Справа № 509/7166/24
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Задеряки Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в смт. Овідіополь заяву представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Руднівої С.В. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «КЕКС» про розірвання персональних меморандумів асоційованого члена кооперативу та стягнення коштів, суд,-
Рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 30.10.2025 р. позов ОСОБА_1 задоволений частково ; розірвано : персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу від 15 листопада 2020 року № KS-011-05/0002 укладеного між ОСОБА_1 та ОК «КЕКС»; персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу від 15 грудня 2021 року №KS-011-м1/К021 укладеного між ОСОБА_1 та ОК «КЕКС»; персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу від 15 грудня 2021 року №KS-011-00/П008 укладеного між ОСОБА_1 та ОК «КЕКС» ; стягнуто з ОК «КЕКС» на користь ОСОБА_1 373231,22 грн. та стягнуто з ОК «КЕКС» на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 3732,31 грн. ; в задоволенні решти позову відмовлено.

Так, в мотивувальній частині позову, одним з представників ОСОБА_1 адвокатом Василиком А.В., який подавав позов та приймав участь в судових засіданнях, було зроблено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн. з заявою про те, що позивачем буде надано до суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу одразу після ухвалення судом рішення по суті справи та/або по мірі розгляду справи (т. 2 а.с. 14).

31.10.2025 р., у встановлений 5-ти денний строк з дня ухвалення судом рішення по справі, представниця позивача ОСОБА_1 адвокат Рудніва С.В., яка також приймала участь в розгляді справи, звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення з приводу стягнення з відповідачів ОК «КЕКС» на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 36000 грн., мотивуючи це тим, що вказані питання не були вирішені судом у судовому рішенні від 30.10.2025 р., надавши при цьому до заяви договір про надання правничої допомоги № 11/09 від 11.09.2024 р. та акт наданих послуг № 1 від 31.10.2025 р. до договору на суму 36000 грн., адвокатські ордери на представництво клієнта АБ «Нан» надавались раніше і маються в матеріалах справи, а також заяву, в якій підтримала заяву про ухвалення додаткового рішення та проханням про слухання справи за її відсутності (т. 2 а.с. 38-39).

Представниця відповідачів ОК «Кекс» в судове засідання не з?явилась, причини неявки не повідомила, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась належним чином, надіславши на електронну адресу суду свої заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення по витратам на адвокатські послуги, вважаючи суму професійної правничої допомоги в сумі 36000 грн., з яких 30000 грн. вартість адвокатських послуг та 6000 грн. ПДВ, вважаючи вказану суму завищеною, неспівмірною зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю процесуальних документів, зібраних та підготовлених адвокатом, кількістю судових засідань по справі та тривалістю розгляду справи, наполягаючи, що сума ПДВ 6000 грн., включена до розрахунку адвокатських послуг, не передбачена чинним ЦПК України і не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу, адже податкові зобов?язання АБ «Нан» не повинні ставати тягарем для відповідачів ОК «Кекс», а тому просила суд, відмовити у стягненні з відповідачів ОК «Кекс» витрат на професійну правничу допомогу, а також заяву про слухання справи за її відсутності (т. 2 а.с. 31-36,40-42).

Дослідивши матеріали цивільної справи, заяви про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат та додані до неї документальні докази, суд дійшов наступних висновків.

Статтею 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

У відповідності до ст. 246 ЦПК України, у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Статтею 270 ЦПК України передбачено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Частиною 4 статті 270 ЦПК України передбачено, що додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.

Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до ч. 4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Суд з?ясував, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 30.10.2025 р. позов ОСОБА_1 задоволений частково ; розірвано : персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу від 15 листопада 2020 року № KS-011-05/0002 укладеного між ОСОБА_1 та ОК «КЕКС»; персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу від 15 грудня 2021 року №KS-011-м1/К021 укладеного між ОСОБА_1 та ОК «КЕКС»; персональний меморандум Асоційованого члена кооперативу від 15 грудня 2021 року №KS-011-00/П008 укладеного між ОСОБА_1 та ОК «КЕКС» ; стягнуто з ОК «КЕКС» на користь ОСОБА_1 373231,22 грн. та стягнуто з ОК «КЕКС» на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 3732,31 грн. ; в задоволенні решти позову відмовлено (т. 2 а.с. 7-18).

Однак, питання щодо витрат на професійну правничу допомогу не було вирішено у вказаному рішенні. При цьому, в мотивувальній частині позову, одним з представників ОСОБА_1 адвокатом Василиком А.В., який подавав позов та приймав участь в судових засіданнях, було зроблено заяву про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн. з заявою про те, що позивачем буде надано до суду докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу одразу після ухвалення судом рішення по суті справи та/або по мірі розгляду справи (т. 2 а.с. 14).

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що представництво інтересів позивачів в даній цивільній справі здійснювалось адвокатами АБ «Нан» Василиком А.В. та Руднівою С.В. згідно адвокатських ордерів, договору про надання правничої допомоги № 11/09 від 11.09.2024 р., акту наданих послуг № 1 від 31.10.2025 р. до договору на суму 36000 грн., доданих до заяви про ухвалення додаткового рішення, та заявою у мотивувальній частині позову, підписаним і поданим адвокатом Василиком А.В. про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивачі понесли і які очікує понести у виді витрат на правову допомогу в сумі 30000 грн. (т. 1 а.с. 21, т. 2 а.с. 25-28).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У п. 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону передбачено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Надаючи оцінку того, які саме дії підпадають під поняття «представництво» та підлягають відшкодуванню як витрати на правову допомогу, Верховний Суд в своїй Постанові № 910/7586/19 від 25.05.2021 р. зазначив, що беручи на себе обов`язок щодо здійснення представництва інтересів клієнта в суді, адвокат бере на себе відповідальність не лише за якусь одну дію, наприклад написання процесуального документу чи виступ у суді, а бере на себе обов`язок по вчиненню комплексу дій, метою яких є забезпечення реалізації та захисту прав і обов`язків клієнта. Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.

Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката.

При цьому, паралельно вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.

З огляду на що колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта та відповідно, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.

Отже, правова допомога - є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо однак, вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 07.07.2021 р. по справі № 910/12876/19, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, серед іншого, зазначила, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

В постанові від 19.07.2021 р. по справі № 910/16803/19 Верховний Суд, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, дійшов до висновку, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам.

В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу «pacta sunt servanda» та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

За змістом частини 1 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Як передбачено частинами 2 - 5, 8 статті 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до п.п. 1,2,4,5,6,12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10,11,12,13 ЦПК України вбачається, що при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризику настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (ч. 1 ст. 182 ЦПК України).

Тобто, на думку суду, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Саме таких висновків щодо застосування відповідних норм права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, які відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України мають враховуватися судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається із матеріалів справи позивачем під час розгляду справи не заявлялось відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Виходячи з аналізу вищезазначених правових норм, суд приймає до уваги вказані в рахунку розміри фактичних витрат за надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно рішення ЄСПЧ Справа «Бєлоусов проти України» (Заява № 4494/07) від 07.02.2014 року суд зазначає, що хоча заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, він має сплатити його згідно із договірними зобов?язаннями. Як видно з матеріалів справи, п. Бущенко представляв заявника протягом провадження у Суді, отже, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними».

Також згідно висновку, зазначеного у постанові Верховного Суду від 15 червня 2021р. по справі № 159/5837/19, вказано, що відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на таку допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об?єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 3 жовтня 2019 р. у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 р. у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 2 грудня 2020 р. у справі № 317/1209/19, від 3 лютого 2021 р. у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 р.у справі № 753/1203/18.

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Аналогічні висновки висвітлені в постанові Верховного Суду від 28.12.2020 по справі № 640/18402/19 «розмір винагороди за надання правової допомоги визначений у Договорі у вигляді фіксованої суми, не змінюється в залежності від обсягу послуг та витраченого адвокатом часу. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення нею витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані наступні документи: позовна заява з додатками, заява про судові витрати з додатками, відповідь на відзив відповідача на позовну заяву з додатками, всі копії документів завірені представником відповідача з дотриманням положень статті 94 КАС України».

На думку суду, витрати на правову допомогу позивачеві ОСОБА_1 адвокатом в сумі 36000 грн., з яких 30000 грн. вартість адвокатських послуг та 6000 грн. ПДВ, суд вважає завищеними, є неспівмірним і такими, що не відповідають складності цивільної справи, , не відповідає обсягу матеріалів у справі, кількості процесуальних документів і судових засідань, а також тривалості справи з огляду на таке.

Чинне процесуальне законодавство визначає критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.

В питанні критеріїв, суд звертає увагу на висновки ВП ВС у справі № 755/9215/15-ц, в яких суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та № 922/2685/19, в яких визначено, що суд не зобов?язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, при зверненні за відшкодуванням слід враховувати, що при оцінці наданого стороною розміру гонорару адвоката, суд застосовує ряд критеріїв (дійсність, обґрунтованість, розумність, реальність, пропорційності, співмірність) та факти на підтвердження таких критерії (складність справи, значення справи для сторін, фінансовий стан сторін, ринкові ціни адвокатських послуг і т.п.)

При цьому, в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу суд бере до уваги висновки Об?єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19 в яких, серед іншого наголошено, що: зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт; суд з огляду на принципи диспозитивності та змагальності не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Подібні висновки можна також зустріти в ряді постанов Верховного Суду у справах : № 922/3436/20, 910/7586/19, 910/16803/19.

Інформація, яка міститься в акті приймання правової (правничої) допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару - не може вважатися тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу щодо кожного з видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови ВП ВС від 19.02.2020 р. у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу - суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат.

Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23.06.2022. р. у справі № 607/4341/20, № 521/3869/22 від 19.08.2024 р.)

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо) (висновки, викладені у постановах ВС у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, ВП у справі № 826/1216/16).

Суд частково погоджується з письмовими запереченнями представниці відповідачів ОК «Кекс» щодо неспівмірності суми адвокатських послуг в сумі 36000 грн., заявленої до стягнення представницею позивача, вважаючи її завищеною, неспівмірною зі складністю справи, обсягом матеріалів у справі, кількістю процесуальних документів, зібраних та підготовлених адвокатом, кількістю судових засідань по справі та тривалістю розгляду справи, беручи до уваги, що сума ПДВ 6000 грн., включена до розрахунку адвокатських послуг, дійсно не передбачена чинним ЦПК України і не відноситься до витрат на професійну правничу допомогу, а податкові зобов?язання АБ «Нан» не повинні ставати тягарем для відповідачів ОК «Кекс», враховуючи, що представницею позивача не надано суду документальних доказів сплати позивачем суми адвокатських послуг у розмірі 30000 грн. і відповідно ПДВ з цієї суми у розмірі 6000 грн., що не може бути перевірено судом за відсутності таких доказів.

За ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: судом не вирішено питання про судові витрати. За ч. 2 цієї ж статті заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

З огляду на вищевикладене, та беручи до уваги складність справи, кількість судових засідань, виконаних адвокатами робіт (наданих послуг); час, витрачений 2-ма адвокатами на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатами послуг та виконаних ними робіт; виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також ціни позову та значення справи для позивача, суд вважає, що достатньою сумою витрат на професійну правничу допомогу позивачеві ОСОБА_1 , який, як інвалід ІІ групи був звільнений від сплати судового збору, буде сума адвокатських послуг у розмірі 10000 грн., яку суд вважає достатньою і обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 81,133,134,137,141,264,270,352,354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1.Заяву представниці позивача ОСОБА_1 адвоката Руднівої С.В. про ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «КЕКС» про розірвання персональних меморандумів асоційованого члена кооперативу та стягнення коштів задовольнити ;

2.Ухвалити додаткове рішення по цивільній справі № 509/7166/24 за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «КЕКС» про розірвання персональних меморандумів асоційованого члена кооперативу та стягнення коштів, в частині розподілу судових витрат ;

3.Стягнути з Обслуговуючого кооперативу «КЕКС» () на користь ОСОБА_1 (ІПН : НОМЕР_1 ) витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. ;

4.В задоволенні решти заяви відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11.11.2025 року.

Суддя Гандзій Д.М.