РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 листопада 2025 року

м. Рівне

Справа № 559/2107/25

Провадження № 22-ц/4815/1055/25

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Боймиструка С.В.,

суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Хлуд І.П.,

з участю: (відеоконференцзв`язок) ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мацея Анатолія Михайловича на ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дубенської міської ради Рівненської області про повернення коштів,

в с т а н о в и в :

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Мацей А.М. звернувся до суду з позовом до Дубенської міської ради Рівненської області про повернення коштів у розмірі 369845, 96 грн. та судових витрат.

Ухвалою Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.

Постановляючи ухвалу, суд виходив із того, що питання повернення коштів сплачених за об`єкт приватизації регулюється законодавством про приватизацію, є частиною процесу приватизації, а тому відповідний спір відноситься до спорів щодо приватизації майна. Тому суд вважає, що даний спір не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства в судах загальної юрисдикції, оскільки містить ознаки господарського спору та має вирішуватися у порядку господарського судочинства.

На ухвалу представником позивача адвокатом Мацей А.М. подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність та необґрунтованість, які полягали у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що результати аукціону з продажу майна недійсними не визнавались. Спірну будівлю позивач не приватизовував, а придбав за договором купівлі-продажу, який був визнаний недійсним.. Суд не навів жодної норми закону та релевантної практики Верховного суду, яка б чітко визначала підсудність справ про повернення коштів сплачених фізичною особою за недійсним договором купівлі-продажу, в порядку господарського судочинства. У даному випадку наявний спір про цивільне право фізичної особи ОСОБА_2 щодо повернення своїх грошових коштів, тому спір підлягає розгляду Дубенським міськрайонним судом. Звернення позивача до суду покликане необхідністю захисту права не у сфері господарських відносин, а майнових прав.

Зважаючи на викладене просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду.

Дубенська міська рада Рівненської області у відзиві заперечує доводи апеляційної скарги. Вказує, що даний спір розглядається господарським судом у справі №918/568/25. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до ст. 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно з пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поняття "суд, встановлений законом" містить, зокрема, такі складові, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежовувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

У статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Предметна та суб`єкта юрисдикція господарських судів, тобто сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції, визначена ст. 20 ГПК України.

Зокрема, згідно з частиною 1 статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема:

справи у спорах щодо приватизації майна, крім спорів про приватизацію державного житлового фонду, та справи у спорах щодо продажу пакетів акцій, що належать державі у статутному капіталі банків.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Відповідно до п. 11 ст. 26 ЗУ "Про приватизацію державного і комунального майна», Порядок повернення в державну (комунальну) власність об`єктів приватизації в разі розірвання або визнання недійсними договорів купівлі-продажу таких об`єктів затверджується Фондом державного майна України. Порядок повернення сплаченої переможцем аукціону ціни продажу об`єкта приватизації визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Мацей Анатолій Михайлович у позовній заяві просить зобов`язати Дубенську міську раду Рівненської області повернути ОСОБА_2 кошти в сумі 269845, 96 грн та стягнути спричинену йому моральну шкоду в розмірі 100000 грн, а також стягнути понесені судові витрати. Вимоги обгрунтовані тим, що 17.01.2014 між позивачем ОСОБА_2 та управлінням економіки і власності Дубенської міської ради було укладено договір купівлі-продажу будівлі пожежного депо, загальною площею 293,2 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 . Продаж вчинено на суму 187000 грн. ОСОБА_2 оплачено зазначені кошти. Рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.06.2022 визнано недійсним вказаний договір купівлі-продажу, зобов`язано відповідача повернути пожежне депо до комунальної власності територіальної громади м. Дубно в особі міської ради. Вказане рішення ОСОБА_2 виконано повністю, тому просить повернути йому кошти сплачені по відоповідному договору купівлі-продажу.

Питання визначення юрисдикції спору про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі між зазначеними сторонами вирішувалось Великою Палатою Верховного Суду в постанові №559/2664/15-ц від 18 грудня 2019 року. Верховний Суд дійшов висновку, що спір про визнання недійсним договору купівлі-продажу будівлі укладеного між Дубенською міською радою та ОСОБА_2 підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки стосується приватизації майна.

Зважаючи на викладені норми та встановлені обставини слід вказати, що предметом позову є вимога про повернення коштів, сплачених за об`єкт приватизації, договір купівлі-продажу якого визнано недійсним рішенням Господарського суду Рівненської області від 01.06.2022. Визнання недійсності договору купівлі-продажу будівлі, укладеного між Дубенською міською радою та ОСОБА_2 , було раніше предметом юрисдикційного спору, вирішеного Великою Палатою Верховного Суду постановою від 18 грудня 2019 року у справі № 559/2664/15-ц. Велика Палата дійшла однозначного висновку, що правовідносини, пов`язані з відчуженням цього об`єкта, є відносинами у сфері приватизації комунального майна, а тому підлягають розгляду за правилами господарського судочинства

У даній справі вимога про повернення коштів є наслідком недійсності договору, укладеного саме в рамках приватизації комунального майна, та становить невід`ємну частину правовідносин, які за своєю суттю належать до сфери приватизації. Тому такі вимоги не є приватноправовим спором фізичної особи, а становлять спір, що виникає у зв`язку з приватизацією майна органу місцевого самоврядування, що прямо виключає можливість розгляду справи в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не заслуговують на увагу.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує практику Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваної ухвали без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при її постановленні.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Мацея Анатолія Михайловичазалишити без задоволення, а ухвалу Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 04 червня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Судді: Боймиструк С.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.