Провадження № 22-ц/812/1348/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

20 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа № 487/5026/19

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Колосовою О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва, постановлену 10 червня 2025 року суддею Карташевою Т.А., в приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 13 червня 2025 року),

за поданням заступника начальника Заводського відділу

державної виконавчої служби у місті Миколаєві

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України

боржника ОСОБА_1 ,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У червні 2025 року заступник начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор А.В. звернулась до суду з указаним вище поданням.

Подання обґрунтоване тим, що у заводському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження № 61177322, до складу якого входять виконавчі провадження:

ВП № 61157904 з примусового виконання виконавчого листа № 487/5026/19, виданого 08.01.2020 Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 5 000 000 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 4 802,50 грн;

ВП № 61281942 з примусового виконання постанови № 61170236, виданої 14.02.2020 Заводським відділом державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 579 037,40 грн;

ВП № 61435419 з примусового виконання виконавчого листа № 487/3004/18, виданого 16.01.2020 Заводським судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 01.04.2016 в розмірі 5 781 564,00 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 8 810,00 грн.

Державним виконавцем встановлено, що боржник перебуває на обліку та отримує пенсію в Управлінні ПФУ в Заводському районі м. Миколаєва та отримує дохід у Благодійній фундації "ХЕСЕД ШААРЕЙ ЦІОН".

Також за боржником зареєстровано транспортні засоби та він систематично перетинає державний кордон України.

02.02.2020 державним виконавцем в межах зведеного виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника. Крім того, державним виконавцем винесено постанови про розшук його транспортних засобів.

Боржник ОСОБА_1 добровільно рішення судів не виконує, а вжиті заходи примусового характеру результатів не дали, отже, на думку державного виконавця, є підстави для обмеження боржника у праві виїзду за межі України до повного фактичного виконання зобов`язань, покладених на нього рішеннями судів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2025 року подання заступника начальника Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Волкомор А.В. задоволено, ОСОБА_4 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного виконання своїх зобов`язань у зведеному виконавчому провадженні № 61177322 за виконавчими листами № 487/5026/19 та № 487/3004/18, виданими Заводським районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сум заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Маркіна С.І., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована тим, що під ухиленням боржника від виконання зобов`язань, покладених рішенням суду, слід розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини.

Проте, боржник не ухиляється від виконання зобов`язання, оскільки з часу відкриття провадження проведено ряд виконавчих дій, за якими значні суми боргу стягувачам погашено.

Щодо перетину кордону на транспортному засобі Mitsubishi Pajero, ОСОБА_1 зазначає, що у зв`язку з наявністю заборгованості та відсутності достатніх статків на проживання, продав даний транспортний засіб своєму колезі, з яким разом працює в Благодійній фундації «ХАСЕД ШААРЕЙ ЦІОН» і з яким разом неодноразово перетинав кордон в цілях благодійних фундацій для громадян України. Державним виконавцем не надано жодного доказу того, що ОСОБА_1 перетинав кордон з метою ухилення від виконання рішення суду.

Натомість державним виконавцем з часу відкриття виконавчого провадження 05.02.2020 року майже рік не вчинялось жодних виконавчих дій, спрямованих на виконання судового рішення, отже саме бездіяльність виконавця, а не ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення призвели до неможливості подальшого виконання рішення суду.

Посилаючись на відсутність доказів навмисного ухилення від виконання судового рішення, ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні подання державного виконавця.

Узагальнені доводи інших учасників

У відзиві на апеляційну скаргу державний виконавець зазначав, що рух виконавчого провадження свідчить про вчинення всіх можливих виконавчих дій з боку державного виконавця, а ставлення боржника до виконавчих дій на тому чи іншому етапі виконавчого провадження свідчить про відсутність зацікавленості боржника у повному й своєчасному виконанні рішення суду. Дії боржника фактично свідчать про його ухилення в той чи інший спосіб, від виконання судового рішення.

Стягувач ОСОБА_3 у своєму відзиві на апеляційну скаргу просив у її задоволенні відмовити та залишити рішення суду першої інстанції без змін. Посилався на те, що ОСОБА_1 протягом тривалого часу всіляко ухиляється від виконання судового рішення, зокрема шляхом переоформлення належного йому майна на третіх осіб, у тому числі укладенням фіктивних правочинів, що підтверджено судовими рішеннями. Також повідомив про відкриття кримінального провадження за частиною 4 статті 190 КК України щодо шахрайських дій ОСОБА_1 , та зазначав, що з метою уникнення відповідальності ОСОБА_1 може виїхати та переховуватися за кордоном.

2.Мотивувальна частина

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника ОСОБА_5 , дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що на виконанні Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходиться зведене виконавче провадження № 61177322, до складу якого входять виконавчі провадження: ВП № 61157904 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 5 000 000 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 4 802,50 грн; ВП № 61281942 з примусового виконання постанови № 61170236 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору в розмірі 579 037,40 грн; ВП № 61435419 з примусового виконання виконавчого листа № 487/3004/18 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики від 01.04.2016 в розмірі 5 781 564,00 грн та витрат по сплаті судового збору в сумі 8 810,00 грн.

За інформацією з ДПС України боржник отримує дохід у Благодійній фундації "ХЕСЕД ШААРЕЙ ЦІОН".

02.02.2020 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника, а 10.02.2020 - про арешт коштів боржника.

Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності нанерухоме майно за боржником зареєстровано право власності на наступне майно: житловий будинок, реєстраційний номер 17876695, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/4 частина житлового будинку, реєстраційний номер 7226578, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; земельна ділянка для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :04:000:0232, що розташована за адресою: Миколаївська область,Очаківський район, Чорноморська сільська рада; земельна ділянка для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :04:000:0230, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська сільська рада; земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:023:0011, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

24.02.2020 державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника, а саме: житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; 1/4 частки земельної ділянки з поліпшенням за адресою: АДРЕСА_2 , про що складено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

25.02.2020 державним виконавцем здійснено опис та арешт майна боржника, а саме: земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :04:000:0230, що розташована за адресою: Миколаївськаобласть, Очаківський район, Чорноморська сільська рада; земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва, кадастровий номер :04:000:0232, що розташована за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська сільська рада, про що складено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Описане та арештоване майно було внесено до Системи елктронних торгів арештованим майном, які не відбулися у зв`язку з відсутністю зареєстрованих покупців.

Крім того, 04.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про передачу стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 нереалізованого майна боржника, а саме: 1/4 частки земельної ділянки з поліпшенням площею 0988 га, (КН: :03:023:0011), за адресою: АДРЕСА_2 , за ціною третіх електронних торгів, а саме: 700 000 грн.

22.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про передачу стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 нереалізованого майна боржника, а саме: земельну ділянку площею 0,1 га, (КН: :04:000:0232), розташовану за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська с/р, за ціною третіх електронних торгів, а саме: 280 000 грн, та складено акт про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

22.06.2020 державним виконавцем винесено постанову про передачу нереалізованого майна стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , а саме: земельну ділянку площею 0,05 га, (КН: :04:000:0230), розташовану за адресою: Миколаївська область, Очаківський район, Чорноморська с/р, за ціною третіх електронних торгів, а саме: 140 000 грн, та складено акт про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

17.07.2020 державним виконавцем винесено постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, якою ОСОБА_2 в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 передано житловий будинок, загальною площею 190,4 кв. м, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за ціною третіх електронних торгів, а саме 3 710 000 грн, та складено акт про передачу нереалізованого майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

22.10.2020 державним виконавцем Лейзеровичу О.Р. направлено вимогу про надання безперешкодного доступу 06.11.2020 для перевірки майнового стану боржника за адресою: АДРЕСА_1 .

02.11.2020 та 03.11.2020 до відділу надійшли заява ОСОБА_1 про неможливість забезпечити доступ до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки будинок йому не належить, за вищевказаною адресою він не проживає та не зареєстрований.

06.11.2020 державним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що на стук та дзвінки двері ніхто не відчинив, про що державним виконавцем складено відповідний акт.

В ході здійснення виконавчого провадження з розрахункового рахунку боржника у ПАТ КБ "ПриватБанк" списано кошти в сумі 1 642,74 грн, які розподілено відповідно до вимог ст. 45 Закону України "Про виконавче провадження".

Також 10.07.2020 на адресу державного виконавця надійшла заява стягувача ОСОБА_3 про забезпечення арешту, вилучення та реалізації майна ОСОБА_1 , а саме: транспортного засобу Mitsubishi Pajero, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 .

Крім того, 07.09.2020 надішла заява ОСОБА_3 про звернення стягнення на вищевказаний транспортний засіб.

15.12.2020 ОСОБА_6 направлено вимогу про надання 30.12.2020 для опису та арешту вищевказаного транспортного засобу, а 24.12.2020 надійшла відповідь ОСОБА_1 про те, що вказаний автомобіль проданий і не перебуває у його володінні.

05.01.2021 надійшла інформація з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Миколаївській області про те, що транспортний засіб Mitsubishi Pajero, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_2 зареєстрований за ОСОБА_7 з 06.09.2018 на підставі договору купівлі-продажу.

12.11.2021 постановою державного виконавця оголошено у розшук автомобіль Mitsubishi Pajero, 2004 року випуску, кузов № НОМЕР_2 .

24.02.2022 до державного виконавця надійшла заява стягувача ОСОБА_3 про вилучення та реалізацію майна боржника: транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2011 року випуску, реєстраційний номер до перереєстрації НОМЕР_3 , після перереєстрації НОМЕР_4 . До заяви додано рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2021 у справі № 487/4257/20, провадження № 2/487/437821, яке набрало законної сили 25.01.2022, яким визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2011 року випуску, реєстраційний номер до перереєстрації НОМЕР_3 , після перереєстрації НОМЕР_4 , від 27.06.2018 № 4841/2018/1002884, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 .

17.06.2022 ОСОБА_8 повідомив державного виконавця, що вказаний транспортний засіб не перебуває у його власності, а був переданий третій особі, інформацією про його місцезнаходження він не володіє.

31.08.2022 державним виконавцем винесено постанову про розшук транспортного засобу Mitsubishi Pajero Wagon, 2011 року випуску, реєстраційний номер до перереєстрації НОМЕР_3 , після перереєстрації НОМЕР_4 .

Відповідно до інформації, отриманої державним виконавцем з Державної прикордонної служби України 06.06.2025, боржник ОСОБА_1 в період з червня 2022 по червень 2025 року неодноразово перетинав державний кордон України на транспортному засобі з реєстраційним номером НОМЕР_4 .

Станом на 05.06.2025 залишок заборгованості у зведеному виконавчому провадженні становить: за виконавчим листом № 487/5026/19 від 08.01.2020 - 174 630,57 грн сума боргу, нестягнутий виконавчий збір - 500 089,84 грн; за виконавчим листом № 487/53004/18 від 16.01.2020 - 5 785 087,77 грн; у ВП № 61281942 з примусового виконання постанови № 61170236 від 14.02.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору - 578 513,63 грн.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ст.129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з ст. 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів, щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 19 ч. 3 ст. 18 вказаного Закону України встановлено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Закон України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду зобов`язань.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню відповідно до положення ч. 3 ст. 12, ст. 81 ЦПК України.

Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України, суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов`язання заходів визначається судом.

Юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов`язань, а не за наявність факту їх невиконання

При цьому, під ухиленням від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням слід розуміти такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним таких обов`язків.

Саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У справі, що переглядається, встановлено, що протягом тривалого часу, а саме з 2020 року боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення.

З метою уникнення виконання судового рішення боржником було укладено правочини які у подальшому були визнані фіктивними, рішеннями Заводського районного суду м. Миколаєва від 18.03.2020 року у справі №487/8497/19, а також рішенням цього ж суду від 29.10.2021 року та Верховного Суду від 06.07.2022 у справі №487/4257/20.

Так, постановою Верховного Суду від 06.07.2022 року, постановою Миколаївського апеляційного суду від 25.01.2022 року та рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.10.2021 року встановлено, що «при укладенні 27 червня 2018 року оспорюваного договору воля сторін (батька й сина) не відповідала зовнішньому її прояву, сторони не бажали реального настання правових наслідків, обумовлених договором купівлі-продажу, їх дії щодо переходу права власності на автомобіль, вчинені з метою приховання майна від виконання рішення суду про стягнення грошових коштів з ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України "Про виконавче провадження", копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Боржнику ОСОБА_1 було відомо про наявність виконавчого провадження, однак добровільно борг ОСОБА_1 не погашав, уся частина сплаченого стягувачам боргу здійснена лише завдяки примусовим діям державного виконавця.

Станом на час звернення державного виконавця з поданням про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, сума боргу залишається значною та добровільно боржником не погашається.

При цьому об`єктивних причин, які б вказували на реальну неможливість виконання боржником судового рішення, як наприклад - відсутність майна, відсутність роботи, незадовільний фінансовий стан, важка хвороба тощо, стороною боржника не зазначено.

Крім цього з матеріалів справи вбачається, що протягом вересня 2023 року червня 2025 року ОСОБА_1 здійснює регулярні поїздки за межі України, перетинаючи кордон України з терміном у кілька днів.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права позивача (стягувача) на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

ЄСПЛ, здійснюючи тлумачення ст. 6 Конвенції, зазначає, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін, а тому виконання рішення, має розглядатися як невід`ємна частина "судового процесу" ("Горнсбі проти Греції").

Окрім того, існування боргу, який підтверджений остаточним судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення постановлено, підґрунтя для "законного сподівання" на виплату цього боргу і становить "майно" цієї особи у розумінні ст. 1 Першого протоколу Конвенції, а відсутність у стягувача можливості домогтися виконання судового рішення, ухваленого на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, передбачене ст. 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справах: "Агрокомплекс проти України", "Іванов проти України").

Водночас свобода пересування особи гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до положень ч. 2 якої кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. Разом з тим, ч. 3 вказаної статті передбачено, що на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі "Гочев проти Болгарії" (рішення суду від 26 листопада 2009 року) ЄСПЛ підсумував принципи, з урахуванням яких має відбуватися оцінка правомірності вжиття заходів, щодо обмеження свободи пересування особи у зв`язку з неоплаченими боргами, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, бути пропорційним меті його застосування, тобто знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Також у справі "Горнсбі проти Греції" Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

При цьому у п. 49 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів. Аналогічні висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 13 листопада 2003 року у справі "Напияло проти Хорватії" (п. п. 78-82).

Стаття 2 Протоколу №4 до Конвенції дозволяє втручатися у здійснення особою права на свободу вільного пересування лише у відповідності із законом і в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб, якщо таке втручання було пропорційним.

Тобто, для втручання у право боржника на свободу вільного пересування необхідно дотриматися розумного балансу (пропорційності) між правами боржника щодо вільного пересування та правами стягувача на остаточне виконання судового рішення і його правами на борг як на його майно.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі №760/1293/17 (провадження №61-11718св19).

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що боржник ухиляється від виконання рішення суду, жодних грошових коштів на виконання рішення суду з часу обізнаності про обмеження у праві виїзду судом першої інстанції, стягувачам не сплатив, доказів, що нею вчинялися дії по виконанню, матеріали справи не містять.

У той же час державним виконавцем були здійснені всі можливі заходи для виконанню рішення суду.

Отже, зважаючи на суму несплаченого за судовим рішенням боргу, та наявність систематичних поїздок боржника за межі України, тимчасове його обмеження у праві виїзду, залишається єдиним можливим заходом впливу на боржника для виконання ним законних обов`язків щодо виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів оцінює критично, оскільки вважає, що виїхавши за межі України, боржник матиме можливість уникнути виконання судового рішення.

Відповідно до спільного наказу Міністерства юстиції України та Міністерства внутрішніх справ від 30 січня 2018 року №256/5/65 "Про затвердження Порядку взаємодії органів та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів, та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження", зареєстрований в Міністерстві юстиції України 02 лютого 2018 року за №133/31585, а саме п. 5 розділу IV, інформація про особу, стосовно якої діє тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, вилучається з бази даних у разі винесення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 ч. 1 ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".

Отже, обмеження у праві виїзду за межі України має тимчасовий характер та спонукатиме боржника ОСОБА_1 до виконання боргових зобов`язань за рішенням суду, що в свою чергу захистить права стягувачів на отримання належних їм коштів.

Інші доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

З огляду на викладене апеляційна скарга залишається без задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, витрати апелянта, понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником адвокатом Маркіним Сергієм Ігоровичем залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: І.В.Лівінський

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 27 жовтня 2025 року

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Згідно з оригіналом

Помічник судді

Миколаївського апеляційного суду А.О.Кривцова