Справа № 603/555/25
Провадження №2-н/603/20/2025
У Х В А Л А

30 жовтня 2025 року м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Гудкова Ю. Г., ознайомившись із матеріалами заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» (далі ТОВ «ГК «Нафтогаз України») звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 34 445,37 грн.

В обґрунтування поданої заяви посилається на те, що розпорядженням Кабінету Міністрів України № 917-р від 22.07.2020 року ТОВ «ГК «Нафтогаз України» визначено постачальником «останньої надії» на ринку природного газу. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» здійснює постачання природного газу на об`єкті споживача ОСОБА_1 (буд. 6, с-ще Коропець Чортківського району Тернопільської області) на підставі договору постачання природного газу побутовим споживачам, який є типовим і публічним. Факт приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) підтверджується вчиненням споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема факт споживання природного газу. ТОВ «ГК «Нафтогаз України» виконало умови договору, надавши ОСОБА_1 відповідні послуги, натомість ОСОБА_1 , яка зобов`язана своєчасно оплачувати постачальнику вартість спожитого природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором, порушила умови типового договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у розмірі 34 445,37 грн.

Ознайомившись із вищевказаною заявою, суд вважає, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» слід відмовити у видачі судового наказу з огляду на таке.

У ч. 3 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу (ч. 1 ст. 160 ЦПК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, зокрема якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу встановлені у ст. 163 ЦПК України.

Так, ч. 3 ст. 163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються: 1) документ, що підтверджує сплату судового збору; 2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; 3) копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; 4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Встановлено, що на підтвердження обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, до заяви про видачу судового наказу долучено: 1) копію Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам; 2) розрахунок заборгованості ОСОБА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Водночас, як видно зі змісту відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 1946759 від 29.10.2025 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Згідно з відповіддю з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 1947265 від 29.10.2025 року житловий будинок за вищевказаною адресою належить ОСОБА_1 .

Натомість інформація про належність ОСОБА_1 будинку АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня.

Тобто ОСОБА_1 не зареєстрована за адресою, за якою здійснено нарахування заборгованості, та не є власником зазначеного будинку. Також у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 є наймачем зазначеного будинку.

Зважаючи на спрощений порядок розгляду вимог у наказному провадженні і відсутність у боржника можливості заперечувати проти таких вимог на стадії їх розгляду судом, заява про видачу судового наказу та додані до неї документи повинні містити вичерпні відомості про підстави та час виникнення у заявника права вимоги, а також їхній розмір. Судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг.

Суд зауважує, що обов`язок зі сплати комунальних послуг покладено на власника житла та осіб, які користуються ним і отримують житлово-комунальні послуги для власних потреб. Проте долучені до заяви документи не свідчать про надання ОСОБА_1 послуг газопостачання у житловому будинку АДРЕСА_1 та є недостатніми доказами безспірності вимог заявника. Натомість один лише розрахунок заборгованості не може бути достатнім доказом факту надання таких послуг.

Посилання заявника на висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 14.09.2022 року (справа № 201/1807/21) та від 18.03.2019 року (справа № 210/5796/16-ц) суд вважає нерелевантними, оскільки зазначені висновки не стосуються вирішення питання про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у наказному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 167 ЦПК України за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

Суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України).

Оскільки заявлені у наказному провадженні вимоги повинні бути безспірними і документально підтвердженими, враховуючи відсутність у справі доказів надання ОСОБА_1 послуг газопостачання за вказаною вище адресою, суд приходить висновку, що ТОВ «ГК «Нафтогаз України» слід відмовити у видачі судового наказу на підставі п. 8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Водночас суд роз`яснює, що згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Керуючись ст. ст. 160-163, 165, 166, 261, 353 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. Г. Гудкова