Справа № 216/2622/25
провадження №2/216/1907/25
05 листопада 2025 року м. Кривий Ріг
Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Гайтко Л.А.
за участі секретаря судового засідання Маленька Т.О.
без участі сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою, -
До Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області подано позовну заяву Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою.
Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 24.04.2025 року. Справу призначено для розгляду по суті у спрощеному провадженню з викликом сторін по справі
Представник позивача по справі Криворізької міської ради Сікорська О В. в судове засідання 05.11.2025 року не з`явилася, через систему електронний суд направила на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі, не проти ухвалення рішення в заочному порядку.
Відповідачі, в жодне призначене судове засідання не з`явилися, судові повістки направлені їм за адресою, зазначеною в позовній заяві як місце їх реєстрації, не отримують, інформації щодо іншої адреси для листування в порушення вимог ст. 131 ЦПК України суду не надано. Додатково повідомлялися за допомогою оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України». За правилами ст.128-130 ЦПК України, відповідачі про причини своєї неявки суд не повідомили, не надав суду жодної заяви або клопотання. На думку суду, така поведінка відповідачів свідчить про недобросовісне користування правами сторони у цивільному процесі, у зв`язку з чим суд визнає неповажною неявку відповідачів, та оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, та зі згоди представника позивача, що відповідає положенням ст. ст. 280-282 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи місцевого самоврядування в межах, визначених Основним Законом України (стаття 13 Конституції України).
Згідно зі статтями 7, 140 Конституції України в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.
Статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, землю та інше.
Територіальні громади як суб`єкти права на землі комунальної власності реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування (стаття 80 Земельного кодексу України).
Наведена норма кореспондується з приписами статей 142-145 Конституції України, відповідно до яких до матеріальної основи органів місцевого самоврядування, крім інших об`єктів, належить земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування, в межах їх повноважень, шляхом прийняття рішень. Права місцевого самоврядування захищаються у судовому порядку.
В силу частини першої статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Криворізька міська рада наділена повноваженнями представляти територіальну громаду міста Кривого Рогу та здійснювати від її імені і в її інтересах функції та повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами, у тому числі вирішувати відповідно до закону питання регулювання земельних відносин (п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Статтею 2 Земельного кодексу України передбачено, що земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.
Як встановлено статтею 83 ЗК України, землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.
За змістом статті 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
При цьому, частиною першою статті 79 ЗК України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Згідно статті 79-1 ЗК України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6-7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.
Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі(такий правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 05.08.2022 у справі № 922/2060/20).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є власниками об`єкта нерухомого майна розташованого на спірній земельній ділянці.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.12.2024 за №408744683 з 04.05.2017 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , разом Відповідачі,на праві спільної часткової власності належить нежитлова будівля, загальною площею 678,29 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Відомості про речове право: №№20272532 та 20272397 відповідно.
Відповідно до статті 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Частинами першою та другою статті 358 ЦК України встановлено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.
Співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном (ст. 360 ЦК України).
Відповідно до пункту 286.6 статті 286 Податкового кодексу України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб: 1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом; 2)пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності; 3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
Оскільки нерухоме майно на праві спільної часткової власності по належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , позовні вимоги пред`являються до кожного з них в рівних частинах, що відповідає їх часткам у праві власності на нерухоме майно.
За змістом частини першої статті 181 ЦК України, до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
Нерухоме майно нерозривно пов`язане із земельною ділянкою, на якій воно знаходиться, і переміщення такого майна неможливе без його знецінення, а тому використання нежитлового приміщення, яке належить Відповідачам, неможливе без відповідної земельної ділянки.
Наведена правова норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. А тому, у зв`язку з користуванням Відповідачами нежитловою нерухомістю, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , презюмується користування усією спірною земельною ділянкою (правовий висновок викладений в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 922/1646/20).
Статтею 12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, крім іншого, віднесено надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до ЗК України.
Проте, договір оренди спірної земельної ділянки між Позивачем та Відповідачами на новий термін не укладався, право оренди відповідно до закону не реєструвалось.
Отже, у період з 04.08.2022 по 31.12.2023 між Криворізькою міською радою, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не існувало договірних відносин.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1)договори та інші правочини; 2)створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3)завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, 4)інші юридичні факти.
Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Стаття 14 ЦК України також визначає, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. У даному випадку - в межах статті 1212 ЦК України. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.
Аналіз указаної норми права дає підстави для висновку, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжують такі юридичні факти: набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.
Зі змісту глави 15, статей 120, 125 ЗК України та положень статті 1212 ЦК України випливає, що до моменту оформлення власниками об`єкта нерухомого майна права на земельну ділянку, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без оформленого права на цю ділянку (без укладеного договору оренди тощо) та недоотримання її власником доходів у виді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.
Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц (провадження № 14-77цс18), від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 (провадження №12-182гс18) та від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19).
Отже, фактичні користувачі земельної ділянки, які без достатньої правової підстави за рахунок власника земельної ділянки зберегли у себе кошти, які мали б заплатити за користування нею, зобов`язані повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.
Такі висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 04.12.2019 в справі №917/1739/17, від 23.05.2018 в справі №629/4628/16-ц, від 20.11.2018 в справі №922/3412/17.
За таких обставин, у період користування спірною земельною ділянкою Відповідачі мали сплачувати власнику земельної ділянки - Криворізькій міській раді відповідну плату.
Проте, протягом спірного періоду ними така плата не здійснювалась, що призвело до недонадходження коштів до бюджету Криворізької міської територіальної громади, чим порушено майнові права останньої.
Відповідно до ст. 10 ПК України встановлено, що до місцевих податків належать податок на майно.
Податок на майно складається, у тому числі з плати за землю (ст.265 ПК України).
В свою чергу Відповідачі, як зазначалося вище, не уклали договір оренди земельної ділянки на новий термін та не сплачували відповідну плату за користування земельною ділянкою.
За статтею 206 ЗК України використання землі в Україні є платним.
Для цих цілей ПК України визначає, що платою за землю є обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.
Стаття 96 ЗК України також визначає імперативний обов`язок землекористувачів зі сплати земельного податку або орендної плати (пункт «в»), де: земельний податок - справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (пп. 14.1.72 ст. 1_4 ПК України); орендна плата - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою (пп. 14.1.136 ст.14 ПК України).
Отже, єдино можливою назвою плати за землю для орендаря законодавець призначає «орендну плату» (незалежно від правових підстав користування землею, зокрема, наявності договору) (п.287.1. статті 287 ПК України).
Відтак, розмір коштів, які підлягають стягненню розраховано на рівні орендної плати.
Згідно з пунктом 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Базою оподаткування землі в Україні є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого ПК України, та площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено (пп.пп. 271.1.1, 271.1.2 п. 271.1 ст. 271 ПК України).
Підпунктом 14.1.125 пункту 14.1 статті 14 ПК України унормовано, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок - це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений відповідно до законодавства центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
За статтею 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до норм, правил, а також інших нормативно - правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться, розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років.
Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (ст. 20 Закону України «Про оцінку земель»).
У відповідності до статті 23 цього ж Закону технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.
Так, рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 №523, яке набрало чинності 01.01.2022, затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель міста Кривого Рогу, розроблену Державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя».
За пунктом 289.1 статті 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок на 1 січня поточного року. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Також, в силу статті 143 Конституції України, статті 12 ПК України, частини першої статті 69 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Криворізька міська рада наділена повноваженнями самостійно встановлювати місцеві податки та збори у порядку, визначеному ПК України, чим забезпечується реалізація принципу правової, організаційної та матеріально-фінансової самостійності місцевого самоврядування, під яким розуміється право територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.
До місцевих податків, зокрема, належить податок на майно, до складу якого входить плата за землю - обов`язковий платіж, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (ст. 10, пп. 14.1.147. п. 14.1 ст. 14 ПК України).
За умовами підпунктів 288.5.1, 288.5.2 пункту 288.5. статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу не може бути меншою за розмір земельного податку та не може перевищувати 12 відсотків нормативної грошової оцінки.
Так, рішенням Криворізької міської ради від 26.05.2021 №506 встановлено ставки плати за землю та пільги зі сплати земельного податку на території міста Кривого Рогу (надалі - Рішення від 26.05.2021 №506), яким установлено, у тому числі, ставки орендної плати за землю в залежності від цільового призначення земельної ділянки згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель, затвердженою Наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548, та яке набрало чинності з 01.01.2022.
Розмір річної орендної плати за земельні ділянки вираховується на підставі даних витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, помножених на значення ставки орендної плати, розмір якої визначається відповідним рішенням Криворізької міської ради. Місячний розмір орендної плати визначається шляхом ділення річної орендної плати на 12, що відповідає кількості місяців у році.
Розрахунок за період з 04.08.2022 по 31.12.2022 рік:
26 134 875,00 грн. х 1,2 %= 313 618,50 грн. - плата за 2022 рік, де 26 134,88 грн. плата за місяць (313 618,50 грн.: 12 місяців), з них:
26 134 875,00грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.09.2023 №97-4-0.110,4-7587/301-23 без врахування коефіцієнта індексації за 2022 рік 1,15;
1,2 % річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земель міста згідно з рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 №506.
26 134,88 грн. : 31 день х 28 = 23 605,69 грн. (заборгованість з плати за земельну ділянку з 04.08.2022 по 31.08.2022);
(26 134,88 грн. х 4 місяці) + 23 605,69 грн. = 128 145,21 грн. (плата за земельну ділянку в період з 04.08.2022 по 31.12.2022);
128 145,21 грн. : 2 (частка кожного власника нерухомого майна) = 64 072,60 грн. (плата за земельну ділянку в період з 04.08.2022 по 31.12.2024, яку кожен із власників повинен сплатити).
Розрахунок за 2023 рік:
30 055 106,25 грн. х 1,2 % = 360 661,28 грн. - плата за 2023 рік, де:
30 055 106,25грн нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно з витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 18.09.2023 №97-4-0.110,4-7587/301-23;
1,2 % річний розмір орендної плати за землю від нормативної грошової оцінки земель міста згідно з рішення Криворізької міської ради від 26.05.2021 №506.
360 661,28 грн. : 2 (частка кожного власника нерухомого майна) = 180 330,64 грн (плата за земельну ділянку в період за 2023 рік, яку кожен із власників повинен сплатити).
Тож, за користування земельною ділянкою у період з 04.08.2022 по 31.12.2023 підлягає стягненню з Відповідачів 488 806,49грн(128 145,21 грн. + 360 661,28 грн.), з них кожен з Відповідачів повинен сплатити - 244 403,24 грн. (64 072,60 грн. + 180 330,64 грн.).
З метою досудового врегулювання спору Департаментом регулювання містобудівної діяльності та земельних відносин виконкому Криворізької міської ради від 02.11.2023 за вих.№№17/02-07/4219 та 17/02-07/4220 направлено листи до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , в яких зазначалося щодо необхідності сплати коштів до місцевого бюджету за користування вищевказаною земельною ділянкою.
Також, у листі зазначалися реквізити для сплати безпідставно збережених коштів.
Проте, Відповідачі не скористалися можливістю погашення заборгованості у добровільному порядку.
Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються матеріалами справи.
Таким чином, сукупністю усіх доказів у справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача доказані та підлягають до задоволення в повному обсязі.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.
Отже з урахуванням задоволення позову в повному обсязі з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 7332,10 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 141, 197, 258-259, 263,265, 268, 274, 280-283, 354-355 ЦПК України, ст. ст. 7, 13, 140, 142-145 Конституції України, ст. ст. 11, 14,358,360,1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 80, 83, 96, 120, 125, 152, 206 Земельного кодексу України, ст.ст. 10, 12, 14, 15, 16, 19, 265, 271, 286-289 Податкового кодексу України, ст. ст. 2, 4, 5, 175-177 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 10, 16, 18-1, 26, 60, 69, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні, ст. ст. 18, 20 Закону України «Про оцінку земель», ст. 4 Закону України «Про судовий збір», -
Позовну заяву Криворізької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою - задовольнити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено з загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Відомості про сторін:
Електронний кабінет зареєстрований
Відповідач-1: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , засоби зв`язку: тел. НОМЕР_3
Електронна пошта невідома
Не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС
Відповідач-2: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , НОМЕР_4
Засоби зв`язку та електронна пошта невідомі
Не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд ЄСІТС
Суддя: Л.А. ГАЙТКО