Справа № 950/2697/25
Провадження № 2/950/932/25
ЛЕБЕДИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД СУМСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2025 року м. Лебедин

Лебединський районний суд Сумської області у складі головуючого судді Косолапа В.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у приміщенні суду в м. Лебедин цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором від 28.01.2024 № 514239316 у розмірі 25665,00 грн. Також позивач просить вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з відповідача 2422,40 грн. судового збору та 7000,00 грн. витрат на професійну правову допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 , в електронному вигляді, укладено кредитний договір № 514239316. За умовами договору відповідачу було надано кредит у розмірі 5900,00 грн. Кредитні кошти надані відповідачу в безготівковій формі шляхом перерахування на банківську картку.

08.07.2025 між позивачем та ТОВ «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» отримало право грошової вимоги до відповідача. ТОВ «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за договором факторингу № 19/1224-01, укладеного з ТОВ «Таліон Плюс». У свою чергу ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 28/1118-01, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та реєстру прав вимог від 19.03.2024 № 276.

На момент звернення до суду заборгованість відповідача складає 25665,00 грн., з яких: 5900,00 грн. тіло кредиту та 19765,00 грн. проценти. Звернувшись до суду позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за вищевказаним кредитним договором, оскільки останній своїх зобов`язань не виконав, суми отриманих коштів не повернув, відсотки за користування кредитом не сплатив.

Ухвалою від 03.09.2025 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивача також витребувано необхідні для розгляду справи докази.

ОСОБА_1 відзиву на позов не подав, копію ухвали про відкриття провадження отримав 12.09.2025 (а.с. 116).

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 28.01.2024 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник), в електронному виді, укладено договір № 514239316. Договір був підписаний електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора (VCMR), надісланий на номер мобільного телефону ОСОБА_1 , зазначений у п. 15 договору (а.с. 11-21).

Згідно з п. 2 договору сума кредиту становить 5900,00 грн. Строк кредиту до 27.02.2029 (п. 7.3). Відповідно до п. 8.3 договору базова процентна ставка 2,50 % в день.

Відповідно до п. 5.1. договору, кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування на банківський рахунок позичальника за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 хх-хххх-1028.

Кредитні кошти в розмірі 5900,00 грн. були перераховані на рахунок відповідача, що підтверджується відомостями АТ «Акцент-Банк» та випискою по рахунку ОСОБА_1 (картка № НОМЕР_2 ) (а.с. 117, 118-119).

28.11.2018 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 28/1118-01 (а.с. 50-53) відповідно до якого ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги до відповідача, в тому числі на підставі реєстру прав вимоги від 19.03.2024 № 276 (а.с. 69-70).

Також, 19.12.2024 між ТОВ «Онлайн Фінанс» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу № 19/1224-01 (а.с. 63-66). Відповідно до указаного договору ТОВ «Онлайн Фінанс» набуло право вимоги до відповідача, в тому числі на підставі реєстру прав вимоги від 19.12.2024 № 1 (а.с. 71-72).

04.06.2025 між ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та ТОВ «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 08/07/25-Е, відповідно до якого позивач отримав право грошової вимоги до відповідача (а.с. 74-77).

Згідно з копією реєстру боржників від 08.07.2025 ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 на загальну суму 25665,00 грн., в тому числі 5900,00 грн. заборгованості по кредиту та 19765,00 грн. заборгованості по відсоткам (а.с. 80-81).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з ч. 3, 4, 6, 8, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 було укладено кредитний договір в електронній формі. Грошові кошти на виконання умов такого договору були перераховані відповідачу, що підтверджується дослідженими судом доказами.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 обов`язку з повернення коштів не виконав, суд вважає позовні вимоги щодо стягнення з останнього боргу в загальному розмірі 25665,00 грн. обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо питання розподілу судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними в додатковій постанові від 30.09.2020 по справі № 201/14495/16-ц.

У постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження понесених витрат про надання правничої допомоги позивач надав: копію договору про надання правової допомоги від 09.07.2025 № 09/07/25-01 (а.с. 103-104); додаткову угоду від 09.07.2025 (а.с. 105); акт прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 17.07.2025 на суму 7000,00 грн. (а.с. 106); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с. 107).

При цьому, на основі детального аналізу опису виконаних робіт, суд доходить висновку про необхідність зменшення витрат на правничу допомогу з огляду на наступне.

Так, послуга у виді: складання позовної заяви на яку адвокат витратив 2 год. часу на загальну суму 5000,00 грн. не відповідає критеріям пропорційності та реальності, оскільки підготовка позовної заяви здійснювалась в межах комплексного договору, про що свідчить додаткова угода та зміст адвокатського запиту, де запитується інформація щодо невизначеного кола позичальників (не виключно щодо ОСОБА_1 ). Тобто складання позовної заяви не потребувало значного часу щодо типової ситуації.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Враховуючи обсяг та характер виконаної адвокатом роботи, суд дійшов висновку про наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн.

За таких обставин, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 2422,40 грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, м. Київ, Харківське шосе 19, оф. 310а; ) заборгованість за кредитним договором від 28.01.2024 № 514239316 у розмірі 25665,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (02090, м. Київ, Харківське шосе 19, оф. 310а; ) судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн. та 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16.10.2025.

Суддя Вадим КОСОЛАП