Справа № 452/1697/25
Провадження № 2/452/910/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" листопада 2025 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючої судді Бікезіної О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кухар О.П.,

представника позивача адвоката Чернейко О.І.,

представника третьої особи адвоката Рісної Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Самбірської міської ради Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 19 травня 2025 року звернувся до із позовом до Самбірської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 в якому просив визнати за ним право власності на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:070:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

Згідно рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 06.10.1950 року, ОСОБА_4 , 1909 року народження, виділено земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею

600 кв. м. У висновку на реєстрацію домоволодіння від 27.11.1953 року зазначено, що новозбудоване домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 .

29.12.1970 року ОСОБА_4 подарував 1/2 частину даного будинку своєму синові ОСОБА_3 , 1932 року народження.

11.10.1991 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_2 договір довічного утримання. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно технічного паспорта від 08.07.1991 року наявна інформація про співвласників будинку по АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 - 1/2 частина та ОСОБА_2 -1/2 а також інформація про земельну ділянку у їх спільному користуванні по факту площею 779 кв.м.

Співласники користувалися земельною ділянкою порівну, яку розділяла огорожа (паркан) між співвласниками.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер і в спадкові права після його смерті вступили його дружина ОСОБА_5 та сини: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 прийняв спадщину, але не оформив свідоцтво на спадщину, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач ОСОБА_1 успадкував ту частину спадщини після смерті ОСОБА_3 свого діда, як онук, за правом представлення, яка належала за законом його батькові ОСОБА_6 .

Ще за життя ОСОБА_3 третя особа ОСОБА_2 самовільно здійснила добудову окремих приміщень до своєї частини будівлі і як наслідок, площа її частини будинку збільшилася з 135,4 кв.м до 153,9 кв.м. Даний факт підтверджується технічним паспортом від 12.03.2001 року.

У березні 2001 року ОСОБА_5 спадкоємиця першої черги та ОСОБА_2 звернулися до Самбірської міської ради із заявою вх. №1226 від 30.03.2001 року прийняти в експлуатацію раніше проведені добудови, а саме за ОСОБА_2 - сіни, тамбур, на місці гаражу - магазин, а за ОСОБА_5 -гараж (який є окремою спорудою на подвір`ї). У цій же заяві просили закріпити земельні ділянки, відкрити окремі вуличні номери.

Рішенням Самбірської міської ради від 22.05.2001 року № 203 прийнято в експлуатацію самовільно добудовані та реконструйовані будівлі.

У червні 2001 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вчергове звернулися до Самбірської міської ради із заявою в якій просили присвоїти їхнім часткам будинку окремі вуличні номери, а земельну ділянку розділити порівну по 389,5 кв.м.

Рішенням Самбірської міської ради від 21.06.2001 року № 260 затверджено нові ідеальні частки будинковолодіння по АДРЕСА_1 та вирішено переоформити право власності: за ОСОБА_2 61/100 частини, за ОСОБА_3 - 39/100 частини, а земельну ділянку закріплено за кожним площею 389,5 кв. м.

13.08.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , в якому зазначено, що будинок по

АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 в частці 39/100.

18.09.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 , в якому зазначено, що будинок по

АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 в частці 61/100.

Державним нотаріусом Мариняк Н.М. 16.07.2010 року видано ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частки від 39/100 частин житлового будинку будинок по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 . В спадкові права після її смерті вступив спадкоємець першої черги - ії син ОСОБА_4 , який проживав разом з померлою на час її смерті. ОСОБА_4 прийняв спадщину, але не встиг за життя її оформити.

В травні 2021 року ОСОБА_2 повідомила позивача, що їй належить 61/100 земельної ділянки на підставі державного акта на землю.

08.06.2021 року ОСОБА_1 отримав Витяг з Самбірського відділу Держгеокадастру, з якого йому стало відомо, що 08.04.2021 року за ОСОБА_2 проведено державну реєстрацію земельної ділянки в частці 61/100 за адресою АДРЕСА_1 (кадастровий номер :04:070:0015).

Після чого 05.09.2021 року ОСОБА_1 звернувся до Самбірської міської ради та отримав копії рішень Самбірської міської ради від 01.07.2003 року за № 39 та від 29.12.2003 року за № 37, якими вирішено передати у власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 793 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд спочатку у спільну сумісну власність, а потім внесено зміни - у спільну часткову власність - ОСОБА_2 - 61/100, ОСОБА_3 (помер в 1998 році) - 39/100.

На підставі зазначених рішень ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року площею 0,0793 га.

ОСОБА_1 у 2022 році звернувся до суду з позовом про визнання незаконним та скасування вказаних рішень Самбірської міської ради, свідоцтва про право власності на будинок та державного акту на право власності на земельну ділянку. Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львіської області від 03.02.2023 року у справі № 452/409/22 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2023 року рішення суду залишено без змін. Постановою ВС від 04.07.2024 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін.

В постанові ВС зазначено, що «позивачі отримали 16 липня 2010 року свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку від 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , чим підтвердили свою згоду на розподіл житлового будинку у пропорції 61/39 % а також були обізнані про такий розподіл, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що право позивачів на спадкування не є порушеним, оскільки саме 39/100 частин будинку і належало спадкодавцеві, про що всім сторонам у справі було відомо».

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 . В спадкові права після його смерті вступив племінник ОСОБА_1 , який прийняв спадщину, та 07.02.2025 року за ним зареєстровано право власності на 26/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав.

Отже на день звернення до суду ОСОБА_1 є власником 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 - 61/100 частин житлового будинку та 61/100 земельної ділянки.

Право власності на 39/100 земельної ділянки по АДРЕСА_1 не було зареєстровано, так як на момент прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 у 2010 році спадкоємцям ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 не було відомо про те, що

ОСОБА_3 належить 39/100 земельної ділянки на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ № 001491 від 03.09.2004 року.

12.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га після смерті ОСОБА_3 та отримав відповідь від 12.11.2024 року, в якій йому повідомлено про неможливість видачі такого оскільки право власності зареєстроване після смерті спадкодавця та не надані правовстановлюючі документи на вищевказане майно. Це в свою чергу унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку та рекомендовано звернутися до суду.

З відповідей Самбірської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Львіській області на запити представника позивача вбачається, що на підставі рішень Самбірської міської ради від 01.07.2003 року за № 39 та від 29.12.2003 року за № 37, виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року площею 0,0793 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 . Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадарсті 08.04.2021 року на підставі технічної документації із землеустрою. Інформація про звернення ОСОБА_3 та його спадкоємців про приватизацію ціє ділянки відсутня. Однак підтверджено, що 39/100 частин вищезазначеної земельної ділянки належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року.

Оскільки спірна земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав, право власності на неї може бути успадковано позивачем, разом з тим так як правовстановлюючий документ за життя спадкодавцем не був отриманий, це є перешкодою у видачі свідоцтва про право власності на спадщину із яким закон пов`язує здійснення права спадкування на нерухоме майно.

З огляду на наведені обставини, позивач просить позов задовольнити (а.с.1-7).

Ухвалою судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року дану позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків терміном десять днів з дня вручення йому копії цієї ухвали (а.с.92-93).

Позивач 13 червня 2025 року подав до суду заяву про усунення недоліки зазначені у вищезазначеній ухвалі судді Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 30 травня 2025 року про залишення позовної заяви без руху (а.с.96-97).

Ухвалою суду від 17 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду; визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження з дня постановлення цієї ухвали; призначено у справі підготовче засідання на 16 липня 2025 року; роз`яснено відповідачу право подати у строк до 16 липня 2025 року відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), що підтверджують заперечення проти позову; третій особі - право подати у строк до 16липня 2025року письмові пояснення щодо даного позову; витребувано у Самбірської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 (а.с.101).

Відповідач правом подання відзиву на позовну заяву не скористався; 16.07.2025 року до суду надійшло клопотання про проведення підготовчого засідання без участі представника позивача (а.с.114-116).

Також 16.07.2025 року через систему «Електронний суд» до суду надійшли пояснення представника третьої особи адвоката Рісної Ю.Б., в яких зазначено, що у третьої особи відсутні будь-які заперечення щодо визнання за позивачем права власності на 39/100 земельної ділянки, разом з тим, представник просила врахувати, що в провадженні Самбірського міськрайонного суду Львівської області перебуває цивільна справа

№ 452/2623/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Самбірська міська рада Львівської області, про поділ житлового будинку, земельної ділянки за адресою:

АДРЕСА_1 , та визнання права власності на ці об`єкти. Вказаний житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер :04:070:0015. Справа перебуває на стадії розгляду. Враховуючи принцип, що «земельна ділянка слідує за нерухомим майном», то приоритетним є першочергове вирішення спору щодо поділу будинку, а поділ земельної ділянки є похідним від результатів поділу будинку. Крім того зазначено, що ОСОБА_2 ніколи не заперечувала право позивача на вказану частину земельної ділянки, однак позивач з невідомих причин більше 15 років зволікав з оформленням правовстановлюючих документів на земельну ділянку (а.с.125-128).

Ухвалою суду від 17 липня 2025 року у задоволенні клопотання представника третьої особи адвоката Рісної Ю.Б. про об`єднання цивільних справ: № 452/2623/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Самбірська міська рада Львівської області, про поділ житлового будинку та визнання права власності та № 452/1697/25 за позовом

ОСОБА_1 до Самбірської міської ради Львівської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, в одне провадження відмовлено. Закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.142-143).

01 серпня 2025 року до суду надійшла копія спадкової справи після смерті ОСОБА_3 №783/2008 заведена 20 вересня 2008 року (а.с.151-175).

Належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи позивач ОСОБА_1 представник відповідача та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися.

Представник відповідача Самбірської міської ради Львівської області надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, також зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовної заяви (а.с.184).

У відповідності до приписів ч.1 ст. 223 ЦПК України їх неявка в судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті.

Представник позивача адвокат Чернейко О.І. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги, просила їх задовольнити. На обґрунтування своєї позиції навела доводи, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник третьої особи адвокат Рісна Ю.Б. проти задоволення позову не заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову всіма відповідачами, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом згідно рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області від 06.10.1950 року ОСОБА_4 виділено земельну ділянку по АДРЕСА_3 площею 600 кв.м (а.с.8).

У висновку на реєстрацію домоволодіння від 27.11.1953 року зазначено, що новозбудоване домоволодіння по АДРЕСА_1 належить ОСОБА_4 (а.с. 9).

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування вбачається, що 29.12.1970 року ОСОБА_4 подарував 1/2 частину даного будинку своєму синові ОСОБА_3 , 1932 р.н. (а.с. 10-11).

Згідно технічного паспорту, складеного Самбірським МБТІ 08.07.1991 року вбачається, що загальна площа житлового будинку складала 135,4 м.кв., з них підвал площею 32,3 м.кв. (підвал складався приміщень, позначеними на технічному плані цифрами «І», площею 16,0 м.кв., та «II», 16,3 м.кв.), квартира 1 , площею 48,1 м.кв. (квартира складається з приміщень, них на технічному плані цифрами «2-1», площею 9,2 м.кв., «2-2», площею 18,3 м.кв. та площею 20,6 м.кв., що сумарно становить 48,1 м.кв.) та квартира 2 , площею 55,0 м.кв. (квартира складається з приміщень, позначених на технічному плані цифрами «1-1», площею 4,9 «1-2», площею 10,0 м.кв, «1-3», площею 20,9 м.кв., «1-4», площею 19,2 м.кв., що сумарно становить 55,0 м.кв.). Також у технічному паспорті є інформація про співвласників будинку по АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_3 - 1/2 і ОСОБА_2 - 1/2. Як вбачається з експлікації приміщень, домоволодіння складалося з житлового будинку 1950 року побудови (літера А-1), стайні (літера Б), гаража (літера В), літньої кухні (літера Г), стайні (літера Д), вбиральні (літера Е), відмостки та огорожі (а.с. 12-16).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серіі НОМЕР_3 (а.с.26).

11 червня 2001 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 звернулися до Самбірської міської ради із заявою в якій просили присвоїти їхнім часткам будинку окремі вуличні номери, а земельну ділянку розділити порівну по 389,5 кв.м (а.с.17).

Рішенням Самбірської міської ради від 22.05.2001 року № 203 прийнято в експлуатацію самовільно добудовані та реконструйовані: ОСОБА_3 - гараж, розміром 4,0 на 6,0 м.кв., ОСОБА_2 - веранду (у складі сіней площею 20,3 м.кв. та тамбура площею 3,5 м.кв.), а також переобладнаний гараж у магазин, загальною площею 43,4 м.кв. Пунктом 2 вказаного рішення доручено Самбірському МБТІ провести перерозподіл долей власності у будинку та видати свідоцтво на право власності (а.с. 18).

Із копії рішення виконкому Самбірської міської ради Львівської області від 21.06.2001 року № 260 вбачається, що розглянувши спільні заяви ОСОБА_2 та спадкоємця частини будинку ОСОБА_5 , розрахунок ідеальних часток будинковолодіння АДРЕСА_1 , проведений Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації для оформлення спадщини після смерті співвласника ОСОБА_3 про затвердження ідеальних часток, відкриття окремих господарських номерів і закріплення земельних ділянок, виконавчий комітет Самбірської міської ради прийняв рішення № 260, відповідно до якого було вирішено: затвердити ідеальні частки будинковолодіння АДРЕСА_1 та переоформити право власності відповідно: за ОСОБА_2 - 61/100; за ОСОБА_3 - 39/100. Самбірському міжміському бюро технічної інвентаризації провести перереєстрацію і видати свідоцтва про право власності (а.с. 19).

13.08.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 , в якому зазначено, що будинок по

АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 в частці 39/100 (а.с.20).

18.09.2001 року виконкомом Самбірської міської ради видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 , в якому зазначено, що будинок по

АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 в частці 61/100 ( а.с.21).

Рішенням Самбірської міської ради від 29 грудня 2003 року № 37 передано у власність земельну ділянку ОСОБА_2 - 61/100, ОСОБА_3 - 39/100 (спільна часткова власність) по АДРЕСА_1 площею 793 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.22).

На підставі даного рішення 03.04.2004 року ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0793 га, в якому разом з тим, зазначено співвласників земельної ділянки: ОСОБА_2 -61/100, ОСОБА_3 - 39/100 (а.с. 23).

Згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 16 липня 2010 року, виданих державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. (через 21 рік після смерті спадкодавця) спадкоємцями 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 є: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 по 1/3 частки кожний (а.с.30, 32, 34).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с.27).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с.28).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 (а.с.29).

З Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що земельній ділянці що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0793 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, присвоєний кадастровий номер :04:070:0015. Право власності зареєстровано за ОСОБА_2 частка у спільній власності - 61/100 та ОСОБА_3 частка у спільній власності - 39/100 (а.с.36-38).

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 03.02.2023 року у справі № 452/409/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , Самбірської міської ради Львівської області, Виконавчого комітету Самбірської міської ради Львівської області, Комунального підприємства Львівської обласної ради «Самбірське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання рішень і державного акту на землю недійснимиу задоволенні позову відмовлено (а.с.39-48).

В даній справі позивачі просили визнати незаконними та скасувати п. 2 рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 22 травня 2001 року № 203 «Про прийняття в експлуатацію гаражу, добудованої до будинку веранди, переобладнання гаражу в магазин»; визнати незаконними та скасувати п.1, п.4 рішення виконавчого комітету Самбірської міської ради від 21 червня 2001 року №260 «Про затвердження ідеальних часток, переоформлення прав власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 , відкриття нових господарських номерів і закріплення земельних ділянок»; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок серія НОМЕР_2 , видане 18.09.2001 року виконкомом Самбірської міської ради ОСОБА_2 щодо належності їй 61/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житловий будинок серія НОМЕР_7 , видане 13.08.2001 року виконкомом Самбірської міської ради щодо належності ОСОБА_3 39/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 ; визнати незаконним та скасувати п.1.3 рішення Самбірської міської ради Львівської області 9-ої сесії 4-го скликання від 1 липня 2003 року № 39 «Про передачу і надання у власність та оренду земельних ділянок», яким передано та надано безоплатно у власність земельну ділянку - ОСОБА_2 , по АДРЕСА_1 , площею 793 кв.м. (600 кв.м. та 193 кв.м. із земель запасу міськземфонду), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд) у спільну сумісну власність; визнати незаконним та скасувати п.2 рішення Самбірської міської ради Львівської області 13-ої сесії 4-го скликання від 29 грудня 2003 року №37 «Про часткове доповнення рішення міської ради «Про передачу і надання у власність оренду земельних ділянок», яким доповнено п.1.3 рішення міської ради від 1 липня 2003 року №39 і передано у власність земельну ділянку ОСОБА_2 - 61/100 ч, ОСОБА_3 - 39/100 ч (спільна часткова власність) по АДРЕСА_1 площею -793 кв.м. (600 кв.м. та 193 кв.м. із земель запасу міськземфонду), для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЛВ №001491, виданий 03 вересня 2004 року ОСОБА_2 на земельну ділянку в АДРЕСА_1 (а.с.39).

Постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2023 року рішення суду залишено без змін.

Постановою ВС від 04.07.2024 року рішення судів першої та апеляційної інстанції залишені без змін (а.с.49-63).

В постанові ВС від 04.07.2024 року зазначено, що «позивачі отримали 16 липня 2010 року свідоцтва про право на спадщину на 1/3 частку від 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , чим підтвердили свою згоду на розподіл житлового будинку у пропорції 61/39 %, а також були обізнані про такий розподіл, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що право позивачів на спадкування не є порушеним, оскільки саме 39/100 частин будинку і належало спадкодавцеві, про що всім сторонам у справі було відомо».

12.11.2024 року ОСОБА_1 звернувся до Самбірської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га після смерті ОСОБА_3 та отримав відповідь від 12.11.2024 року, в якій йому повідомлено про неможливість видачі такого оскільки право власності зареєстроване після смерті спадкодавця та не надані правовстановлюючі документи на вищевказане майно (а.с.64).

З відповідей Самбірської міської ради та Головного управління Держгеокадастру у Львіській області на запити представника позивача вбачається, що на підставі рішень Самбірської міської ради від 01.07.2003 року за № 39 та від 29.12.2003 року за № 37, виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року площею 0,0793 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_2 . Земельна ділянка зареєстрована в Державному земельному кадарсті 08.04.2021 року на підставі технічної документації із землеустрою. Інформація про звернення ОСОБА_3 та його спадкоємців про приватизацію ціє ділянки відсутня. Однак підтверджено, що 39/100 частин вищезазначеної земельної ділянки належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на праві власності на земельну ділянку серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року (а.с.65-80).

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема відповідні норми ЦК Української РСР щодо прийняття спадщини. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц .

З урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до статті 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529).

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК Української РСР).

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК Української РСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Отже, на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які би свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

ЦК УРСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Згідно даних спадкової справи № 783/2008 вбачається, що після смерті ОСОБА_3 , до Самбірської державної нотаріальної контори 26.09.2008 року звернулись ОСОБА_5 (дружина померлого) та ОСОБА_4 (син померлого) із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та зазначено, що на день смерті спадкодавця обсяг спадкового майна складається з 39/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 16 липня 2010 року подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_3 та свого батька ОСОБА_6 (а.с.152 зворот, 153).

ОСОБА_7 заявою від 16 липня 2010 року відмовилася від прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_3 (а.с.154).

Державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. 16 липня 2010 року спадкоємцям: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку кожному з 39/100 частини житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Згідно ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо яких встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

Так, при розгляді справи № 452/409/22 судами було встановлено, що після смерті ОСОБА_3 право власності на 39/100 частин житлового будинку по

АДРЕСА_1 перейшло до його спадкоємців: ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Право власності зазначених осіб на вказане спадкове майно не оспорюється.

ОСОБА_5 , ОСОБА_4 померли.

Державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори Мариняк Н.М. листом від 12.11.2024 року ОСОБА_1 повідомлено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га після смерті ОСОБА_3 , оскільки право власності зареєстроване після смерті спадкодавця та не надані правовстановлюючі документи на вищевказане майно.

Крім того, в зазначеній відповіді міститься інформація, що згідно спадкової справи №783/2008 спадкоємцями ОСОБА_3 є: ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Згідно даних спадкової справи №752/2023 спадкоємцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 є ОСОБА_1 , в тому числі майна ОСОБА_5 , матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , спадкоємцем якої був її син - ОСОБА_4 , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав (а.с.64).

Отже, станом на момент звернення до суду з даним позовом ОСОБА_1 є власником 39/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 , що сторонами не оспорюється.

Частиною першою статті 377 ЦК України передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України (в редакції Закону № 1702-VI від 05листопада 2009 року) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Вказані норми встановлюють єдність юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будівель і споруд.

Виходячи зі змісту вищевказаних норм, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка, з урахуванням нормативів, була виділена спадкодавцю для будівництва та обслуговування житлового будинку, інших будівель та споруд (Постанова ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 16 березня 2020 року у справі №675/2372/16-ц).

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності відповідних юридичних фактів у їх сукупності, зокрема, ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку (Постанова ВС від 18.03.2019 року у справі № 343/1048/17).

Враховуючи, що Самбірською міською радою рішенням № 37 від 29 грудня 2003 року земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 793 кв. м передано у власність ОСОБА_2 - 61/100, ОСОБА_3 - 39/100 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; ОСОБА_2 одержаний у встановленому порядку державний акт серії ЛВ №001491 від 03.09.2004 року на право власності на земельну ділянку площею 0,0793 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, в якому зазначено співласників земельної ділянки: ОСОБА_2 - 61/100, ОСОБА_3 - 39/100; відбулася реєстрація права власності на земельну ділянку, яка сформована, має кадастровий номер :04:070:0015, отже за наявності таких юридичних фактів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі

№ 372/51/16-ц зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що під час розгляду справи позивачем ОСОБА_1 надані суду докази на підтвердження того, що у нього існує право на спадкування 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:070:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 .

При цьому суд також враховує позицію відповідача та представника третьої особи, які проти задоволення позову не заперечували.

Отже заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем ОСОБА_1 при зверненні до суду з цим позовом був сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн. (а.с.81).

Позивач не просив відшкодувати йому понесені судові витрати.

Отже, враховуючи такий принцип цивільного судочинства як диспозитивність (ст. 13 ЦПК України), понесені судові витрати позивачу при ухваленні рішення не відшкодовуються.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1261 ЦК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Самбірської міської ради Львівської області, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 39/100 частин земельної ділянки площею 0,0793 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:070:0015, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_8 .

Відповідач : Самбірська міська рада Львівської області, місце знаходження за адресою: 81400, Львівська область, м. Самбір, пл. Ринок, 1, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 26269805.

Третя особа: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , яка зареєстрована за адресою:

АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_9 .

Повний текст рішення виготовлений 03 листопада 2025 року.

Головуюча суддя