Справа № 689/1143/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21жовтня 2025 року селище Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Кульбаби А.В.,

з участю: секретаря судового засідання - Лебеденко О.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Польового В.А.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Гризовського І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні в залі суду смт. Ярмолинці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Лариса Віталіївна про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок,

встановив:

Позивачка звернулася із позовом до відповідачки про визнання недійсними договорів дарування земельних ділянок. В позові зазначила, що їй на праві власності належить 3 земельні ділянки на території колишньої Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2, 9977 га, 2, 9855 га та 2, 0057 га. Вказані земельні ділянки перебувають в оренді в СФГ «Мрія», орієнтовно вона отримувала орендної плати за ці ділянки в розмірі 30 тис. грн.. в рік. На сьогодні їй 75 років, вона є пенсіонеркою та є особою з інвалідністю з 1999 року, також є проблеми із слухом. В неї немає чоловіка та дітей. Влітку минулого року її племінниця ОСОБА_3 повідомила їй, що буде її утримувати, а після її смерті здійснить поховання, а за це забере одну земельну ділянку. Вона обіцяла їй відремонтувати сарай, купувати продукти харчування, приїздити раз на тиждень, рубати дрова тощо. У вересні 2024 року вони поїхали в м. Городок, вона підписала якісь документи і поїхала додому. Після цього її племінниця жодного разу до неї не приїхала та не телефонувала. Її сусідка порадила адвоката, який їй повідомив, що вона 25 вересня 2024 року подарувала не одну, а три земельні ділянки, а договору утримання вона не укладала. На її переконання, правочин у нотаріуса вона уклала внаслідок помилки щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки відповідачка обіцяла надати їй допомогу, проте невдовзі після укладення договору ніякої допомоги не надавала та відповідний догляд не здійснювала. Оспорювані договори дарування були укладені під впливом помилки внаслідок неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення. Вказані обставини мають істотне значення, оскільки вона є особою похилого віку, інвалідом, потребувала сторонньої допомоги на дату укладення договору дарування і потребує зараз сторонньої допомоги і догляду. Вона помилилася щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки, передавши у власність свої земельні ділянки, вона не досягла бажаного результату, в результаті чого позбулася свого майна.

На адресу суду від представника відповідачки 9 липня 2025 року надійшов відзив на позов. У відзиві представник зазначив, що відповідачка позов не визнає. ОСОБА_1 є рідною тіткою відповідачки, вони постійно перебували у теплих родинних стосунках, провідували позивачку та надавали їй допомогу, оскільки тітка проживає одиноко. ОСОБА_1 з власної ініціативи прийняла рішення подарувати ОСОБА_2 все своє майно, вона постійно відмовлялася, але тітка періодично про це нагадувала і ОСОБА_2 погодилася. 25 вересня 2025 року вона разом із чоловіком на автомобілі забрали позивачку із с. Волудринці та вирушили до приватного нотаріуса в м. Городок. В нотаріальній конторі ОСОБА_1 висловила бажання подарувати відповідачці свої 3 земельні ділянки, надавала нотаріусу 3 державні акти на ці ділянки. Нотаріус роз`яснила позивачці її права та обов`язки, після чого запитала чи дійсно вона бажає подарувати своє майно, ОСОБА_1 відповіла, що так. Після чого нотаріус підготувала договора дарування, зачитала їх вголос, заяв від дарувальника не поступило. За кожен договір дарувальник поставив три підписи на двох екземплярах договорів та у книзі реєстрації договорів. Дарувальнику нотаріусом роз`яснено природу правочину, усвідомлюючи це, остання здійснила дарування цих трьох земельних ділянок.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов. Суду пояснив, що позивачка була власником 3 земельних ділянок, які перебували в оренді СФГ «Мрія» і за які вона отримувала щороку 30 тис. грн. орендної плати. Влітку минулого року племінниця позивачки ОСОБА_2 повідомила останню, що вона буде їй допомагати до смерті, а, натомість, вона має віддати їй земельні ділянки. Зазначив, що договори дарування укладені позивачкою під впливом помилки, адже позивачка думала, що укладає договори довічного утримання. Позивачка є особою похилого віку, з інвалідністю, чоловіка та дітей не має.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову. Суду зазначив, що позовну заяву відповідачка не визнає, оскільки договори дарування посвідчені приватним нотаріусом і позивачка добровільно їх укладала.

Допитана в якості свідка позивач ОСОБА_1 суду показала, що влітку 2024 року до неї приїхала її племінниця ОСОБА_2 разом із чоловіком та запропонувала їй допомагати по господарству, а взамін хотіли, щоб вона переписала на них свої земельні ділянки. Вони обіцяли її утримувати до самої смерті, купувати ліки, допомагати по господарству. Зазначила, що, перебуваючи в кабінеті у приватного нотаріуса, вона надала відповідачці свій паспорт та ідентифікаційний код. Дарувати свої земельні ділянки відповідачці вона не хотіла. Зокрема, нотаріус не запитувала у неї, чи бажає вона укласти договір дарування. Ствердила, що вважала, що укладає договір утримання, а не дарування. Зазначила, що племінниця її обманула, оскільки після оформлення договорів дарування до неї не приїжджала та не допомагала по господарству. Визнала ту обставину, що нотаріус роз`яснила їй, що вона все ж таки дарує свої земельні ділянки.

Відповідачка в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову. Суду повідомила, що позивачка є її тіткою. Приблизно 2-3 роки тому ОСОБА_1 сказала її, що хоче переоформити житловий будинок та земельні ділянки на неї. В 2024 році позивачка її повідомила, що в неї викрали документи і потрібно скасувати заповіт. Після цього в селищі Ярмолинці в приватного нотаріуса Динько Г.А. вони скасували заповіт позивачки. Згодом позивачка знову сказала їй, що хоче подарувати земельні ділянки. 16 вересня 2024 року вони разом ходили до приватного нотаріуса Динько Г.А., а після цього разом із тіткою підійшли земельний відділ, де їм повідомили про наявність помилки. Позивачка передала їй паспорт та документи на земельні ділянки, а приватний нотаріус ОСОБА_4 призначила їм зустріч на 25 вересня 2024 року. Перед укладанням договорів дарування нотаріус роз`яснила права, а також вголос зачитувала вказані договорами дарування. Зазначила, що в 2025 році вони були у позивачки на Пасху, все було нормально. Але згодом ОСОБА_1 почала їй говорити, щоб вона повернула їй земельні ділянки. Коли вона переоформляла земельні ділянки, то домовилася з орендарем СФГ «Мрія», що вона буде грошові кошти за оренду цих земельних ділянок повертати позивачці. Ствердила, що допомагала тітці, купувала продукти харчування, ліки тощо.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Свідок ОСОБА_5 суду показала, що позивачка є її сусідкою. Одного разу, коли вона до неї прийшла в гості, то ОСОБА_1 жалілася їй, що племінниця її обманула, а саме: обіцяла обходити її, допомагати по господарству взамін на переоформлення земельних ділянок на неї. Їй відомо, що позивачка віддала 3 земельні ділянки відповідачці.

Свідок ОСОБА_6 повідомила суду, що вона працює соціальним працівником. Під час бесіди із ОСОБА_1 остання їй повідомила, що до неї приїхали родичі, переписали земельні ділянки на себе, а, натомість, обіцяли допомагати. Зазначила, що пенсія у позивачки маленька, додатковим доходом була орендна плата за земельні ділянки, на який позивачка могла собі придбати дрова для опалення взимку. Їй відомо, що позивачка подарувала належні їй земельні ділянки.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши письмові докази по справи, приходить до висновку, що у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві власності належали земельні ділянки, що призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яків розташовані на території Кадиївської сільської ради Ярмолинецького району Хмельницької області, а саме: земельна ділянка площею 2, 9977 га із кадастровим номером :05:011:0090, площею 2, 9855 га із кадастровим номером :05:011:0089, площею 2, 0057 із кадастровим номером :05:001:0007. Ця обставина підтверджується копіями державних актів на право власності на земельну ділянку від 18 січня 2008 року та від 22 березня 2007 року (а.с. 8-10).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 червня 2025 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75215709 від 25 вересня 2024 року державного реєстратора приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Л.В., на підставі договору дарування, серія та номер 3575, ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки із кадастровим номером :05:011:0090 площею 2, 9977 га (а.с. 11).

Згідно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 червня 2025 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75216146 від 25 вересня 2024 року державного реєстратора приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Л.В., на підставі договору дарування, серія та номер 3576, ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки із кадастровим номером :05:011:0089 площею 2, 9855 га (а.с. 12).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 2 червня 2025 року відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 75216656 від 25 вересня 2024 року державного реєстратора приватного нотаріуса Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Л.В., на підставі договору дарування, серія та номер 3577, ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки із кадастровим номером :05:001:0007 площею 2, 0057 га (а.с. 13).

Згідно із договором дарування земельної ділянки від 25 вересня 2024 року, що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Л.В., ОСОБА_1 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_2 (обдаровувана) прийняла в дар земельну ділянку площею 2, 0057 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером :05:001:0007, договір дарування зареєстровано в реєстрі за № 3577. Зазначена обставина підтверджується копією договору дарування земельної ділянки від 25 вересня 2024 року (а.с. 23-24).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 25 вересня 2024 року, що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Л.В., ОСОБА_1 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_2 (обдаровувана) прийняла в дар земельну ділянку площею 2, 9855 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером :05:011:0089, договір дарування зареєстровано в реєстрі за № 3576 Зазначена обставина підтверджується копією договору дарування земельної ділянки від 25 вересня 2024 року (а.с. 25-26).

Згідно із договором дарування земельної ділянки від 25 вересня 2024 року, що посвідчений приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Шаповал Л.В., ОСОБА_1 (дарувальник) подарувала, а ОСОБА_2 (обдаровувана) прийняла в дар земельну ділянку площею 2, 9977 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, із кадастровим номером :05:011:0090, договір зареєстровано в реєстрі за № 3575 Зазначена обставина підтверджується копією договору дарування земельної ділянки від 25 вересня 2024 року (а.с. 27-28).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (стаття 202 ЦК України).

Згідно із частинами першою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Отже, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

У відповідності до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Частиною 1 статті 717 ЦК України передбачено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей майна, які значно знижують його цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Так, судом встановлено, що у п. 12 Договорів дарування земельної ділянки від 25 вересня 2024 року зазначено, що у тексті договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються дарування земельної ділянки. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, не мають правового значення. Також у п. 15 вказаних договорів сторонам роз`яснені вимоги чинного законодавства. А згідно п. 18 Договори прочитані сторонам вголос. Договори дарування підписані сторонами (дарувальником та обдаровуваною) (а.с. 23-28).

Позивачка не надала суду жодних належних і допустимих доказів того, що оспорювані договори дарування були укладені під впливом помилки внаслідок неправильного сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло а її волевиявлення.

Твердження позивача та її представника про те, що ОСОБА_1 є особою похилого віку, з інвалідністю, потребує стороннього догляду і, внаслідок цього, вона неправильно сприйняла фактичні обставини правочину, суд до уваги не бере та відхиляє.

Так, позивачем та її представником не надано суду доказів того, що ОСОБА_1 через похилий вік та інвалідність не могла прочитати текст договорів та не чути прочитання цих договорів вголос приватним нотаріусом, а також, що не могла сприймати фактичні обставини правочинів.

Доводи позивачки про те, що вона помилилася щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, оскільки, передавши у власність свої земельні ділянки, вона не досягла бажаного результату, суд розцінює критично. Так, в судовому засіданні позивачка заявила, що нотаріус їй роз`яснила, що вона укладає договір дарування. Крім цього, у договорах даруваннях зазначено, що договори прочитано сторонам вголос (п. 12) та роз`яснено права і обов`язки сторін (п. 8).

Суд відхиляє твердження представника позивача про те, що договори дарування укладені позивачкою під впливом помилки, адже позивачка думала, що укладає договори довічного утримання, так як ці твердження спростовуються показаннями позивача, допитаного в якості свідка в судовому засіданні.

Показання позивачки про, що племінниця її обманула, оскільки після оформлення договорів дарування до неї не приїжджала та не допомагала по господарству, нічим не обґрунтовані. Навпаки, в судовому засіданні відповідачка суду повідомила, що останній раз провідувала позивачку на свято Пасхи в 2025 році та допомагала по господарству.

Посилання представника позивача на те, що, зі слів позивачки, влітку минулого року племінниця позивачки ОСОБА_2 повідомила останню, що вона буде їй допомагати до смерті, а, натомість, вона має віддати їй земельні ділянки, суд не бере до уваги та відхиляє, адже це твердження не підтверджено жодними належними і допустимими доказами.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними з підстав, передбачених ст. ст. 229, 230 ЦК України. Судом встановлено обставини укладення оспорюваних договорів, погодження сторонами їх умов, роз`яснення наслідків вчинення правочинів нотаріусом (п.п. 14-15 Договорів), а також показання позивача в якості свідка, яка підтвердила ту обставину, що вона усвідомлює, що укладає саме договір дарування земельної ділянки.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2020 року по справі № 1612368/17 зроблено наступні правові висновки: «Верховний Суд України у постанові від 16 березня 2016 року у справі № 6-93цс16 дійшов висновку, що особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які засвідчують існування помилки, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно мала місце і вона має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Лише у разі встановлення цих обставин правила частини першої статті 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_1 не довів, що на момент укладення оспорюваного договору дарування він помилявся стосовно правової природи укладеного ним правочину та існували обставини, які зумовлюють визнання договору дарування недійсним, оскільки, укладаючи цей договір, він усвідомлював його істотні умови і правові наслідки його укладення. Зміна свого рішення або ставлення до його наслідків в результаті переусвідомлення його значення для себе, що настали у майбутньому, тобто після укладення такого правочину, не повинні створювати уявлення про наявність такої помилки станом на момент укладення оспорюваного правочину. Суд виходить з того, що підстави недійсності правочину повинні існувати саме на момент його укладення, усі сумніви та зміна намірів і ставлення до укладеного правочину, що виникли після моменту укладення, не впливають на його дійсність, а можуть слугувати виключно підставами для його розірвання, якщо це передбачено законом для такої правової ситуації».

Отже, оскільки позивачем та її представником не надано суду жодних належних і допустимих доказів, які б свідчили про те, що на момент укладення спірних договорів дарування ОСОБА_1 помилялася щодо правової природи укладеного правочину, а під час судового розгляду встановлено, що позивачка усвідомлювала істотні умови договорів та наслідки їх укладення, тому у задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 77-81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

вирішив:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлений 30 жовтня 2025 року.

Суддя А.В. Кульбаба