Провадження №: 2/752/8983/25
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Кирильчук І. А.

при секретарі судового засідання - Сінчук І. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у залі судового засідання в приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з цивільним позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , в якому просить розірвати договір купівлі-продажу, укладений за допомогою засобів дистанційного зв`язку між нею та відповідачем та стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в сумі 18 000,00 грн, а також судові витрати у справі.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , яка є власницею бренду «ІНФОРМАЦІЯ_2» ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), шляхом листування в соціальній мережі Instagram, щодо вартості та умов придбання бушлату. Продавцем було повідомлено, що вартість бушлата складає 18 000,00 грн та зазначено про 100% передоплату. Отримавши реквізити для оплати, з метою придбання бушлату, позивачем було оплачено його вартість.

Після отримання товару, позивача не задовільнила його якість та стан, адже бушлат не відповідав фото, зокрема, замість цупкої якісної тканини молочно-білого кольору отримано зім`ятий жакет з невідомої тканини жовтого відтінку, про що було повідомлено продавцю. У відповідь продавець повідомив, що можливий обмін, ушив, перешив, однак повернення немає, оскільки пошив був за конкретним замовленням.

27 березня 2025 року позивач повторно звернулась до продавця з вимогою повернення товару неналежної якості та оплачених коштів на мобільний номер адвоката відповідача, у відповідь отримала відмову.

Стверджує, що відповідач порушила її права на повернення коштів за товар неналежної якості, що передбачено статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів». У зв`язку з чим, позивач звертається до суду.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 30 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін), учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України.

09 вересня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» від представника відповідача - адвоката Реви Дмитра Сергійовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечує.

Відзив мотивує тим, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 здійснює свою діяльність у сфері виготовлення жіночого одягу, в тому числі за індивідуальними параметрами. Зазначає, що позивач дійсно здійснила замовлення на жіночий жакет (бушлат) за індивідуальними параметрами. Після надання своїх параметрів ОСОБА_1 відповідачу було надано рахунок на оплату послуг із виготовлення одягу за індивідуальним замовленням. Оплату було здійснено ОСОБА_3 . Після отримання товару позивач в мережі Instagram повідомила, що її не влаштовує зовнішній вигляд жакета, тому вона бажає його повернути та повернути сплачені за нього кошти. Відповідач повідомила позивача, що повернути товар неможливо, оскільки він був виготовлений за індивідуальним замовленням та параметрами та згідно Закону України «Про захист прав споживачів» такий товар не підлягає поверненню, натомість запропонувала обмін жакету на інший виріб, який буде більше відповідати очікуванням ОСОБА_1 , або коригування виробу, внесення відповідних змін за бажанням ОСОБА_1 . Проте така пропозиція ОСОБА_1 не задовольнила та вона звернулась до суду. Вказує, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 виготовила для позивача жакет за індивідуальними мірками та параметрами, виріб виготовлено професійно, він є належної якості, будь-які недоліки товару відсутні, тому він поверненню не підлягає.

Крім того, вважає, що у даному спорі немає доказів, що позивач оплачувала даний товар, оскільки в матеріалах справи наявна оплата від іншої особи, відтак постає питання щодо належності позивача та яким чином можна стягнути на користь ОСОБА_1 грошові кошти, які були сплачені іншою особою.

Посилаючись на викладене, просить поновити строк на подачу відзиву, оскільки зі змістом позовної заяви відповідач і її представник ознайомилися лише 29 серпня 2025 року при ознайомленні з матеріалами справи; у задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати у справі.

12 вересня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Богдан Зоряна Сергіївна направила відповідь на відзив, в якій не погоджується із викладеними у відзиві доводами відповідача та зазначає, що позивач звернулася до відповідача, бажаючи придбати бушлат, який вже був у наявності у відповідача, тому спеціально для ОСОБА_1 такий бушлат не виготовлявся, відтак твердження відповідача про індивідуальний пошив щодо готових речей не відповідає дійсності. Зауважує, що обговорення розмірів після отримання жакета (бушлата), в ході якого позивачем було висловлено думку про те, що товар було б добре зменшити, свідчить про те, що жодного індивідуального підходу, перешиву чи будь-яких змін до товару внесено не було, оскільки розмір не підійшов.

Окрім того, дійсно, оплату за бушлат здійснено з карткового рахунку чоловіка позивача - ОСОБА_3 , однак факт оплати за товар одним із подружжя не обмежує права іншого на звернення за захистом своїх споживчих прав.

Клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін до суду не надходило.

Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов таких висновків.

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що вона 15 березня 2025 року звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , яка є власницею бренду «ІНФОРМАЦІЯ_3» (ІНФОРМАЦІЯ_1 ), шляхом листування в соціальній мережі Instagram, щодо вартості та умов придбання бушлата (жакета).Після отримання товару та його оплати на суму 18 000,00 грн, позивач виявила, що товар є неналежної якості, а саме, замість цупкої якісної тканини молочно-білого кольору отримано зім`ятий жакет з невідомої тканини жовтого відтінку.

Після отримання товару, позивача не задовільнила його якість та стан, адже бушлат не відповідав фото, зокрема замість цупкої якісної тканини молочно-білого кольору отримано зім`ятий жакет з невідомої тканини жовтого відтінку, про що було повідомлено продавцю. У відповідь продавець повідомив, що можливий обмін, ушив, перешив, однак повернення немає, оскільки пошив був за конкретним замовленням.

27 березня 2025 року позивач повторно звернулась до продавця з вимогою повернення товару неналежної якості та оплачених коштів на мобільний номер адвоката відповідача, але у відповідь отримала відмову. У зв`язку з чим вирішила звернутися до суду за захистом її прав споживача, відповідно до статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

З пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою, належну якість продукції та обслуговування, безпеку продукції, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця), відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону, звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав, об`єднання в громадські організації споживачів (об`єднання споживачів).

Статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено права споживача у разі придбання товару неналежної якості.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, у порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: пропорційного зменшення ціни; безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Частиною третьою статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті, пред`являються на вибір споживача продавцеві за місцем купівлі товару, виробникові або підприємству, що задовольняє ці вимоги за місцезнаходженням споживача.

Споживач має право пред`явити одну з вимог, передбачених частиною першою цієї статті, а в разі її невиконання заявити іншу вимогу, передбачену частиною першою цієї статті.

За змістом частини дев`ятої статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів» при пред`явленні споживачем вимоги про безоплатне усунення недоліків товару вони повинні бути усунуті протягом чотирнадцяти днів з дати його пред`явлення або за згодою сторін в інший строк. За кожний день затримки виконання вимоги про усунення недоліків понад установлений строк (чотирнадцять днів) споживачеві виплачується неустойка відповідно в розмірі одного відсотка вартості товару.

Частиною першою статті 679 ЦК України визначено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Частиною третьою статті 680 ЦК України передбачено, якщо на товар встановлено гарантійний строк, покупець має право пред`явити вимогу у зв`язку з недоліками товару, які були виявлені протягом цього строку.

Пунктом 1 частини першої статті 708 ЦК України передбачено, що у разі виявлення покупцем протягом гарантійного або інших строків, встановлених обов`язковими для сторін правилами чи договором, недоліків, не застережених продавцем, або фальсифікації товару покупець має право, серед іншого, вимагати від продавця або виготовлювача безоплатного усунення недоліків товару або відшкодування витрат, здійснених покупцем чи третьою особою, на їх виправлення.

Відповідно до частини третьої статті 709 ЦК України вимога покупця про безоплатне усунення недоліків товару підлягає задоволенню продавцем або виготовлювачем протягом чотирнадцяти днів або, за домовленістю сторін, в інший строк.

Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього (покупця) покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Саме на споживача покладається обов`язок довести наявність істотного дефекту продукції, а тягар доказування причин виникнення недоліку товару покладений на продавця.

Відповідно до статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідної речей, індивідуалізуючи її.

Згідно з Додатком №3 до Постанови Кабінету Міністрів України №172 від 19 березня 1994 року до переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), належать товари, нарізані або розкроєні під розмір, визначений покупцем (замовником).

Судом встановлено, що позивач дійсно 15 березня 2025 року ОСОБА_1 звернулась до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , яка є власницею бренду «ІНФОРМАЦІЯ_3» (ІНФОРМАЦІЯ_1 ) з метою придбання бушлату (жакету), що власне і не заперечується відповідачем у відзиві. Однак, у підтвердження сплати за такий товар, позивачем надано платіжну інструкцію №НС56-АВТЕ-Х455-ОТОР від 15 березня 2025 року на суму 18 000,00 грн, за якою платником вказано ОСОБА_3 .

З інших наданих позивачем роздруківок переписки не вбачається особа, яка здійснювала таку переписку, її ПІБ та будь-які ідентифікуючі дані такої особи, тобто покупця вказаного товару.

Крім того, позивачем не надано у підтвердження доводів щодо неналежної якості товару будь-яких доказів, із наданої переписки, у якій містяться фото такого товару, не вбачається можливим встановити його неналежну якість, не відповідність якості, пошкодження тощо.

Для застосування встановлених законом санкцій за порушення умови договору про якість товару необхідно, довести той факт, що товар є справді неналежної якості, має недоліки чи фальсифікований, тобто, виявлення цього факту слугує достатньою правовою підставою для покладення на продавця (виробника) відповідальності.

Представник позивача, обґрунтовуючи підстави позову, стверджувала, що позивачем було здійснено замовлення вже готового товару, опублікованого на сторінці соціальної мережі Instagram, а не за індивідуальним замовленням, а товар, який отримала позивач, не відповідає якістю замовленню.

Разом із тим, із переписки долученої позивачем до позовної заяви не вбачається, що з відповідачем уточнювались деталі замовлення щодо матеріалу, кольору тканини чи якості бушлату. Натомість, між сторонами обговорювались параметри позивача, щоб бушлат підкорегувати за її індивідуальними мірками, що надає товару ознак індивідуального замовлення, яке згідно із положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягає поверненню.

Посилання представника позивача на те, що жодного індивідуального підходу, перешиву чи будь-яких змін до товару внесено не було, оскільки розмір покупцю (позивачу) не підійшов, а лише за запитом продавця було вказано параметри покупця (позивача) з метою уточнення відповідності розмірній сітці вже готового виробу, не узгоджується з матеріалами справи, оскільки із переписки вбачається, що позивач надавала свої параметри саме для корегування товару під її розміри, а не щодо їх відповідності розмірній сітці.

Крім того, сплачуючи товар, позивач у призначенні платежу вказала «оплата за товар за індивідуальним замовленням».

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку, що вимоги позивача задоволенню не підлягають як такі, що не доведені належними та допустимими доказами. Інші доводи позивача на висновки суду не впливають і підстав для задоволення позовних вимог не дають.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Щодо заявлених представником відповідача відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 300,00 грн, то суд у їх стягненні з позивача відмовляє, оскільки відповідачем не надано жодного доказу такої суми витрат.

Керуючись статями 2, 12, 81, 141 ЦПК України, статями 184, 679, 708, 709 ЦК України, статями 1,4,8 Закону України «Про захист прав споживачів», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу та стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду виготовлено 03 листопада 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук