Провадження № 2/522/7296/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання Єрганінової К.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі представника ОСОБА_2 14.07.2025 звернулася до Приморського районного суду м.Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 262 692,70 грн та моральної шкоди у розмірі 100 000 грн, стягнення судових витрат у розмірі 15 654,93 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач у період з 03.01.1995 по 20.03.2012 проходила службу в органах внутрішніх справ України. Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 по справі №420/10028/23 визнано противною бездіяльність ГУ МВС України в Одеській області в особі ліквідаційної комісії щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи на Одеському дослідно-експериментальному заводі технологічного оснащення з 02.04.1985 по грудень 1991 року включно до страхового стажу, необхідного для виходу на пенсію на підставі п «б» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язано зарахувати до трудового стажу період робот з 02.04.1985 по грудень 1991 року та прийняти рішення щодо оформлення подання про призначення пенсії ОСОБА_1 10.10.2023 постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду вищевказане рішення залишене без змін. Рішення було виконане 16.11.2023. Однак, протиправна бездіяльність відповідача призвела до не нарахування та не виплату позивачу пенсії за період з 20.03.2012 по 16.11.2023 у розмірі 262 692,70 грн. Вказує, що саме НУ МВС України в Одеській області мало направити заяву про призначення позивачці пенсії, чого не зробило, через що вона втратила свою пенсію. Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 100 000 грн та мотивує постійним стресом, зміною звичайного способу життя та тяжкістю вимушених змін, позбавлення її та членів її сім`ї значного матеріального забезпечення. Вказує, що ГУ НП в Одеській області є належним відповідачем, адже є публічним правонаступником ГУ Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області, діяльного якого припинена 29.07.2024.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 15.07.2025 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 07.08.2025.

До суду 30.07.2025 надійшов відзив від представника третьої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області Плити С.І., який по суті є поясненнями, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування відзиву (пояснень) вказано, що заява про призначення пенсії за вислугу років подається особою через уповноважений орган. 21.12.2023 позивачу призначено пенсію за вислугу років згідно подання про призначення пенсії від 24.11.2023 за №173 та доданих документів від органу, що призначив пенсію. Наявність моральної шкоди, протиправність діянні, наявність причинного зв`язку та вина Головного управління не доказані позивачем.

До суду 01.08.2025 надійшов відзив представника Головного управління Національної поліції в Одеській області Рудь В.В., згідно якого просять відмовити у задоволенні позову.

Відзив мотивований тим, що спір виник щодо проходження ОСОБА_1 публічної служби та не направленні до пенсійного фонду її документів для встановлення пенсії. ГУ НП в Одеській області не заперечує, що є функціональним правонаступником ГУМВС України в Одеській області, однак у справах щодо проходження публічної служби ГУНП в Одеській області не є правонаступником ГУМВС України в Одеській області. Таким чином, обов`язок боржника не стосується публічно-владних функцій у сфері служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку, що були передані органам поліції і не тільки, у процесі реорганізації органів внутрішніх справ. Уся службова документація Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області передавалася Міністерству внутрішніх справи України. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження завданої моральної шкоди, у позовній заяви цитуються тільки норми права, що унеможливлює задоволення позову в цій частині. Розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним, а причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та шкодою позивача відсутній. ОСОБА_1 не було надано документів, що свідчили про те, що вона могла би і повинна була отримати певний прибуток, але не отримала його виключно через неправомірні дії відповідача. Відповідач заперечує щодо розміру витрат на правову допомогу.

У підготовчому засіданні 07.08.2025 проведеному за участі ОСОБА_1 та представника ГУНП в Одеській області Рудь В.В., прийнято відзив ГУ ПФУ в Одеській області в якості пояснень третьої особи, до матеріалів справи, прийнято відзив ГУНП в Одеській області, з метою надання часу для подання відповіді на відзив та заперечень, у засіданні оголошено перерву до 16.09.2025.

До суду 15.08.2025 надійшла відповідь на відзив від представника позивача Хайнацької І.О. у якій наполягає на тому, що ГУНП в Одеській області є фактичним правонаступником ліквідованого ГУ МВС України в Одеській області. Відповідач винен у несвоєчасному подані органу пенсійного фонду документів на призначення пенсії позивачу, діями якого позивачу було не нараховано та не виплачено пенсію.

У підготовчому засіданні 16.09.2025 проведеному за участі представника позивача Хайнацької І.О., прийнято відповідь на відзив, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про залучення Державної казначейської служби України в якості відповідача, у зв`язку з запереченнями представника позивача про залучення відповідача. Також суд відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі, у зв`язку з необхідністю розгляду справи за правилами цивільного судочинства, а не адміністративного, на що вказував представник відповідача. У результаті проведених підготовчих дій, у судовому засіданні закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 20.10.2025.

До суду 25.09.2025 надійшли заперечення на відповідь на відзив від представника відповідача Рудь В.В., яка наполягає на позиції викладеній у відзиві.

У судовому засіданні 20.10.2025 прийнято заперечення на відповідь на відзив. Представник позивача Хайнацька І.О. просила задовольнити позов. Представник відповідача Рудь В.В. заперечувала проти позову, підтримала позицію викладену у відзиві. Після дослідження доказів та судових дебатів суд перейшов до стадії ухвалення рішення, оголосивши, що проголошення рішення відбудеться 30.10.2025 о 12:15 год.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлена належним чином. Представник ГУ ПФУ в Одеській області Нестерук К.О. звернулася до суду 20.10.2025 з заявою про розгляд справи за її відсутності.

Згідно ч.1 ст.244 ЦПК України після судових дебатів суд оголошує про перехід до стадії ухвалення судового рішення та час його проголошення в цьому судовому засіданні. У виняткових випадках залежно від складності справи суд може відкласти ухвалення та проголошення судового рішення на строк не більше десяти днів з дня переходу до стадії ухвалення судового рішення, оголосивши дату та час його проголошення.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Одеський окружний адміністративний суд ухвалив 30 червня 2023 року рішення у справі №420/10028/23 (з урахуванням ухвали від 23.01.2024 про виправлення описки в часині зазначення імені позивачки), яким визнав протиправною бездіяльніть Головного управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії щодо не зарахування ОСОБА_1 періодів роботи на Одеському дослідно-експериментальному заводі технологічного оснащення (Відкрите акціонерне товариство по виробництву технологічного оснащення) з 02.04.1985 по грудень місяць 1991 року включно до страхового стажу, необхідного для виходу на пенсію на підставі п «б». ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Зобов`язав Головне управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії зарахувати Філіній Наталі Миколаївні до страхового стажу, який дає право на призначення пенсії на підставі п «б». ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» періоди роботи з 02.04.1985 року по грудень місяць 1991 року включно на Одеському дослідно-експериментальному заводі технологічного оснащення (Відкрите акціонерне товариство по виробництву технологічного оснащення). Зобов`язав Головне управління МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісія розглянути повторно заяву ОСОБА_1 від 08.11.2022 про призначення пенсії на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби , та деяких інших осіб" та прийняти рішення щодо оформлення подання про призначення ОСОБА_1 пенсії на підставі п. «б» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та щодо направлення подання до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, з урахуванням висновків суду, викладених в даному рішенні (т.1 а.с.45-56).

П`ятий апеляційний адміністративний суд постановою від 10 жовтня 2023 року залишив без змін рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30.06.2023 (т.1 а.с.57-66).

Ліквідаційна комісія Головного управління МВС України в Одеській області винесла наказ на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду та направляла до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області подання про призначення пенсії (т.1 а.с.67, 68-69).

Департамент юридичного забезпечення Міністерства внутрішніх справ України у листі від 25.06.2025 повідомив адвоката Хайнацьку І.О. про те, що ліквідовано територіальні органи Міністерства внутрішніх справ як юридичних осіб публічного права, зокрема, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області. Ліквідація є особливо видом припинення юридичної особи при якому права та обов`язки припиненої юридичної особи не переходять. Відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань юридична особа - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області припинена 29.07.2024 в результаті ліквідації, про що внесено відповідний запис №015034669 (а.с.14-15).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно ч.ч.4,5 ст.105 ЦК України до комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється. Строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється, не може становити менше двох і більше шести місяців з дня оприлюднення повідомлення про рішення щодо припинення юридичної особи.

Постановою Кабінету Міністрів України №730 від 16.09.2015 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» ліквідовано як юридичну особу публічного права Головне управління Міністерства внутрішніх справи України в Одеській області та створено Головне управління Національної поліції в Одеській області.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 жовтня 2011 року №1074 затверджено Порядок здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади (далі - «Порядок»).

Згідно з пунктами 5 та 6 Порядку орган виконавчої влади припиняється шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. Права та обов`язки органів виконавчої влади переходять: у разі злиття органів виконавчої влади до органу виконавчої влади, утвореного внаслідок такого злиття; у разі приєднання одного або кількох органів виконавчої влади до іншого органу виконавчої влади - до органу виконавчої влади, до якого приєднано один або кілька органів виконавчої влади; у разі поділу органу виконавчої влади - до органів виконавчої влади, утворених внаслідок такого поділу; у разі перетворення органу виконавчої влади - до утвореного органу виконавчої влади; у разі ліквідації органу виконавчої влади і передачі його завдань та функцій іншим органам виконавчої влади - до органів виконавчої влади, визначених відповідним актом Кабінету Міністрів України.

За приписами пункту 8 Порядку внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) органів виконавчої влади припиняється той орган виконавчої влади, майнові права та обов`язки якого переходять його правонаступникам.

Системний спосіб тлумачення указаних норм свідчить про те, що підставами для залучення до участі у справі правонаступника сторони суб`єкта владних повноважень є або припинення суб`єкта владних повноважень в результаті реорганізації чи ліквідації, або повне чи часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень до іншого (іншим) внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі розпорядчим актом Кабінету Міністрів України його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень.

Публічне правонаступництво органів державної влади є окремим, особливим видом правонаступництва. Під цим терміном розуміється перехід в установлених законом випадках прав та обов`язків одного суб`єкта права іншому. При цьому обов`язок щодо відновлення порушених прав особи покладається на орган, компетентний відновити такі права. Такий підхід про перехід до правонаступника обов`язку відновити порушене право відповідає принципу верховенства права, оскільки метою правосуддя є ефективне поновлення порушених прав, свобод і законних інтересів.

У спорах, які виникають з публічних правовідносин, де оскаржуються рішення (дії, бездіяльність) державного органу, пов`язані зі здійсненням функції від імені держави, стороною є сама держава в особі того чи іншого уповноваженого органу. Функції держави, які реалізовувалися ліквідованим органом, не можуть бути припинені та підлягають передачі іншим державним органам, за винятком того випадку, коли держава відмовляється від таких функцій взагалі.

Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 13 березня 2019 року у справі №524/4478/17 та від 20 лютого 2019 року у справі №826/16659/15.

Отже, правонаступництво у сфері управлінської діяльності органів державної влади (публічне правонаступництво) передбачає повне або часткове передання (набуття) адміністративної компетенції одного суб`єкта владних повноважень (суб`єкта публічної адміністрації) до іншого або внаслідок припинення первісного суб`єкта, або внаслідок повного чи часткового припинення його адміністративної компетенції.

Вирішуючи питання публічного правонаступництва, Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №826/9815/18 виходив із специфіки публічно-правових відносин, а саме: тієї обставини, що повноваження відповідних державних органів не є статичними і можуть передаватись від одного органу до іншого у випадку зміни законодавства. При цьому, такий перехід може не збігатися у часі з юридичним припиненням суб`єкта владних повноважень унаслідок реорганізації чи ліквідації.

У постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 815/5514/16 Верховний Суд сформулював правовий висновок, відповідно до якого, якщо спір виник з приводу реалізації суб`єктом владних повноважень, що припиняється, його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту його вибуття з правовідносин, щодо яких виник спір, унаслідок, зокрема, передачі відповідним розпорядчим актом його адміністративної компетенції іншому (іншим) суб`єктам владних повноважень.

Якщо спір виник у відносинах, що не пов`язані з реалізацією суб`єктом владних повноважень його компетенції, підстави для правонаступництва виникають з моменту припинення сторони - суб`єкта владних повноважень (повне правонаступництво).

У випадку повного правонаступництва до правонаступника переходять права та обов`язки юридичної особи, які стосуються не лише майнових правовідносин, але і правовідносин з приводу проходження публічної служби, зокрема, в частині продовження дії трудового договору з працівниками.

Такий підхід ґрунтується на конституційних принципах безперервності процесу державного управління та відповідальності держави перед людиною за свою діяльність.

Згідно з пунктом 51 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» (Chuykina v. Ukraine) (заява №28924/04) ліквідація державної установи без правонаступництва не може звільнити державу від необхідності виконання рішення щодо ліквідованого органу. У цій справі Суд також зазначив, що «інший висновок дозволить державі використовувати такий підхід, щоб уникати сплати боргів своїх органів, особливо беручи до уваги те, що потреби, які змінюються, змушують державу часто змінювати свою організаційну структуру, включаючи формування нових органів та ліквідацію старих».

Отже, у межах вирішення питання, яке є предметом розгляду в цій справі, для встановлення факту публічного правонаступництва визначальним є встановлення припинення первісного суб`єкта Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області та переходу його прав та обов`язків, з яких виник спір, до Головного управління Національної поліції в Одеській області.

Так, з матеріалів цієї справи вбачається, що першочергово спір між сторонами виник через призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугою років внаслідок працевлаштування позивачки в органах внутрішніх справ.

Спір не пов`язаний з проходження публічної служби ОСОБА_1 про що помилково вказує представник відповідача.

У постанові від 18 березня 2024 року при розгляді справи №826/6799/15 Верховний суд вказав, що заміна Управління державної автомобільної інспекції Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області як боржника у виконавчому документі може мати місце виключно у випадку фактичного його вибуття унаслідок припинення, та переходу всіх його прав та обов`язків до правонаступника (повного правонаступництва).

Подібна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2021 року у справі №826/9815/18, від 14 квітня 2021 року у справі №826/14904/18, від 10 лютого 2022 року у справі №803/172/16, від 18 квітня 2022 року у справі №805/3965/16-а.

Як правильно вказує представник відповідача повного правонаступництва ГУНП в Одеській області не відбулося.

В контексті переходу прав та обов`язків у цивільних правовідносинах Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області ліквідовано і ліквідаційна комісія брала участь при розгляді справи №520/10028/23 за позовом ОСОБА_1

ОСОБА_1 мотивує матеріальну та моральну шкоду не поданням Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Одеській області подання до ГУ ПФУ в Одеській області щодо призначення їй пенсії.

Разом з тим, до ГУНП в Одеській області не перейшли обов`язки щодо направлення подання про призначення пенсії.

ОСОБА_1 разом з пред`явленням позову до Ліквідаційної комісії або після ухвалення рішення не була позбавлена можливості заявити вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди в рамках ліквідаційної процедури, яка була завершена лише 29.07.2024. З моменту набрання рішенням законної сили (10.10.2023) до моменту припинення діяльності ліквідаційної комісії (29.07.2024) сплило більше 9 місяців, проте ОСОБА_1 в порядку ст.105 ЦК України не пред`явила своїх вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Отже, суд дійшов висновку, що в контексті цієї справи, права та обов`язки ГУ ВМС України в Одеській області не були передані ГУ НП в Одеській області, публічне правонаступництво не свідчить про зобов`язання відповідача відповідати за протиправну бездіяльність встановлену у справі №420/10028/23 за позовом ОСОБА_1 до ГУ МВС України в Одеській області в особі Ліквідаційної комісії.

Окрім того, суд вважає за необхідне зазначити, що згідно п.31 Положення «Про державну установу «Територіальне медичне об`єднання Міністерства внутрішніх справ України по Одеській області», затверджене наказом Міністерства внутрішніх справи України від 07.11.2015 №1442 (у редакції наказу від 09.04.2020 №332) функціями ТМО є прийом від колишніх осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, військовослужбовців Національної гвардії України, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, членів їхніх сімей заяв, документів для призначення (перерахунку) пенсії.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (неналежного складу відповідачів) є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2023 року в справі № 300/808/19, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 грудня 2023 року в справі № 363/2300/20, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 грудня 2023 року в справі № 753/8710/21).

Вирішуючи спір, суд залежно від характеру правовідносин зобов`язаний визначити суб`єктний склад спору і норми матеріального права, які підлягають застосуванню, та, встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав (схожий за змістом висновок викладено в пункті 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19).

Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (аналогічні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справах № 570/3439/16-ц і № 372/51/16-ц).

Таким чином, суд дійшов висновку, що Головне управління Національної поліції в Одеській області є неналежним відповідачем у справі, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

У зв`язку з цим, суд не наводить інші мотивування та не аналізує доводи сторін по суті спору.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , оскільки ГУНП в Одеській області є неналежним відповідачем по справі, то сплачений судовий збір та понесені судові витрати залишаються за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 89, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Головного управління Національної поліції в Одеській області (, м.Одеса, вул. Академіка Філатова, буд. 15-А), третя особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (м.Одеса, вул. Канатна, буд. 83), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 30 жовтня 2025 року.

Суддя В.Я.Бондар