Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/290/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2025 м.Красилів

Красилівський районний суд Хмельницької області у складі головуючого судді Васільєва С.В, розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» (далі також - ТОВ «Бізнес позика») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 465,84 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 07.05.2024 між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 шляхом направлення позивачем оферти та прийняттям (акценту) відповідачем оферти, укладено договір №498753-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаним у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 38000,00 грн, шляхом перерахування на банківську картку відповідача, на засадах строковості, поворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених договором кредиту та правил про надання грошових коштів у кредит.

Відповідач не виконував належним чином зобов`язання за договором, в результаті чого виникла заборгованість за кредитним договором №498753-КС-001, а лише частково сплатив кошти. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором №498753-КС-001 відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 58211,73 грн.

Станом на 08.02.2025 виникла заборгованість в розмірі 54 465,84 грн, з яких: сума прострочених платежів по тілу кредиту 26 890,60 грн., сума прострочених платежів по процентах 27575,24 грн, сума прострочених платежів за комісією 0,00 грн.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою суду від 24.02.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін.

Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими документами направлялась на адресу реєстрації відповідача, однак до суду повернувся конверт із відміткою «адресат відмовився».

Враховуючи норми п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.

Аналогічна позиція зазначена у постанові Верховного Суду від 21.12.2022 у справі № 757/15603/19.

Також секретарем судового засідання здійснювались телефонні дзвінки на контактні номери телефону позивача, наявні у справі, однак відповідач на дзвінки не відповідав.

Додатково копію ухвали про відкриття провадження у справі відповідачу було надіслано на електронну адресу, наявну у матеріалах справи.

Таким чином, судом було вжито усіх доступних заходів для повідомлення відповідача про розгляд справи.

Відзиву на позов не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

07 травня 2024 року на підставі пропозиції укласти договір про надання кредиту (оферти) та прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) укласти договір про надання кредиту між ТОВ «Бізнес позика» та ОСОБА_1 укладено договір №498753-КС-001 про надання кредиту, який позичальником підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «UA-1839».

Відповідно до умов договору кредитодавець (позивач) надав позичальнику (відповідачу) грошові кошти у розмірі 38 000,00 грн, на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути грошові кошти, сплатити проценти та комісію за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами про надання споживчих кредитів (п. 2.1 Договору).

Строк на який надається кредит: 24 тижнів (п.2.3 Договору). Стандартна процентна ставка за кредитом в день 1,50000000, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом в день 1,14940790, фіксована (п. 2.4 Договору).

Комісія за надання кредиту 5 700 грн. Розмір комісії залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору (п. 2.5 Договору).

Загальний розмір наданого кредиту 38 000,00 грн (п. 2.6 Договору). Термін дії договору до 22 жовтня 2024 року (п. 2.7 Договору).

Кредитодавець зобов`язаний протягом 3 (трьох) робочих днів з дня укладення Договору надати позичальнику Кредит у сумі вказаній в п.2.1 Договору, шляхом безготівкового переказу коштів на поточний (картковий) рахунок Позичальника, що наведена у розділ 8 Договору (п.3.1 Договору).

Сторони домовилися, що у разі, якщо повернення кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, унаслідок чого виникає прострочення кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою (п. 3.2.2 Договору).

Сторонами в пункті 3.2.3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до якого визначено розмір та дату внесення позичальником платежів.

У випадку неповернення будь-якого з платежів у строки, передбачені графіком платежів, кредитодавець здійснює відповідне коригування зобов`язань позичальника, в тому числі з врахуванням скасування умови про нарахування процентів за зниженою процентною ставкою, причому проценти за користування кредитом нараховуються на фактичний залишок суми кредиту (п.3.2.4 Договору).

Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до дати вказаної у п. 2.7 Договору (п.7.1 Договору).

Даними відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 20.03.2025 року підтверджується, що на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в банку емітовано карту № НОМЕР_2 .

Даними виписки по рахунку № НОМЕР_2 ОСОБА_1 підтверджується зарахування на картку коштів у розмірі 38 000 грн. 07.05.2024, а також використання вказаних коштів.

Згідно з наданим ТОВ «Бізнес позика» розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитом, залишок заборгованості станом на 08.02.2025 складається із заборгованості за кредитом 26 890,60 грн, заборгованості за відсотками 27575,24 грн, а всього 54465,48 грн. Такі ж відомості містяться у довідці про стан заборгованості.

При цьому, відповідач на виконання умов договору здійснила часткову оплату на загальну суму 58 211,73 грн., що враховано у розрахунку.

Так, відповідачем було сплачено 8230 грн. 23.05.2024, 8230 грн. 04.06.2024, 8230 грн. 18.06.2024, 8230 грн. 02.07.2024, 8258,67 грн. 17.07.2024, 8230 грн. 30.07.2024, 8803,06 грн. 26.08.2024.

До 20.08.2024 включно, як слідує з розрахунку заборгованості, відсотки нараховувалась за пільговою ставкою 1,14940790 % (враховуючи сплату відповідачем коштів згідно погодженого графіку).

З 21.08.2024 за стандартною 1,5 %.

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, третьої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики кредитор має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 1056-1 ЦК визначено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи положення ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Також, відповідно до ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

З врахуванням викладеного, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх.

Суд встановив, що між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Бізнес позика» було укладено кредитний договір №498753-КС-001 від 07 травня 2024 року в електронній формі, який підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем).

Відповідно до умов договору ТОВ «Бізнес позика» надало відповідачу кошти в сумі 38 000 грн. строком на 24 тижнів, тобто до 22 жовтня 2024 року, а останній зобов`язався повернути кошти, сплатити відсотки за користування ними, розмір яких визначений договором та комісію.

07 травня 2024 року кредитні кошти були перераховані відповідачу, про що свідчить виписка про рух коштів по банківській картці відповідача.

Отже, факт отримання відповідачем коштів від ТОВ «Бізнес позика» суд вважає доведеним.

Пунктами 2.3, 2.11 Договору визначений строк кредитування - 24 тижнів, строк повернення кредиту 22 жовтня 2024 року.

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, оскільки не повернув кредитору кредитні кошти, проценти за користування ними, комісію, внаслідок чого виникла заборгованість за кредитом №498753-КС-001 від 07 травня 2024 року, яка станом на 08.02.2025 складається із заборгованості за кредитом 26 890,60 грн, заборгованості за відсотками 27575,24 грн, а всього 54465,84 грн.

Вказана заборгованість нарахована за період з 07 травня 2024 року до 22 жовтня 2024 року, тобто в межах строку кредитування.

Розрахунок заборгованості підтверджує складові заборгованості та узгоджується з умовами кредитного договору.

Водночас, вирішуючи питання щодо покладення на відповідача обов`язку сплати визначеної суми відсотків за кредитним договором, суд звертає увагу на таке.

Згідно з ч.1-2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19 вказано про правильність висновків судів попередніх інстанцій про визнання недійсним спірного пункту договору (нарахування 3,8 процента від суми позики, що не була повернута своєчасно, за кожен день користування позикою понад строк, зазначений у пункті 1.2 цього договору), оскільки визначений розмір процентів є непропорційно великою сумою компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості кредиту), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України.

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, переглядаючи справу за позовом ТОВ "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, Верховний Суд зробив такі висновки: «під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів ОСОБА_1 щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів».

Також у цій постанові Верховний Суд вказав, що «вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами».

У постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23 також вказано про те, що обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст. 263 ЦК України).

У вказаній справі, як і у справі №679/1103/23, позичальник на виконання умов договору ще в перші місяці строку дії договору сплатив грошові кошти, що перевищували розмір тіла кредиту.

Отже, суд враховує висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі №679/1103/23, згідно якого:

- обов`язком суду під час розгляду справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів;

- вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Суд також звертає увагу на мотиви висновку, викладеного у п.156 постанови Верховного Суду від 02 липня 2025 року у справі № 903/602/24 (який викладений хоча й у не правовідносинах, які стосуються споживчого кредитування, однак у подібних правовідносинах щодо стягнення процентів річних), згідно якого суд може зменшити розмір процентів річних у кожному конкретному випадку з урахуванням таких підтверджених обставинами справи підстав, зокрема, як дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, ступінь вини боржника, міра виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, інші інтереси сторін, дії чи бездіяльність кредитора, очевидна неспівмірність заявленої суми процентів річних порівняно із сумою боргу тощо, а також дотримуючись принципів розумності, справедливості, пропорційності та балансу між інтересами боржника і кредитора.

За наведеного, враховуючи дії боржника, спрямовані на належне виконання зобов`язання, міру виконання зобов`язання боржником (який сплатив на виконання умов договору значно більшу суму, ніж ним було отримано у кредит) суд вважає, що стягнення процентів у розмірі, що набагато перевищує суму отриманого кредиту не відповідає принципам розумності, справедливості та пропорційності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми процентів у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

У зв`язку з чим загальний розмір процентів слід встановити в сумі 38 000,00 грн., що буде відповідати розміру тіла кредиту.

Водночас, відповідачем сплачено на погашення заборгованості за кредитним договором 58 211,73 грн.

Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню на користь позивача, становитиме 23488,27 грн.: 38 000,00 грн. по тілу кредиту + 38 000,00 грн. процентів + 5700 грн. комісії за надання кредиту = 81700 грн. - 58 211,73 грн. сплачених коштів.

Таким чином, загальна сума заборгованості, яка підлягає до стягнення на користь позивача, становить 23488,27 грн., у зв`язку з чим позов підлягає частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат у справі.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

З урахуванням частково задоволення позовних вимог, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2389,09 грн (23488,27 х 100 : 54 465,84 = 43,12%, 2422,40 х 43,12%:100 = 1044,54).

Керуючись ст.ст.81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» заборгованість за кредитним договором №498753-КС-001 від 07 травня 2024 року в розмірі 23488 (двадцять три тисячі чотириста вісімдесят вісім) грн. 27 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» 1044 (одну тисячу сорок чотири) грн. 54 коп. сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика», місцезнаходження: вул. Лесі Українки, буд. 26, оф. 411, м. Київ, код ЄДРПОУ - 41084239.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: Хмельницька область, Хмельницький район, с. Лісова Волиця, РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 27.10.2025.

Суддя С. В. Васільєв