У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 вересня 2025 року м.Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючої судді Черніцької І.М.

- за участю секретаря судового засідання Кокітко І.В.

- сторони в судове засідання не з`явились

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешти накладені у виконавчому провадженні 32998087 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , звернувся до суду із скаргою, яку згодом уточнив, на бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешти накладені у виконавчому провадженні №32998087 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

В обґрунтування скарги скаржник зазначив, що згідно інформації з державного реєстру прав №402736890 від 07 листопада 2024 року, у єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 14 червня 2012 року внесено запис про арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження №12620366, згідно постанови державного виконавця Драпак Г.В. у виконавчому провадженні №32998087 про накладення арешту на майно боржника і оголошення заборони його відчуження від 13 червня 2012 року. Вважає, що вказаний арешт повинен був бути зняти одночасно із закінченням виконавчого провадження відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Однак, державний виконавець завершила виконавче провадження 18 грудня 2012 року без зняття арешту на майно.

Більше 10 років на його майно безпідставно накладено арешт, виконавчий документ не перебуває на виконанні, а рішення суду, на підставі якого видано виконавчий лист, скасовано. Тривале збереження арешту за відсутності активних виконавчих проваджень та майнових претензій є невиправданим втручанням у його право на мирне володіння майном, що суперечить Конституції України, Конвенції про захист прав людини та позиції Верховного Суду.

Посилаючись на наведене та порушення його права власності, просив задовольнити скаргу.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 грудня 2024 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання.

04 квітня 2025 року представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на продовження процедури виведення з ринку ПАТ «Український інноваційний банк» - Пиріг О.В. подала пояснення по скарзі. Вказала, що обставини, викладені в скарзі, не підтверджені належними та допустимими доказами. Оскаржувані постанови державного виконавця не долучені до матеріалів справи, а скаржником не подано клопотання про їх витребування. Вимоги скаржника щодо скасування арешту майна є необґрунтованими, оскільки рішення суду, що є підставою для виконавчого провадження, передбачає стягнення солідарно з боржників, а не лише звернення стягнення на іпотечне майно. Повернення виконавчого документа стягувачу здійснено правомірно, відповідно до чинного на той час законодавства. Зняття арешту з майна пов`язане виключно із закінченням виконавчого провадження, а не з поверненням виконавчого документа. Посилаючись на наведене, просила відмовити в задоволенні скарги .

10 червня 2025 року представник ПАТ «Український інноваційна компанія», яка є правонаступником ПАТ «Український інноваційний банк» та «Укрінком» - Авдєєнко В.В. подав письмові пояснення щодо скарги. Зазначив, що АТ «Український інноваційний банк» було перейменовано в ПАТ «Українська інноваційна компанія», що підтверджується статутом останнього, а також випискою з єдиного реєстру юридичних осіб

Вимоги скарги вважає необґрунтованими. Підстав для скасування арешту з майна, виходячи із доводів скарги, не має. Станом на день винесення постанови про арешт майна, державному виконавцю не було відомо про скасування рішення суду, а стягувач не профінансував витрати у виконавчому провадженні, а тому державний виконавець обґрунтовано повернула виконавчий документ стягувачу на підставі вимог п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Повернення виконавчого документа стягувачу, не свідчить про неможливість примусового виконання рішення суду взагалі, а лише про таку неможливість у певний момент. Стягувач не позбавлений можливості пред`явити виконавчий лист повторно. Законодавством не передбачено обов`язку державного виконавця зняти арешт, накладений на майно боржника, у разі повернення виконавчого документа стягувачу.

Посилаючись на наведене, просив відмовити в задоволенні скарги.

Попередньо представник ОСОБА_1 адвокат Ярмусь В.Д. подав заяву про розгляд справи без його та ОСОБА_1 участі. Скаргу підтримав та просив її задовольнити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку.

Представник Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку. Представник ДВС був присутній у попередньому судовому засіданні, пояснив, що виконавче провадження знищенеу зв`язку із закінченням строку зберігання.

Попередньо адвокат Авдєєнко В.В. та ОСОБА_4 подали заяви про розгляду справи за їх відсутності.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» 127 632, 39 доларів США заборгованості за кредитними договорами від 05.06.2007 року і 20 230, 62 грн, що еквівалентно 1 017574, 76 грн. В рахунок погашення кредитної заборгованості звернуто стягнення на майно іпотеки, а саме житловий будинок із надвірними будівлями та земельну ділянку АДРЕСА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 лютого 2012 року залишено без змін.

На виконання вказаного рішення суду від 31 лютого 2012 року видано виконавчий лист, який звернуто до виконання.

Постановою державного виконавця від 13 червня 2012 року відкрито виконавче провадження про виконання виконавчого листа № 1915/26/2012 від 15 травня 2012 року ВП №32998087 щодо солідарного стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Реєстру речових прав на рухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта ОСОБА_1 за №402736890 від 07 листопада 2024 року слідує, що 14 червня 2012 року зареєстровано арешт нерухомого майна за № 12620366 на підставі постанови державного виконавця Драпак Г.П. від 13 червня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у ВП № 32998087 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 15 березня 2012 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

18 березня 2013 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі 1915/19422/2012 позов Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ОСОБА_3 , з кожного зокрема, на користь публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» заборгованість за кредитним договором №72/07-ф від 05.06.2007 р у розмірі 346 992,31 грн, в тому числі в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки: цегляний житловий будинок з цокольним поверхом і мансардою, прибудовою, загальною площею 503,4 кв. м., житловою - 200,1 кв. м., зазначений в плані під літерою «А» і наступні надвірні побудови та споруди: асбоф.-цегляна господарська будівля під літерою «Б», асбоф.-цегляний вольєр під літ. «В», цегляна вбиральня під літерою «Г», цегл.-стов. навіс під літерою «Д», дерев`яна огорожа « 1-4» та відмостка з бруківки і цементу під літерою «І,ІІ», який знаходяться в АДРЕСА_2 та земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,111 гектара, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № :01:001:00105, розташовану на території с. Петриків, Петриківської сільської ради, Тернопільського району Тернопільської області, що належать на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оцінюючої діяльності/незалежним експертом на стадій оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На підстаі даного рішення суду видано виконавчий лист, який звернуто до виконання.

З листа відділу ДВС за №189371 від 05 грудня 2024 року слідує, що на виконанні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 32998087 згідно виконавчого листа № 19515/26/2012 від 15 травня 2012 року про солідарне стягнення боргу та звернення стягнення на іпотечне майно. 18 грудня 2012 року державним виконавцем повернуто виконавчий документ стягувачеві на підставі п. 4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування).

Також, на виконанні у відділі ДВС перебувало відкрите виконавче провадження №40576000 з примусового виконання виконавчого листа №1915/19522/2012 від 08 жовтня 2013 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 , у тому числі шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. 26 лютого 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 4 ч.1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» від 1999 року (стягувач перешкоджає провадженню або не здійснює авансування), оскільки стягувачем не здійснено авансування витрат на оплату експерта для визначення вартості майна. А тому підстав для зняття арешту з майна у відділі ДВС не має.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу вимог ч. ч. 1, 2 ст. ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Частиною 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

В силу вимог ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

В силу вимог частини першої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи обов`язки.

В силу вимог ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Згідно з вимогами ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України зазначає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Здійснюючи своє право власності власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606ХІV від 1999 року), виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду на підставі якого видано виконавчий лист. У даному випадку виконавчий документ надсилається до суду, який його видав.

Про закінчення виконавчого провадження державний

виконавець виносить постанову з обов`язковим мотивуванням підстав

її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він

безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк

надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у

порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606ХІV від 1999 року) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 січня 2012 року видано виконавчий лист за №19515/26/2012 від 15 травня 2012 року, який звернуто до виконання.

У межах даного виконавчого провадження ВП №32998087 державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 від 13 червня 20112 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек (а.с. 159, Т. 3).

Однак, рішення суду від 31 січня 2012 року на підставі якого видано виконавчий лист, в межах виконання якого ВП 32998087, накладено арешт на майно ОСОБА_1 , скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 листопада 2012 року.

Скасування судового рішення, в силу вимог ст. ст. 49, 50 ЗУ «Про виконавче провадження», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, є підставою для закінчення виконавчого провадження та відповідно скасування арешту на майно, із винесення відповідної постанови державного виконавця.

Однак, не зважаючи на скасування судового рішення 07.11.2012 року, державний виконавець у ВП 32998087 виніс постанову 18 грудня 2012 про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі вимог п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».

Присутня у попередніх судових засідання представник Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повідомила, що на даний час будь-які виконавчі провадження щодо ОСОБА_1 відсутні, а документи по ВП №32998087 знищено.

Верховний Суд у своїй постанові від 10 січня 2024 року у справі №569/6234/22 вказав, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Скасування ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2012 року рішення суду від 31 лютого 2012 року, на підставі якого видано виконавчий лист, в межах виконання якого накладено арешт на майно ОСОБА_1 від 13.06.2012 року у ВП № 32998087, реєстраційний номер обтяження 12620366, є підставою для закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого листа до суду та відповідно скасування арешту.

Аналізуючи вищенаведені докази та встановлені обставин справи, беручи до уваги, що боржник звертався до відділу ДВС із заявою про зняття арешту та отримав відмову, враховуючи відсутність правових підстав для подальшого відкриття виконавчого провадження на підставі даного виконавчого листа, оскільки рішення суду скасовано, суд вважає, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за вищевказаних обставин, свідчить про наявність невиправданого втручання у право ОСОБА_1 на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Суд також звертає увагу, що ОСОБА_1 , який був боржником у виконавчому провадженні, позбавлений іншого способу захисту свого права, аніж скасування такого арешту в судовому порядку.

При цьому, суд виходить із того, що відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця у порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Також суд приймає до уваги те, що на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 березня 2013 року, винесеного при новому розгляді даної справи, видано виконавчий лист, який звернуто до виконання, в межах якого накладено обтяження, арешт на майно ОСОБА_1 .

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд доходить висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення шляхом зобов`язання Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешти з нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений постановою головного державного виконавця Драпак Г.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.06.2012 року у ВП № 32998087 щодо виконання виконавчого листа № 1915/26/2012 від 15.05.2012, реєстраційний номер обтяження 12620366.

Суд вважає, що вимога про визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця у вигляді не зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , не підлягає до задоволення, оскільки не приведе до поновлення прав скаржника та останнім не доведено, що така бездіяльність державного виконавця була протиправною.

Згідно з вимогами ст.ст. 37, 39 та 59 ЗУ «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу, не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

Таким чином, у зв`язку з винесенням 18 грудня 2012 року постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, на підставі вимог п. 4 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону №606ХІV від 1999 року), у державного виконавця підстав для скасування арешту майна не було.

На підставі наведеного, керуючись ст. 260, 261, 352-354, 447-452 Цивільного процесуального кодексу України, -

П О С Т А Н О В ИВ :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність Тернопільського відділу державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та зобов`язання зняти арешти накладені у виконавчому провадженні 32998087 у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Український інноваційний банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, задовольнити частково.

Зобов`язати Тернопільський відділ державної виконавчої служби Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_1 , який накладений постановою головного державного виконавця Драпак Г.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.06.2012 року у ВП № 32998087 щодо виконання виконавчого листа № 1915/26/2012 від 15.05.2012, реєстраційний номер обтяження 12620366.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом 15 днів з дня складення повного тексу судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку для подання апеляційної скарги - якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повна ухвала складена 29 вересня 2025 року.

Головуюча І.М. Черніцька