Єдиний унікальний номер 725/5545/25
Номер провадження 2/725/1772/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.2025

Чернівецький районний суд міста Чернівців в складі:

головуючого судді Галичанського О.І.

при секретарі Каправа Д.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання : АДРЕСА_1 ) до Чернівецької міської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною позовною заявою, у якій стверджує , що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_2 . Після смерті батька , відкрилась спадщина на належне йому майно , до складу якого входить будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_2 .

06 червня 2025 року він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька , як єдиним спадкоємцем.

Проте , приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Чернівецької області відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на згаданий будинок.

Крім того вказує, що померлий батько ОСОБА_2 успадкував згаданий будинок після смерті своєї матері ОСОБА_3 , однак за життя не оформив свої спадкові права.

На підставі вищевикладеного , просить суд: визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на будинок садибного типу літ «А» , загальною площею 76,7 квадратних метри , житловою площею 37,5 квадратних метри , літня кухня літ. « Б» , сарай літ « В, Г», навіс літ « Д» , вбиральня літ. « Е» , криниця №1 , вигрібна яма №2 , ворота з хвірткою №3 , огорожа № 4-6, які розташовані за адресою : АДРЕСА_2 .

У судове засідання позивач не з`явився. Надав суду заяву про слухання справи без його участі. Від його представника адвоката Герегової Н.І. до суду надійшла заява, у якій стверджує, що підтримує позовні вимоги ОСОБА_1 . Додатково вказала , що ОСОБА_1 фактично вступив у володіння спірним майном, але з огляду на відсутність правовстановлюючих документів на будинок та господарські будівлі, не може отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька.

У судове засідання представник відповідача не з`явилася. Надала суду заяву про слухання справи без її участі. Вказує , що вирішення питання по суті спору залишає на розсуд суду . Надала додатково лист Департаменту урбаністики та архітектури Чернівецької міської ради , викопіювання з схеми зонування території м. Чернівці та викопіювання з топографічного плану м. Чернівці.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 9 Конституції України передбачено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд із прав людини (далі ЄСПЛ) зазначає, що у пункті 1 статті 6 Конвенції закріплене «право на суд» разом із правом на доступ до суду, тобто правом звертатися до суду з цивільними скаргами, що складають єдине ціле (див., mutatis mutandis, рішення ЄСПЛ від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, доступ до суду.

Основними принципами статті 6 Конвенції є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд, які стосуються як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур.

У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував, що право на доступ до суду не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Проте встановлені обмеження не повинні обмежувати доступ, наданий особам, у такий спосіб або такою мірою, що підриватимуть саму суть цього права. Крім того, обмеження буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, та у разі відсутності розумного пропорційного співвідношення між застосованими засобами та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станев проти Болгарії» (Stanev v. Bulgaria), заява № 36760/06).

Реалізуючи положення Конвенції, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

У рішенні від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» (Miragall Escolano and others v. Spain, заява № 38366/97) та у рішенні від 28 жовтня 1998 року у справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» (Perez de Rada Cavanilles v. Spain) ЄСПЛ вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх вимог. Це визнано порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, суд повинен реалізовувати своє основне завдання, а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів та заяв на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень на будь-якій стадії судового процесу може призвести до порушення права особи на справедливий судовий розгляд.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюються зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини друга статті 2 ЦПК України).

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , його батьками вказані : ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ( а.с. 6).

Після смерті батька , позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після його смерті .

Проте , у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено , оскільки у заявника ОСОБА_1 були відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами за адресою : АДРЕСА_2 , що залишився після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється, зокрема у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обо`вязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідност. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ст. 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Як слідує з матеріалів справи, а саме : технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами , плану житлового будинку , експлікації приміщень будинку , характеристики будинку , витягу з Реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, Довідкм ЧКОБТІ , житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_2 станом на 20.04.2022 рік відповідає наступним характеристикам: рік побудови 1967-1982, будинок садибного типу літ «А» має загальну площу 76,7 квадратних метри, житлову площу 37,5 квадратних метри , літня кухня літ. « Б» , сарай літ «В, Г», навіс літ « Д» , вбиральня літ. « Е» , криниця №1 , вигрібна яма №2 , ворота з хвірткою №3 , огорожа № 4-6, розташовані за адресою : АДРЕСА_2 .

У відповідності до роз`яснення Верховного Суду «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

На підставі наведеного вище, враховуючи положення ст. 264 ЦПК України, відповідно до якої під час ухвалення рішення суд , окрім іншого вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити , приймаючи той факт, що позивач фактично являється єдиними спадкоємцем майна померлого батька , визнання права власності за ним не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 15,321,355,368,370,1261-1298,1296 ЦК України, ст.ст. 81-89,200,206, 264,354, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Первісні вимоги задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності у порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 на будинок садибного типу літ «А» , загальною площею 76,7 квадратних метри , житловою площею 37,5 квадратних метри , літню кухню літ. « Б» , сарай літ « В, Г», навіс літ « Д» , вбиральню літ. « Е» , криницю №1 , вигрібну яму №2 , ворота з хвірткою №3 , огорожу № 4-6, які розташовані за адресою : АДРЕСА_2 .

Судове рішення не проголошувалося в силу ч. 4 ст. 268 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Галичанський О. І.