"27" жовтня 2025 р. Справа № 644/8728/25
Провадження № 2/644/4704/25
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

27 жовтня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Паляничко Д.Г.,

за участю секретаря судового засідання Костильова О.В.,

представника позивача адвоката Д

представника відповідача адвоката Слюсара А.М.,

одноособово, дослідивши клопотання представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Слюсара Андрія Миколайовича про залишення позовної заяви без руху у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання припиненими трудові відносини, стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу,

ВСТАНОВИВ:

22 вересня 2025 року ОСОБА_2 (наділі за текстом ОСОБА_2 /позивач), в особі представника адвоката Волкова Івана Миколайовича, який діє на підставі ордеру серії АХ № 1290607 від 18.09.2025, через систему «Електронний суд» звернувся до Індустріального районного суду м. Харкова з позовною заявою до ФОП ОСОБА_1 (надалі за текстом ФОП ОСОБА_1 /відповідач), предметом якої є:

визнання припиненими трудові відносини ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 з 16.09.2025, у зв`язку зі звільненням із займаної посади на підставі ч.1 ст.38 КЗпП;

стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості з заробітної плати у сумі 38 412 грн та компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу;

стягнення з ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 24 000 грн (а.с. 2).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначив, що був прийняти на роботу до ФОП ОСОБА_1 на посаду водія автотранспортних засобів 31.03.2025, наказ 8-к. Свої трудові обв`язки виконував добросовісно, зауважень не мав, однак відповідач систематично ухилявся від обов`язків роботодавця з оплати праці. За весь час роботи позивачем отримано заробітної плати у сумі 6 000 грн готівкою. Отже, борг роботодавця перед позивачем складає 38 412 грн та компенсація за дні невикористаної відпустки пропорційна відпрацьованому часу. Через систематичне невиконання вимог законодавства з боку відповідача, ОСОБА_2 попрохав його звільнити, однак заяву про звільнення у нього не було прийнято, у зв`язку з чим позивач направив її поштою, проте дану заяву відповідач також проігнорував.

Враховуючи зазначене, позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі та компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу. Також, позивач, зазначає, що в силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин, та просить суд покласти судові витрати на відповідача у сумі 24000,00 грн (а.с. 1-2).

Ціна позову визначена позивачем у розмірі 38 412 (тридцять вісім тисяч чотириста дванадцять) грн 00 коп (а.с. 1).

Відповідно до протоколу автоматичного розподілу справ між суддями від 22.09.2025 справа № 644/8728/25 визначена на розгляд судді Паляничко Д.Г. (а.с. 5).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд дійшов висновку про можливість прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, про що постановлено відповідну ухвалу Індустріального районного суду м. Харкова від 29.09.2025 (а.с. 8-9).

13.10.2025 через канцелярію Індустріального районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - адвоката Слюсара Андрія Миколайовича, який діє в інтересах ФОП ОСОБА_1 на підставі ордеру серії АХ № 1295808 від 11 жовтня 2025 рок (а.с. 102-103), про залишення позовної заяви без руху ОСОБА_2 , обгрунтовуючи тим, що фактично позивачем заявлено чотири позовні вимоги, зокрема: 1. визнання припиненими трудові відносини ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 з 16.09.2025; 2. стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості з заробітної плати у сумі 38 412 грн; 3. стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу без визначення конкретної суми стягнення; 4. стягнення з ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 24 000 грн, за які позивачем не сплачено судовий збір, в супереч Закону України «Про судовий збір» (а.с. 100-101).

Представник ФОП ОСОБА_1 адвокат Слюсар А.М., у судовому засіданні підтримав попередньо надане до суду клопотання про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху (а.с. 100-103), пояснивши, що позивачем фактично заявлено чотири позовні вимоги, одна з яких, зокрема стягнення заборгованості по заробітній платі дійсно підпадає під п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та є такою, що позивач звільняється від сплати судового збору за подання позовів про стягнення заробітної плати. Заразом визнання припиненими трудові відносини ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 з 16.09.2025, є немайновою позовною вимогою, за яку згідно з п. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» необхідно сплатити судовий збір у розмірі 0,4 прожиткових мінімуми для працездатних осіб. Крім цього, позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу є самостійною вимогою майнового характеру, але заявлена без визначення конкретної суми стягнення, що фактично унеможливлює визначити суму судового збору, адже зазначена позовна вимога не відноситься до складової заробітної плати, тому за її подання також сплачується судовий збір, тому, крім іншого, позивачеві необхідно уточнити розмір компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу. Також, адвокат наголосив, що позовна вимога про стягнення з ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 24 000 грн має самостійний характер, оскільки у позовній заяві відсутнє будь-яке посилання на застосування ст. 137 ЦПК України, та відсутнє обгрунтування за яким позивач просив би суд здійснити розподіл судових витрат за результатом розгляду справи та, на підставі ст. 137 ЦПК, стягнути грошові кошти. З наведеного, адвокат Слюсар А.М. вбачає необхідність сплати судового збору за вищевикладених обставин та просить суд залишити позов без руху.

Представник позивача ОСОБА_3 адвокат Дундуков Вадим Валерійович, який діє в інтересах позивача на підставі ордеру серії АХ № 1299852 від 26.10.2025 (а.с. 119), заперечував проти заявленого клопотання про залишення позову без розгляду, та зазначив, що доводи адвоката Слюсара А.М. у частині необхідності сплати судового збору за позовну вимогу в частині за дні невикористаної відпустки є необгрунтованою, оскільки це є складовою заборгованості заробітної плати, тому на зазначену вимогу розповсюджується дія п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», і судовий збір не сплачується. Також, адвокат Дундуков В.В. вважає безпідставними твердження сторони відповідача та заперечив необхідність сплати судового збору за стягнення правничої допомоги, посилаючись на те, що правнича допомога належить до судових витрат про що прямо зазначено у позові, тому за її стягнення не сплачується судовий збір. В іншій частині клопотання адвокат не висловив заперечень, заразом пояснив суду, що оскільки провадження по справі відкрито, суд може надати відповідну оцінку та вирішити питання щодо стягнення судового збору під час ухвалення рішення по суті справи.

Дослідивши клопотання представника відповідача, заслухавши думку учасників судового процесу, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи та докази надані на підтвердження викладених обставин у клопотанні, як кожний окремо, так у їх сукупності, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обгрунтований розрахунок сум, що стягуються. В таких випадках ціна позову визначається відповідно до п. 1 ч. 1 ст.176 ЦПК України сумою, яка стягується.

Суд бере до уваги доводи представника відповідача - адвоката Слюсара А.М. та зауважує, що позивач звернувся до суду з позовом, у якому заявлено вимоги майнового та немайнового характеру, зокрема: немайнового характеру є позовна вимога про визнання припиненими трудові відносини ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 з 16.09.2025, у зв`язку зі звільненням із займаної посади на підставі ч.1 ст.38 КЗпП, а також стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості з заробітної плати у сумі 38 412 грн та компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу, що є позовними вимогами майнового характеру.

Так, суд погоджується з твердженням адвоката Слюсара А.М., що позовна вимога про визнання припиненими трудові відносини ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 з 16.09.2025 є вимогою немайнового характеру за яку позивач повинен був сплатити судовий збір на підставі п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», який регламентує, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, фізичною особою необхідно сплатити судовий збір 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025рік» у

2025 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 гривень.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

У зв`язку з наведеним, сума судового збору за вказану позовну вимогу, яка підлягає сплаті позивачем становить 968,96 грн (3028 грн * 0,4 = 1 211,20 грн; 1 211,20 грн * 0,8 = 968,96 грн).

Заразом, суд ставиться критично до тверджень сторони відповідача, що позовна вимога ОСОБА_2 про стягнення з ФОП ОСОБА_1 компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу є самостійною вимогою майнового характеру, не пов`язаною з стягненням заборгованості заробітної плати, тому на неї не поширюється дія п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», та за яку необхідно сплатити судовий збір.

З огляду на зазначене, суд зауважує, що розміри ставок судового збору регламентовано статтею 4 Закону України «Про судовий збір». Статтею 5 вказаного закону визначено пільги щодо сплати судового збору, зокрема, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі (пункт 1 частини першої статті 5 Закону).

Так, пунктом 1.3 розділу 1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня 2004 року за № 114/8713 (надалі за текстом - Інструкція № 114/8713) передбачено, що для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці. До фонду оплати праці включаються нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат. Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

У розділі 3 Інструкції № 114/8713 закріплено вичерпний перелік виплат, що не належать до фонду оплати праці, з якої судом вбачається, що грошова компенсація за невикористану відпустку не віднесено до вичерпного переліку виплат, що не належать до фонду оплати праці.

Отже, під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другої статті 233 Кодексу, належною працівнику, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Отже, аналіз наведених норм чинного законодавства з урахуванням положень Рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 дає підстави для висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, працівник не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати, яка включає усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Отже, суд дійшов переконання, що до «усіх виплат» (заробітна плата, виплата вихідної допомоги, інші виплати) також належить і компенсація за невикористані дні відпустки».

Верховний Суд у постанові від 04 квітня 2023 року у справі 640/8348/21 (провадження №К/990/34222/22) дійшов висновку, що поняття «оплата праці» і «заробітна плата», які використовуються у законодавстві, що регулює трудові правовідносини, є рівнозначними, а тому спір у цій справі в частині вимог стосується ненарахування та невиплати позивачу грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної та додаткової відпустки, на яку працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством (є належною працівнику заробітною платою), охоплюється застосованим у частині другій статті 233 КЗпП України визначенням «законодавство про оплату праці», у зв`язку з чим, не обмежується будь-яким строком звернення до суду з позовом про її нарахування та стягнення.

Наведе вище узгоджується з правовою позицією висвітленою у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 127/2697/23 від 13.03.2024, тому суд дійшов висновку, що майнова вимога про стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу є частиною заборгованості з заробітної плати, тому позивач звільнений від сплати судового збору за вказану вимогу під час розгляду справи в усіх судових інстанціях на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір.

Заразом, суд бере до уваги доводи представника відповідача, що позивачем не визначено конкретної суми стягнення компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу, оскільки відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці. Позивачем зазначено ціну позову у сумі 38 412,00 грн, що складається із суми заборгованості по заробітній платі, але позивачем під час формування змісту заявлених вимог та розрахування ціни позову, не враховано суму компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу, що не відповідає вимогам ст. 175-177 ЦПК України.

Відповідно до ст. ч. 5 ст. 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.3 ст.83 ЦПК України).

За приписами ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону, однак позивачем не надано доказів сплати судового збору.

Суд не бере до уваги доводи сторони відповідача, що сплаті судового збору підлягає майнова вимога, яка, на його думку, має самостійний характер про стягнення з ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 24 000 грн, оскільки у позовній заяві відсутнє будь-яке посилання на застосування ст. 137 ЦПК України, та відсутнє обгрунтування за яким позивач просив би суд здійснити розподіл судових витрат за результатом розгляду справи та, на підставі ст. 137 ЦПК, стягнути грошові кошти.

Так, з аналізу позовної заяви судом установлено, що витрати на правничу допомогу попередній розмір яких становить 24 000,00 грн, є складовими судових витрат.

Судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Згідно із главою 8 розділу I ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК України види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов`язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. Склад судових витрат по окремим його видам не є вичерпним. Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно ЦПК України. Зазначені витрати не є збитками в розумінні 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки. У зв`язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі. При пред`явлення такого позову слід відмовляти у відкритті провадження у справі або у подальшому закривати провадження у справі (пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України), а не відмовляти по суті Постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515 цс 19; від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18, провадження № 14-191 цс 19 та інші).

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку, що позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовну вимогу немайнового характеру відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір», надати відповідні документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК, а також відповідно до положень ст. 175 ЦПК України визначити ціну позову, оскільки він підлягає грошовій оцінці, з урахуванням сум компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу, наданням усіх наявних у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Додатково суд врахував, що представник позивача не заперечував те, що існують достатні правові підстави для залишення без руху позовної заяви після відкриття провадження у справі, тож під час судового засідання погодився із правомірністю судового рішення про залишення позову без руху у разі його прийняття судом та усунення відповідних недоліків.

Отже, зазначене вище дає підстави для висновку, що позовна заява не відповідає вимогам закону, а тому підлягає залишенню без руху з наданням строку на усунення вказаних вище недоліків, тому суд дійшов переконання про часткове задоволення клопотання представника відповідача адвоката Слюсара А.М. про залишення позовної заяви ОСОБА_2 без руху.

За приписами ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно з ч. 12 ст. 187 ЦПК якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків.

Відповідно до ч. 13 ст. 187 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що залишення позовної заяви без руху можливе не виключно на стадії до відкриття провадження у справі, але й після цього, що відповідає правовому висновку висвітленому у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 760/27582/17 від 14.12.2022.

У зв`язку з наведеним вище, позивачу необхідно привести заяву у відповідність до вимог ст. 175, 177 ЦПК України, про що подати до суду відповідні документи щодо визначення ціни позову, оскільки він підлягає грошовій оцінці, з урахуванням сум компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу, з наданням усіх наявних у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та надати докази зі сплати судового збору, тому суд залишає позовну заяву без руху, з наданням позивачу строку для усунення недоліків.

Враховуючи наведене вище, керуючись ст. 175 177, 185, 187 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 адвоката Слюсара Андрія Миколайовича про залишення позовної заяви без руху задовольнити частково.

Позовну заяву ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ФОП Кірносова Віталія Миколайовича (юридична адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) про визнання припиненими трудові відносини ОСОБА_2 з ФОП ОСОБА_1 з 16.09.2025; стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості з заробітної плати у сумі 38 412 грн та компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу; стягнення з ФОП ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу у сумі 24 000 грн, залишити без руху.

Повідомити ОСОБА_2 про необхідність виправлення порушень у позовній заяві, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання цієї ухвали, шляхом подання до Індустріального районного суду м. Харкова документів щодо визначення ціни позову, оскільки він підлягає грошовій оцінці, з урахуванням сум компенсації за дні невикористаної відпустки пропорційно відпрацьованому часу, з наданням усіх наявних у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та надати докази, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що у разі невиконання вимог цієї ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду у цій справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки: http://og.hr.court.gov.ua /sud2029/.

Суддя Д.Г. Паляничко