вищої квалафікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури і отримала відповідь про направлення справи на розгляд до квалафікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Харківської області, проте суд не взяв до уваги цю інформацію.

Щодо додаткового рішення позивачка зазначила, що суд порушив процедуру розгляду заяви про розподіл судових витрат та не забезпечив їй можливість бути повідомленою про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які просив стягнути на свою користь відповідач.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача заперечив щодо доводів та вимог апеляційної скарги і просив відмовити у її задоволенні.

Вказав, що позовна заява ОСОБА_1 не містила обґрунтування, з яких саме підстав позивачка вважає своє звільнення таким, що відбулось з грубим порушенням законодавства. При трактуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, у своїй позовній заяві позивачка ніяким чином не зв`язує додані до позову копії документів з обставинами справи та подіями, які мали місце та передували її звільненню з роботи. Звільнення ОСОБА_1 було проведено відповідно до вимог п.1 ст.40 КЗпП України із дотриманням процедури звільнення, передбаченої ст. 43 КЗпП, ст. 49-2 КЗпП, а саме про вивільнення працівницю було персонально попереджено не пізніше, ніж за два місяці, одночасно із попередженням про звільнення їй запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, впродовж двох місяців її інформували про наявність вакантних посад, які з`являлись у роботодавця, тому відсутні підстави для визнання незаконним та скасування наказу про звільнення ОСОБА_1 з роботи.

Представник зазначив, що позивачкою безпідставно пропущено строк звернення до суду із позовною заявою про поновлення на роботі, і у зв`язку із цим правильно відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 (а.с.36-41 том 2).

Узагальнені доводи та заперечення позивачки, викладені у відповіді на відзив на апеляційну скаргу.

Позивачка подала відповідь на відзив на апеляційну скаргу, де заперечила щодо доводів представника відповідача. Зазначила, що її скорочення із займаної посади відбулось із порушенням Закону України «Про освіту», адже рішення про скорочення штату потребує згоди засновника, який є власником або розпорядником майна ліцею. Стосовно поновлення строків звернення до суду вказала, що у зв`язку із неналежним наданням правової допомоги адвокатом Бачук Е. С., нею було підготовлено скарги до правоохоронних органів та органів адвокатського самоврядування і отримано відповідь про притягнення адвоката ОСОБА_4 до дисциплінарної відповідальності. Більш того, зауважила, що не отримувала ухвалу про повернення її позовної заяви (а.с.50-54 том 2).

Щодо клопотання позивачки про долучення нових доказів до матеріалів справи.

11 липня 2025 року до Кропивницького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення доказів. У вказаному клопотанні позивачка просила суд долучити до матеріалів справи, зокрема рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 02 липня 2025 року адвоката Джураєву (Бачук) Е. С. зазначила, що ці документи безпосередньо стосуються предмета позову та підтверджують, що адвокатом Бачук Е. С. не дотримано принципу добросовісності під час виконання адвокатом доручення клієнта (а.с.11-20 том 2).

Колегія суддів залишила без задоволення вказане клопотання задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року у справі № 646/857/18 (провадження № 61-5330 св 24) констатовано: «Верховний Суд зазначає, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Отже, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає Верховному Суду можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до частини 1-5 статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Відповідно до частини 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Наведеними нормами закону передбачено строки подання письмових доказів до суду першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 367 ЦПК України незалежно від причин неподання позивачем таких доказів. Допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення принципу правової визначеності (постанова Верховного Суду від 21 серпня 2023 року у справі № 552/7368/21, провадження № 61-455св23).

Оскільки докази, які просить долучити до матеріалів справи позивачка не існували на момент ухвалення судом першої інстанції рішення, у суду апеляційної інстанції відсутня можливість у прийнятті таких доказів.

Щодо участі позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

08 вересня 2025 року до Кропивницького апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи, призначеної на 10 годину 00 хвилин 14 жовтня 2025 року без її участі (а.с.71-72 том 2).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення представників відповідача адвоката Ковтонюка О. В. та ОСОБА_5 , вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року підлягає залишенню без змін, а додаткове рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року - скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до наказу директора Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради від 13 лютого 2023 року №33-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка з 06 травня 2021 року (а.с.93 том 1).

30 серпня 2023 року директором Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка було видано наказ №186-к «Про затвердження штатного розпису на 2023/2024 навчальний рік» (а.с.94-95 том 1).

31 серпня 2023 року директором Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка видано наказ №79-о "Про приведення чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису", яким встановлювалось приведення штатної чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису шляхом вивільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 заступника завідувача філії з навчально-виховної роботи (а.с.224-225 том 1).

20 листопада 2023 року відповідачем видано наказ №137-о «Про попередження про заплановане вивільнення», в якому вказано підготувати повідомлення про вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади ОСОБА_1 , яким інспектора з кадрів О. Глухеньку було зобов?язано підготувати попередження про наступне вивільнення позивача з пропозицією переведення на вакантні посади, вручити повідомлення 20 листопада 2023 року (а.с.25 том 1).

Відповідно до акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 20 листопада 2023 року, наказ №137-о від 20 листопада 2023 року був зачитаний вголос інспектором з кадрів Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка ОСОБА_6 . ОСОБА_1 , яка в присутності інспектора з кадрів, завідувача Межирічківської філії, педагога-організатора філії та юрисконсульта відділу освіти, молоді та спорту відмовилась від підпису про ознайомленні з вказаним наказом (а.с.98 том 1).

Також з копії акту про відмову від підпису про ознайомлення з попередженням про заплановане вивільнення від 20 листопада 2023 року слідує, що ОСОБА_1 було вголос зачитано попередження від 20 листопада 2023 року №01-29/316 «Про заплановане вивільнення» та остання в присутності інспектора з кадрів, завідувача Межирічківської філії, педагога-організатора філії та юрисконсульта відділу освіти, молоді та спорту відмовилась від підпису про ознайомленні з вказаним попередженням (а.с.99 том 1).

ОСОБА_1 пропонувались вакантні посади у Голованівському ліцеї ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради, що підтверджується Попередженням від 20 листопада 2023 року №01-29/316, а також листами повідомленнями щодо наявності вакантних посад, які з`являлись у Голованівському ліцеї впродовж усього періоду з моменту повідомлення про заплановане вивільнення до моменту звільнення позивачки з посади від 01 грудня 2023 року №01-28/240; від 26 грудня 2023 року №01-28/374; від 02 січня 2024 року №01-28/419; від 29 січня 2024 року №01-29/26 (а.с.22-24, 102,103, 104,105 том 1).

Зі змісту копій актів про відмову від підпису про ознайомлення з вакантними посадами від 01 грудня 2023 року, 26 грудня 2023 року, 02 січня 2024 року, 29 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлялась від підпису про ознайомлення з вакантними посадами (а.с.106-109 том 1).

Наказом директора Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради від 19 січня 2024 року №10-к «Про звільнення ОСОБА_3 », ОСОБА_1 звільнено з посади, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, вважати датою звільнення, перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність (а.с.20 том 1).

Наказом від 29 січня 2024 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_3 », уточнено дату звільнення позивачки з посади 29 січня 2024 року (а.с.19 том 1).

З вказаним наказом від 29 січня 2024 року №14-к, ОСОБА_1 ознайомлюватись відмовилась, що підтверджується Актом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 29 січня 2024 року (а.с.101 том 1).

ОСОБА_1 було надано лист повідомлення від 29 січня 2024 року №01-29/27 «Про необхідність отримання трудової книжки», за його отримання позивачка відмовилася ставити свій підпис, що підтверджується Актом про вручення повідомлення про отримання трудової книжки від 29 січня 2024 року (а.с.110 том 1).

Позивачці було направлено листи повідомлення про отримання трудової книжки: від 01 лютого 2024 року №01-29/31; від 06 лютого 2024 року №01-29/44; від 12 лютого 2024 року №01-29/51; від 22 лютого 2024 року №01-28/67; від 28 лютого 2024 року №01-28/73 (а.с.111-115 том 1).

Згідно копії книги обліку трудових книг, ОСОБА_1 отримала трудову книжку НОМЕР_1 разом з вкладишем серії НОМЕР_2 05 березня 2024 року, про що свідчить її особистий підпис (а.с.33 том 1).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).

Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-4 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після подання виборному органу первинної профспілкової організації (профспілковому представнику) повідомлення про заплановане масове вивільнення з відповідною інформацією (у письмовому вигляді) про такі заходи, включаючи відомості про причини наступних звільнень, середню кількість і категорії працівників, а також про кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення.

Власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, не пізніше трьох місяців з дати прийняття рішення про масове вивільнення проводить консультації з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) щодо заходів із запобігання звільненню, зведення його до мінімуму та пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що: «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 квітня 2015 року у справі № 6-40цс15, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав відступити від цих висновків».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2022 року у справі № 525/983/21 (провадження № 61-5659св22) зазначено, що «однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантні посади чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо, та яка з`явилася на підприємстві протягом цього періоду і яка існувала на день звільнення».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20) зазначено: «розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється в зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише в разі відсутності такої роботи інша наявна робота. При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо».

Згідно з правовими висновками, висловленими Верховним Судом у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

При цьому, слід зазначити, що лише роботодавець оперує достатньою інформацією для визначення продуктивності праці будь-якого працівника, оскільки це є прерогативою виключно роботодавця, який володіє повною інформацією про результативність праці, що характеризує ефективність її витрат у виробництві та сфері послуг. Отже, визначення працівників з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці є компетенцією роботодавця (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі № 569/1607/17-ц (провадження № 61-25068св18).

Так, відповідно до наказу директора Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради від 13 лютого 2023 року №33-к «Про поновлення на роботі ОСОБА_1 », ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника завідувача з навчально-виховної роботи Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка з 06 травня 2021 року (а.с.93 том 1).

30 серпня 2023 року директором Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка було видано наказ №186-к «Про затвердження штатного розпису на 2023/2024 навчальний рік» (а.с.94-95 том 1).

31 серпня 2023 року директором Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка видано наказ №79-о "Про приведення чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису", яким встановлювалось приведення штатної чисельності працівників Межирічківської філії Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка у відповідність до затвердженого штатного розпису шляхом вивільнення позаштатного працівника ОСОБА_1 заступника завідувача філії з навчально-виховної роботи (а.с.224-225 том 1).

20 листопада 2023 року відповідачем видано наказ №137-о «Про попередження про заплановане вивільнення», в якому вказано підготувати повідомлення про вивільнення з пропозицією про переведення на вакантні посади ОСОБА_1 , яким інспектора з кадрів О. Глухеньку було зобов?язано підготувати попередження про наступне вивільнення позивача з пропозицією переведення на вакантні посади, вручити повідомлення 20 листопада 2023 року (а.с.25 том 1).

Відповідно до акту про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 20 листопада 2023 року, наказ №137-о від 20 листопада 2023 року був зачитаний вголос інспектором з кадрів Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Глухенькою О. О. ОСОБА_1 , яка в присутності інспектора з кадрів, завідувача Межирічківської філії, педагога-організатора філії та юрисконсульта відділу освіти, молоді та спорту відмовилась від підпису про ознайомленні з вказаним наказом (а.с.98 том 1).

Також з копії акту про відмову від підпису про ознайомлення з попередженням про заплановане вивільнення від 20 листопада 2023 року слідує, що ОСОБА_1 було вголос зачитано попередження від 20 листопада 2023 року №01-29/316 «Про заплановане вивільнення» та остання в присутності інспектора з кадрів, завідувача Межирічківської філії, педагога-організатора філії та юрисконсульта відділу освіти, молоді та спорту відмовилась від підпису про ознайомленні з вказаним попередженням (а.с.99 том 1).

ОСОБА_1 пропонувались вакантні посади у Голованівському ліцеї ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради, що підтверджується Попередженням від 20 листопада 2023 року №01-29/316, а також листами повідомленнями щодо наявності вакантних посад, які з`являлись у Голованівському ліцеї впродовж усього періоду з моменту повідомлення про заплановане вивільнення до моменту звільнення позивачки з посади від 01 грудня 2023 року №01-28/240; від 26 грудня 2023 року №01-28/374; від 02 січня 2024 року №01-28/419; від 29 січня 2024 року №01-29/26 (а.с.22-24, 102,103, 104,105 том 1).

Зі змісту копій актів про відмову від підпису про ознайомлення з вакантними посадами від 01 грудня 2023 року, 26 грудня 2023 року, 02 січня 2024 року, 29 січня 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 відмовлялась від підпису про ознайомлення з вакантними посадами (а.с.106-109 том 1).

Статтею 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки .

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що наказом директора Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради від 19 січня 2024 року №10-к «Про звільнення ОСОБА_3 », ОСОБА_1 звільнено з посади, у зв`язку зі скороченням чисельності працівників, вважати датою звільнення, перший робочий день, наступний за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність (а.с.20 том 1).

Наказом від 29 січня 2024 року №14-к «Про звільнення ОСОБА_3 », уточнено дату звільнення позивачки з посади 29 січня 2024 року (а.с.19 том 1).

З вказаним наказом від 29 січня 2024 року №14-к, ОСОБА_1 ознайомлюватись відмовилась, що підтверджується Актом про відмову від підпису про ознайомлення з наказом від 29 січня 2024 року (а.с.101 том 1).

ОСОБА_1 було надано лист повідомлення від 29 січня 2024 року №01-29/27 «Про необхідність отримання трудової книжки», за його отримання позивачка відмовилася ставити свій підпис, що підтверджується Актом про вручення повідомлення про отримання трудової книжки від 29 січня 2024 року (а.с.110 том 1).

Позивачці було направлено листи повідомлення про отримання трудової книжки: від 01 лютого 2024 року №01-29/31; від 06 лютого 2024 року №01-29/44; від 12 лютого 2024 року №01-29/51; від 22 лютого 2024 року №01-28/67; від 28 лютого 2024 року №01-28/73 (а.с.111-115 том 1).

Згідно копії книги обліку трудових книг, ОСОБА_1 отримала трудову книжку НОМЕР_1 разом з вкладишем серії НОМЕР_2 05 березня 2024 року, про що свідчить її особистий підпис (а.с.33 том 1).

Позивачка звернулась до суду з цим позовом 25 грудня 2024 року і просила поновити їй строк на звернення до суду. В обґрунтування зазначала, що 12 лютого 2024 року вона уклала договір про надання правничої допомоги з адвокатом Бачук Еліною Сергіївною. В подальшому, ОСОБА_4 яка діяла в інтересах ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до Голованівського ліцею ім. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди, шляхом направлення позову засобами поштового зв`язку, який надійшов до суду 09 квітня 2024 року. 10 квітня 2024 року в справі №386/445/24 було постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху. 13 травня 2025 року у справі №386/445/24 позовну заяву ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бачук Е .С. повернуто. Позивачка вказувала, що у зв`язку з неналежним наданням правничої допомоги адвокатом Бачук Еліною Сергіївною, нею було підготовлено скарги до правоохоронних органів та органів адвокатського самоврядування. Більш того, зазначила, що особисто ні ухвали про залишення позовної заяви без руху, ні ухвали про повернення позовної заяви в рамках розгляду справи №386/445/24 не отримувала.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивачка не надала суду допустимих доказів поважності причин пропуску строку, які об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волі позивачки і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду. Оскільки позивачкою пропущено строк передбачений статтею 233 КЗпП без поважних причин, суд відмовив у задоволенні позову.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

У статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Виходячи з цього, встановлений у частині другій статті 233 КЗпП України місячний строк є скороченим строком позовної давності, в межах якого працівник може звернутися до суду в порядку цивільного судочинства з вимогою про вирішення трудового спору.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення. Вирішуючи, чи з поважних причин пропущено певний процесуальний строк, суд у кожному конкретному випадку оцінює сукупність обставин на свій розсуд (постанови Верховного Суду від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22, від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18, від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 тощо).

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18, від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/62971/19-ц, від 16 листопада 2022 року у справі № 240/19150/20, від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що ОСОБА_1 звільнено із займаної посади 29 січня 2024 року та 29 січня 2024 року відповідальними особами Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка складено акт про відмову позивачкою від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення, однак ОСОБА_1 звернулася з даним позовом до суду тільки 25 грудня 2024 року, тобто з достатньо очевидним пропуском нею процесуальних строків, навіть з урахуванням того, що трудову книжку вона отримала 05 березня 2024 року.

Щодо посилань позивачки на те, що вона вже зверталась до суду з аналогічним позовом, а за наслідками розгляду її позовної заяви судом було постановлено ухвалу про повернення позову 13 травня 2024 року у справі № 386/445/24, варто зауважити таке.

Конституційне право на судовий захист є невідчужуваним та непорушним, однак законодавець встановив чіткі темпоральні межі для реалізації такого права. Подібні процесуальні рамки покликані збалансувати інтереси сторін у справі, а також слугують однією з запорук дотримання принципу правової визначеності у судовому процесі.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформував практику, відповідно до якої національні суди мають надавати пріоритет дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду.

Правила, які регламентують етапи і терміни подачі заяви на судовий розгляд спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і відповідність нормам, а саме, принципу правової визначеності (Кан`єте де Гоньі проти Іспанії, § 36). Право доступу до суду не є абсолютним: воно може підлягати обмеженням, застосування яких допускається в порядку презумпції, оскільки таке право, з огляду на сам його характер, потребує державного регулювання. Право на доступ до суду може бути предметом правомірних обмежень … Застосування строків покликане забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (Стаббінґс та інші проти Сполученого Королівства, §§ 51-52).

Право на доступ до правосуддя правомірно обмежене правилами судової процедури, котрі покликані дисциплінувати суб`єктів правовідносин та запобігти безладному рухові у судовому процесі, натомість безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 09 квітня 2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Бачук Е. С. звернулась до Голованівського районного суду Кіровоградської області із позовом до Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконним та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Ухвалою суду від 10 квітня 2024 року позовну заяву позивачки залишено без руху (а.с.28-29 том 1).

13 травня 2024 року ухвалою Голованівського районного суду Кіровоградської області позовну заяву ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто (а.с.30 том 1).

Вказану ухвалу про повернення заяви позивачка не оскаржувала, а повторно звернулась до суду з позовом лише 25 грудня 2024 року.

Не заслуговують на увагу доводи позивачки про те, що вона пропустила строк звернення до суду у зв`язку з неналежним наданням їй правничої допомоги адвокатом Бачук Е. С.

Позивачка не була обмежена у праві скористатись правничою допомогою іншого адвоката, як і не була обмежена у праві довести про наявність об`єктивних причин пропуску строку звернення до суду, однак таким правом не скористалась.

Посилання ОСОБА_1 на те, що вона звернулась зі скаргою на дії адвоката до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури 28 листопада 2024 року, а також надала талон повідомлення про прийняття і реєстрацію заяви про кримінальне правопорушення від 06 грудня 2024 року не вказують на обставини, які об`єктивно перешкоджали позивачці в реалізації права на оскарження рішення про звільнення у визначений статтею 233 КЗпП України строк для звернення до суду з відповідним позовом.

В ибір адвоката, який надаватиме професійну правничу допомогу, зокрема у формі представництва інтересів в суді, є правом особи (позивача), але правом, яке передбачає також настання відповідних юридичних наслідків (як процесуального характеру, так і в матеріально-правовому спорі, переданого на розгляд суду), передовсім для позивача. Незнання цього не звільняє від настання цих наслідків.

Отже, з урахуванням того, що строк звернення до суду пропущений, та позивачкою не висвітлені переконливі причини, які могли об`єктивно перешкоджати чи створювати труднощі для своєчасного звернення за судовим захистом, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для його поновлення.

Висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам, грунтуються на належно досліджених і правильно оцінених доказах, зроблені з дотриманням вимог норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції щодо наслідків розгляду позовної заяви, не дають підстав вважати, що судом допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року.

В частині оскарження додаткового судового рішення у справі апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обгрунтованою, враховуючи, що при вирішенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення суд першої інстанції неправильно тлумачив норми статті 270 ЦПК України та з порушенням норми процесуального права розглянув справу без виклику сторін в судове засідання.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Згідно із ч. 4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

При вирішенні питання про ухвалення додаткового рішення у даній справі суд в своєму додатковому рішенні зазначив, що вважає за необхідне розглянути заяву про ухвалення додаткового рішення без виклику сторін.

Особливості розподілу судових витрат у разі подання заяви після ухвалення основного рішення визначено статтями 142, 270 ЦПК України.

Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що потрібно виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках встановлених статтею 430 ЦПК України.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина друга, третя статті 270 ЦПК України).

Аналіз положень статті 270 ЦПК України дозволяє дійти висновку, що додаткове судове рішення є похідним від первісного судового акта, є його невід`ємною складовою, ухвалюється в тому самому складі та порядку, що й первісне судове рішення. Додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати, складовою частиною яких є компенсація стороні витрат правничої допомоги. Також додаткове судове рішення може бути процесуальним засобом реалізації прав учасника справи, якщо воно ухвалюється за спеціальною заявою такого учасника, поданою з дотриманням відповідної процедури. Так, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (частина перша статті 246 ЦПК України).

Неповнота судового рішення може полягати в невирішеності деяких питань, що стояли перед судом. Однак, через незмінність судового рішення суд, який його ухвалив, не вправі при прийнятті додаткового рішення скасовувати чи змінити первісне рішення, проте він має право виправити деякі його недоліки, зокрема пов`язані з необхідністю розподілу судових витрат.

Частина перша статті 270 ЦПК України містить диспозитивну норму щодо права суду з власної ініціативи, або за заявою учасників справи ухвалити додаткове рішення. Винятком є розподіл судових витрат, який має ініціювати сторона з дотриманням правил статей 133-142, 246 ЦПК України.

ЦПК України визначає обов`язок суду для питання про судові витрати призначити судове засідання, має бути проведено не пізніше 20 днів, якщо справа не слухається в письмовому провадженні (частини друга, третя статті 246 ЦПК України).

Отже, законодавець визначив обов`язок суду призначити заяву сторони про розподіл судових витрат в судове засідання, якщо справа розглядалася з призначенням її до розгляду по суті в судових засіданнях (не в письмовому провадженні), за наслідком проведення якого має бути прийнято відповідне процесуальне рішення (додаткова постанова, додаткова ухвала).

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення частина третя статті 270 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення додаткового рішення).

У своїй постанові від 05 липня 2023 року Велика Палата Верховного Суду за наслідками розгляду справи № 911/3312/21 зазначила, що під поняттям «порядку ухвалення судового рішення» необхідно розуміти: ухвалення рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду; прийняття рішень та постанов, складення та їх підписання в нарадчій кімнаті тим складом суду, який розглянув справу; можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті; оформлення окремим документом ухвал, які постановляються в нарадчій кімнаті, а інших ухвал, що постановляються без виходу до нарадчої кімнати, із занесенням до протоколу судового засідання; особливості оформлення судових рішень (ухвал) що містять вступну та резолютивну частину, а також складення повного рішення (постанови, ухвали) у певні строки; можливість внесення виправлень в рішеннях чи ухвалах із застереженням перед підписом судді; викладення усіх судових рішень письмово у паперовій та електронній формі та вимоги їх викладення у Єдиній судово-інформаційно-телекомунікаційній системі (стаття 259 ЦПК України). Цивільний процесуальний кодекс під поняттям «порядок ухвалення судового рішення» не включає до нього «процедуру розгляду справи по суті в загальному чи письмовому провадженні», яка виділена в окрему главу процесуального кодексу (глава 6 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду зазначила, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України.

Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положення другого речення частини третьої статті 270 ЦПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи.

При цьому, презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209-246 ЦПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення. У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунута шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові звернула увагу судів на ту обставину, що у випадку задоволення заяви сторони про розподіл судових витрат, щодо яких сторона доказів не подавала, поданої на підставі статті 246 ЦПК України, слід прийняти до уваги, що судом під час розгляду справи по суті питання про розподіл судових витрат не розглядалось на засадах змагальності та рівності, оскільки докази на підтвердження розміру судових витрат сторонами не були подані до закінчення судових дебатів чи внаслідок залишення позову без розгляду в підготовчому судовому засіданні. Отже, у процедурі розгляду такої заяви суду належить забезпечити сторонам у справі можливість бути повідомленими про розгляд заяви та надати свої заперечення щодо розміру витрат, які заявник намагається компенсувати за рахунок протилежної сторони. Ключовими в цьому аспекті є приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку встановлюють, що для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання) чи повідомити їх про прийняття заяви до розгляду (якщо провадження у справі є письмовим).

При розгляді відповідної заяви суд повинен забезпечити сторонам дотримання принципів змагальності, рівності в судочинстві, реалізацію права сторони «бути вислуханою» як передумови того, що вона була «почута», що є складовою права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Серявін проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Одним із прав, які надаються учасникам справи, є право брати участь у судовому засіданні, якщо інше не визначено законом (пункт 2 частини першої статті 43 ЦПК України). Учасник може відмовитися від свого права брати участь у судовому розгляді справи, заявивши клопотання про розгляд справи за його відсутності (частина третя статті 211 ЦПК України).

У випадку якщо сторона подає докази про понесені судові витрати на правничу допомогу разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то правила щодо реалізації учасниками справи їх права на участь в судовому засіданні з розгляду заяви про розподіл судових витрат згідно з частиною четвертою статті 270 ЦПК України є спеціальними та повинні застосовуватися системно з приписами частини другої статті 246 ЦПК України, яка визначає обов`язок суду призначити судове засідання відповідно до процедури розгляду справи яка була визначена судом для розгляду справи в цілому (загального, спрощеного чи письмового провадження).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції на вказане уваги не звернув та розглянувши справу за правилами загального позовного провадження з викликом сторін, ухваливши у цій справі відповідне рішення, розглянув заяву про ухвалення додаткового рішення, яка була подана стороною у визначений законом п`ятиденний строк після ухвалення рішення суду, без виклику сторін в судове засідання, порушивши при цьому приписи частини другої статті 246 ЦПК України, які в імперативному порядку зі спеціальними нормами статті 270 ЦПК України встановлюють обов`язок суду в даному випадку розглянути справу з викликом сторін.

Оскільки, фактично правильно надавши оцінку обставинам справи при вирішенні заяви про ухвалення додаткового рішення та стягнувши такі витрати з позивачки на користь відповідача, суд першої інстанції допустив порушень норм процесуального законодавства в частині розгляду заяви без виклику сторін в судове засідання, додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення вимог заяви Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про стягнення витрат на правничу допомогу.

Ухвалюючи нове рішення в частині стягнення із позивачки на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу колегія суддів керується наступним.

За результатами розгляду справи судові витрати та витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Приписами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність"передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно з висновком Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, зробленим у постанові від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".

Так, на підтвердження своїх витрат на правову допомогу представником відповідача було долучено копії договору-доручення про надання правової допомоги від 23 січня 2025 року №230125-1, відповідно до якого вартість послуг адвоката визначається згідно з актами виконаних робіт, у яких зазначається перелік послуг та їх вартість ( п. 4.1.). П. 4.2. Договору передбачено, що клієнт на протязі трьох днів з моменту підписання Договору сплачує кошти за надані послуги.

Також, п. 4.3. Договору вказано, що у разі необхідності за попередньою домовленістю між сторонами клієнт оплачує адвокату витрати адвоката, необхідні для виконання його обов`язків за цим Договором, понесені в інтересах клієнта (обов`язкові платежі, витрати на відрядження тощо). Сума додаткових витрат погоджується сторонами додатково без укладення письмових додаткових угод .

Крім цього адвокатом надано копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 06 лютого 2025 року №1, в якому адвокат в розрахунок виконаних робіт включив вивчення матеріалів справи, опрацювання законодавчої бази 4 год, складання відзиву 5 год., представництво інтересів відповідача в суді 4 год та виготовлення копій додатків до відзиву, надсилання стороні у справі та подання до суду відзиву 2 год., що складає 6056+7570+6056+3028=22 710 грн (а.с.156-158 том 1).

На підтвердження отримання коштів від клієнта адвокат надав копію платіжного інструкції №39 від 07 лютого 2025 року на перерахування на його рахунок 22 710 грн гонорару від відповідача (а.с.158 зворот).

Варто зазначити, що у відзиві поданому до суду 24 січня 2025 року представником відповідача зазначено попередній розрахунок вартості витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 21 196 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що представником відповідача ОСОБА_7 значно завищено кількість часу на виконання правничих послуг, тому з позивачки на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

При перегляді рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року колегія суддів не встановила підстав для його скасування, оскільки судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права правильно встановлені обставини і застосовані норми права, які регулюють спірні правовідносини, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Разом з тим, оскільки судом при ухваленні додаткового рішення від 08 травня 2025 року було допущено порушення норм процесуального права і розглянуто заяву про ухвалення додаткового рішення без виклику сторін в судове засідання, додаткове рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви відповідача про відшкодування витрат на правничу допомогу і стягнення із ОСОБА_1 на користь Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 28 квітня 2025 року залишити без змін.

Додаткове рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 08 травня 2025 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким задовольнити частково заяву Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про стягнення витрат на правничу допомогу у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Голованівського ліцею ім.. Т.Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області про визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі , стягнення середнього заробітку за весь період вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Голованівського ліцею ім. Т. Г. Шевченка Голованівської селищної ради Кіровоградської області витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 27.10.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді С. І. Мурашко

О. І. Чельник