Справа № 199/5270/25
(2/199/3405/25)
РІШЕННЯ

Іменем України

22.08.2025 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра

у складі головуючого судді Авраменка А.М.,

при секретарі судового засідання Циганок К.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Приступко С.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_3 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

21 квітня 2024 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська звернувся позивач із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 08 жовтня 2024 року з вини відповідача ОСОБА_3 , який керував автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , сталася ДТП внаслідок якої пошкоджено належний позивачу автомобіль «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 . Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». 23 листопада 2024 року позивач звернувся до зазначеного страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, у відповідь на що 30 січня 2025 року відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було сплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 65362,99 гривень, а до цього 09 жовтня 2024 року відповідачем ОСОБА_3 перераховано позивачу франшизу в розмірі 3216,08 гривень. Не погодившись із виплаченим страховим відшкодуванням, позивач ініціював проведення автотоварознавчого дослідження, за висновками якого №32С25 від 18 березня 2025 року вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 97773,99 гривень, а відтак різниця між витратами на ремонт та виплаченим страховим відшкодуванням 32411 гривень. За наслідками ДТП багажник належного позивачу автомобіля не закривався, що зумовило необхідність зберігання авто на платному автомобільному майданчику, вартість такого зберігання склала 8450 гривень. Крім того, 19 лютого 2025 року в ході проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу виникла необхідність підняття такого авто на підйомнику, вартість чого склала 1125 гривень. В результаті ДТП позивач зазнав і моральних страждань, які виразились у психоемоційному потрясінні, постійному відчутті страху, тривоги пригніченості, порушенні способу життя. Автомобіль є для позивача єдиним засобом пересування, внаслідок його пошкодження позивач був змушений користуватись громадським транспортом, таксі. Позивач є також опікуном своєї недієздатної матері похилого віку, інваліда групи І А, а через пошкодження автомобіля позивач був позбавлений можливості безперешкодно доставляти мати до лікарні. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 50000 гривень та просить стягнути її з відповідача ОСОБА_3 . В свою чергу наведену вище матеріальну шкоду у вигляді недоплаченого страхового відшкодування на суму 32411 гривень, вартості добової стоянки автомобіля на суму 8450 гривень, вартості підняття автомобіля на підйомник на суму 1125 гривень позивач просить стягнути з відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп». Зі страхової компанії позивач просив стягнути і судові витрати по справі.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судовому засіданні позивач, його представник позовні вимоги підтримали, просили такі вимоги задовольнити в повному обсязі з викладених у позові підстав та обставин.

Відповідач ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Натомість від вказаного відповідача до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, розгляд справи провести за відсутності вказаного представника. Відзив мотивований тим, що вказаним відповідачем для визначення суми страхового відшкодування було замовлення проведення оцінювань у ФОП ОСОБА_4 , за змістом звіту визначено вартість страхового відшкодування в розмірі 65362,99 гривень, яке виплачено позивачу. Підстави для прийняття висновку експерта позивача у відповідача відсутні, оскільки законом передбачений вичерпний перелік підстав для залучення позивачем власного експерта, і такі підстав у правовідносинах сторін відсутні. Позивач не наводить жодних підстав, з яких звіт, складений на замовлення відповідача, не може братись до уваги. Також представник послався на те, що вимоги про стягнення різниці між виплаченим страховим відшкодуванням та загальною сумою відновлювального ремонту позивач мав пред`явити винуватцю ДТП. Відзначив представник і те, що страховик відшкодовує вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу в межах ліміту відповідальності, а сума страхового відшкодування може бути менше за ліміт відповідальності і у тих випадках, коли загальна вартість відновлювального ремонту більша за означений ліміт. Послався представник відповідача і на відсутність належних та допустимих доказів вартості добової стоянки, а саме акту приймання-передачі наданих послуг з евакуації, оплати добової стоянки та відповідні правові підстави, оплата вартості евакуації. Також представник вказав на неспівмірність заявлених витрат на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача Вороніна О.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував з підстав необґрунтованості та недоведеності заявлених позовних вимог, надав суду відзив, в якому також просив відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що позивачем не мотивовано і не доведено належним чином заявлений розмір у грошовій сумі завданої йому моральної шкоди, не підтверджено належними доказами обставини, які позивач наводить в якості суті/змісту завданої йому моральної шкоди, зокрема не доведено наявності складнощів із доставлення матері позивача до лікаря, користування громадським транспортом та таксі не мають нічого спільного із душевними стражданнями, позивачем не конкретизовано і не доведено в чому саме полягали зміни нормальних життєвих зв`язків позивача, матеріали справи не містять доказів, що пошкоджений в ДТП автомобіль є єдиним транспортним засобом позивача. Щодо консультативних висновків спеціаліста КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування», то позивач не зазнав ушкоджень під час ДТП, а відтак представник не погоджується, що позивач зазнав якихось сильних душевних страждань через ДТП та пошкодження його авто. 25 жовтня 2024 року позивач зазнав душевних страждань саме у зв`язку із тим, що він знаходився у помешканні, як постраждало від вибуху, а отже консультативні висновки з 25 жовтня 2024 року не підтверджують моральні страждання позивача через ДТП. Заперечив представник відповідача і розмір заявлених позивачем до відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи такий розмір нерозумним, недоведеним, необґрунтованим. При цьому стороною даного відповідача заявлено до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень.

За таких обставин, керуючись нормами ст.ст.211, 223, 240, 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести судове засідання та здійснити розгляд справи по суті за наведеної явки учасників справи.

Вислухавши учасників розгляду справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, судом встановлено, що 08 жовтня 2024 року мала місце ДТП. Відповідач ОСОБА_3 у вказаний день о 19 годині 00 хвилин, керуючи автомобілем «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпро, в порушення вимог п.12.3 правил дорожнього руху не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу, внаслідок чого вчинив зіткнення з автомобілем «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який рухався попереду у попутному напрямку. Внаслідок зіткнення автомобілі отримали механічні пошкодження. Викладені фактичні обставини ДТП, а також вина ОСОБА_3 в її скоєнні встановлені постановою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2024 року по справі №199/8481/24, якою ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП. Оскільки дана постанова суду набрала законної сили ще 19 листопада 2024 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина ОСОБА_3 у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню. Копія постанови наявна у матеріалах справи.

На момент вищевказаної ДТП автомобіль «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 належав позивачу, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

В ході розгляду справи судом також встановлено і не спростовується матеріалами справи, що володільцем автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП був ОСОБА_3 , який і керував цим транспортним засобом, тобто був його законним володільцем у відповідності до п.2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306.

Судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 , як водія автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 , перед третіми особами на час вищевказаної ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №ЕР-222615394). Забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 . Зі змісту останнього вбачається, що ліміт страхування за шкоду, завдану майну, становив 160000 гривень, розмір франшизи 3200 гривень. Дані обставини підтверджуються копією полісу, копією відповіді на адвокатський запит.

23 листопада 2024 року позивач звернувся до відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із заявою про страхове відшкодування. Страхове відшкодування позивач просив здійснити на його рахунок. викладене підтверджується копією відповідної заяви.

17 січня 2025 року на замовлення відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснено огляд пошкодженого в ДТП автомобіля позивача, а 20 січня 2025 року складено звіт №YD03025 про визначення вартості відновлювального ремонту без урахуванням та з урахуванням значення коефіцієнту фізичного зносу КТЗ, за змістом якого вартість відновлювального ремонту автомобіля «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 без урахування коефіцієнту фізичного зносу складових, що підлягають заміні, складає 99280,51 гривень, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та ПДВ 71772,28 гривень, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без ПДВ 68562,99 гривень, ринкова вартість автомобіля на момент ДТП до пошкодження 298043,75 гривень. Дані обставини підтверджуються копією акту огляду транспортного засобу, а також копією вказаного звіту з додатками.

30 січня 2025 року на банківський рахунок позивача відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 65362,99 гривень (68562,99 гривень вартості відновлювального ремонту авто з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу та без ПДВ 3200 гривень франшизи), що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивача.

Крім того, 09 жовтня 2024 року на рахунок позивача відповідачем ОСОБА_3 перераховано кошти в розмірі 3216,08 гривень в якості франшизи за ДТП, що підтверджується копією платіжної інструкції.

18 березня 2025 року на замовлення позивача складено висновок експерта з автотоварознавчого дослідження щодо визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику КТЗ, №35С25, згідно якого ринкова вартість автомобіля «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 на дату ДТП без пошкоджень 275863,75 гривень, вартість відновлювального ремонту цього авто без урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 97773,99 гривень, а з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу 69862,74 гривень. При цьому Експертом вартість відновлювального ремонту з вирахуванням ПДВ не визначалась. Вартість проведення автотоварознавчого дослідження склала 7000 гривень та була сплачена позивачем. Дані обставини підтверджуються копією висновку екскретам з додатками, копією квитанції.

Згідно копії акту виконаних робіт №3195/1 від 19 лютого 2025 року позивачу ФОП ОСОБА_5 було надано послугу зі зняття та встановлення заднього бамперу вартістю 1125 гривень.

Згідно копій актів виконаних робіт №3196/1 від 19 лютого 2025 року, №3568/1 від 01 квітня 2025 року позивачу ФОП ОСОБА_5 було надано послугу з добової стоянки автомобіля позивача «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 вартістю 6350 гривень та 2100 гривень.

В матеріалах справи наразі відсутні докази проведення ремонту автомобіля позивача та сплати позивачем вартості такого ремонту.

Згідно копії консультативного висновку КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування» ДОР від 17 жовтня 2024 року позивач внаслідок аварії від 08 жовтня 2024 року переніс гострий стрес (аварія), внаслідок чого є сплутаність думок, плаксивість, небажання нічого робити та ні з ким спілкуватись.

Також судом встановлено, що позивач на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 вересня 2024 року у справі №201/6847/2024 призначений опікуном своє матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка має захворювання, через які відвідує лікаря. Викладене підтверджується копією вказаного рішення суду, яке набрало законної сили 07 жовтня 2024 року, копіями карток огляду лікаря.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), постановою Правління НБУ «Про розміри страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 30 травня 2022 року №109 (далі постанова правління НБУ №109).

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва поліса.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

Підпунктом 1 п.1 постанови правління НБУ №109 встановлено розмір страхових сум за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 160000 гривень на одного потерпілого.

За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно ст.36 п.36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями ст.1167 ч.1 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно норм ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зі змісту ст.ст.23, 26-1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що страховик відшкодовує потерпілому моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення. У постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13 Велика Палата Верховного Суду наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі №917/2101/17.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (Постанова Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі №645/5557/16-ц).

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.

Особою, яка завдала шкоди та відповідальність якої застрахована, може бути і не власник ТЗ (не страхувальник, не особа, яка вчиняла договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності зі страховиком) за умови правомірного володіння такою особою забезпеченим ТЗ (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2024 року по справі №950/2479/22).

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палата Верховного Суду від 14 грудня 2021 року по справі №147/66/17.

Якщо для відновлення пошкодженого у ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а вартість складників аварійно пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу. Особа, яка має право на отримання відшкодування, може вимагати від страховика за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності виплати страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту з урахування коефіцієнта фізичного зносу. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Знос пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). Враховуючи викладене, правильним є висновок про стягнення з особи, винної у ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) і страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншим за страхове відшкодування (страхової виплати). Наведений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 11 грудня 2019 року по справі №522/15636/16-ц, від 16 лютого 2022 року по справі №709/370/20, від 21 вересня 2022 року по справі №486/716/20.

Стосовно спірних правовідносин сторін, то в ході розгляду даної цивільної справи дійсно знайшов підтвердження факт ДТП від 08 жовтня 2024 року, яка сталася з вини водія автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , і внаслідок якої останнім завдано власнику автомобіля «Renault Logan» д.н.з. НОМЕР_2 , яким є позивач, майнової шкоди у вигляді пошкодження його авто. Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія/власника автомобіля «Daewoo Lanos» д.н.з. НОМЕР_1 перед третіми особами на час ДТП була застрахована у відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» із лімітом відповідальності (страховою сумою) даного страховика в розмірі 160000 гривень за шкоду, завдану майну, франшиза 3200 гривень. При цьому такий страховик 30 січня 2025 року на виконання взятих на себе зобов`язань здійснив виплату страхового відшкодування в розмірі 65362,99 гривень на користь позивача. Такий розмір страхового відшкодування визначено страховиком як різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу і без ПДВ (68562,99 гривень), оскільки страхове відшкодування перераховано позивачу на його рахунок без наявності у страховка документального підтвердження факту оплати проведеного відновлювального ремонту, та франшизою (3200 гривень). Відтак, виплата страхового відшкодування була проведена страховиком у відповідності до вимог законодавства.

Не погодившись із наведеним розміром страхового відшкодування, позивач звернувся до суду із даним позовом, в основу своїх позовних вимог поклав складений на його замовлення висновок експерта №35С25 від 18 березня 2025 року. Приймаючи до уваги, що висновок експерта, складений на замовлення позивача, не визначає такої складової відновлювального ремонту як ПДВ, враховуючи, що сума страхового відшкодування була виплачена відповідачем ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» безпосередньо позивачу за його заявою, а також оскільки позивач просить суд стягнути із вказаного відповідача недоплачену суму страхового відшкодування на свою користь, докази сплати ремонту автомобіля у матеріалах справи відсутні, а тому при розрахунку суми страхового відшкодування із неї за законом має бути вирахувана сума ПДВ, суд не може прийняти до уваги як належний доказ для обрахунку розміру страхового відшкодування згаданий висновок експерта №35С25 від 18 березня 2025 року, складений на замовлення позивача. Останнє, в свою чергу, унеможливлює задоволення позовної вимоги про стягнення суми недоплаченого страхового відшкодування. При цьому ані позивачем, ані його представником не заявлялось суду клопотання про призначення у справі відповідної судової експертизи для усунення розбіжностей у розмірах відновлювального ремонту, визначених у звіті, складному на замовлення страховика, та у висновку експерта, складеного на замовлення позивача. Крім того, при обґрунтуванні своїх позовних вимог сторона позивача не вказує та не підтверджує доказами неналежність, недопустимість, необґрунтованість або недостовірність як доказу звіту оцінювача, складеного на замовлення страховика та покладеного в основу розрахунку страхового відшкодування.

Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» суми недоплаченого страхового відшкодування, суд також враховує, що сторона позивача, визначаючи недоплачену суму страхового відшкодування для стягнення, здійснює її обрахунок, виходячи із вартості відновлювального ремонту без урахування значення коефіцієнту фізичного зносу та без зменшення на суму франшизи (97773,99 гривень вартості відновлювального ремонту без коефіцієнту фізичного зносу згідно висновку експерта №35С25 від 18 березня 2025 року 65362,99 гривень фактично виплаченого страхового відшкодування = 32411 гривень). Такий підхід та обрахунок суперечать вимогам ст.ст.12, 29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на момент ДТП, яка саме і підлягає застосуванню до спірних правовідносин).

Не підлягає задоволенню позовна вимога про стягнення зі страховика вартості добової стоянки, оскільки зі змісту актів виконаних робіт №3196/1 від 19 лютого 2025 року, №3568/1 від 01 квітня 2025 року неможливо встановити період, протягом якого позивачу ФОП ОСОБА_7 надавались послуги стоянки автомобіля на майданчику до чи після ДТП.

Не може бути задоволена позовна вимога про стягнення вартості підняття автомобіля позивача на підйомник, оскільки згідно змісту акту виконаних робіт №3195/1 від 19 лютого 2025 року, який позивач надає для підтвердження цієї вимоги, вбачається надання послуги зі зняття та встановлення заднього бамперу, а не використання підйомнику. Більш того, витрати з використання підйомника не охоплюються нормами ст.ст.28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» як самостійний вид майнової шкоди, яку зобов`язаний відшкодувати страховик.

Щодо вимоги про стягнення лише зі страховика вартості проведеного на замовлення позивача автотоварознавчого дослідження зі складення висновку експерта №35С25 від 18 березня 2025 року, то така вимога у відповідності до ст.ст.106, 133, 139, 141 ЦПК України не є позовною вимогою, а є судовими витратами, розподіл яких здійснюється судом за наслідками розгляду справи по суті. Враховуючи, що судом відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про стягнення майнової шкоди, висновок експерта №35С25 від 18 березня 2025 року не покладено судом в основу позитивного для позивача рішення суду, підстави для стягнення з будь-кого з відповідачів витрат на складення такого висновку на користь позивача відсутні.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд враховує наступне.

Тлумачення ст.23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи. Компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Абзац другий частини третьої ст.23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року по справі №216/3521/16-ц, від 25 травня 2022 року по справі №487/6970/20, від 16 червня 2022 року по справі №569/20510/19, від 29 червня 2022 року по справі №477/874/19, від 01 березня 2023 року по справі №496/1691/19.

Спираючись на наведені вище правові висновки, в суду не викликає сумнівів заподіяння відповідачем ОСОБА_3 позивачу моральної шкоди, яка виразилась у моральних стражданнях та переживаннях позивача, зумовлених пошкодженням належного їх рухомого майна (автомобіля), неможливістю використання такого майна до його повного відновлення (ремонту), необхідністю вжиття додаткових дій та заходів з метою відновлення свого порушеного права, зокрема шляхом звернення до суду із позовом, ремонту пошкодженого майна, що змінило звичний для позивача уклад життя. Разом з тим, суду не надані достатні докази, що об`єктивно свідчили б про заподіяння позивачу такої моральної шкоди і настання таких суттєвих негативних наслідків саме для її психологічного стану, які б дозволяли обґрунтувати заявлений в позові грошовий розмір моральної шкоди в сумі 50000 гривень. З урахуванням викладеного, враховуючи, що характер завданої позивачу моральної шкоди не охоплюється положеннями ст.ст.23, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже не може відшкодовуватись страховиком винної в ДТП особи, суд, керуючись вимогами розумності та справедливості при визначенні розміру відшкодування, вважає позовні вимоги про стягнення моральної шкоди такими, що підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача 15000 гривень.

При цьому суд не приймає до уваги як належні докази факту заподіяння та обґрунтування заявленого до стягнення розміру відшкодування моральної шкоди копії наданих позивачем консультативних висновків КП «Дніпропетровський обласний клінічний центр діагностики та лікування» ДОР від 29 жовтня, 12, 26 листопада, 19 грудня 2024 року, 09 січня, 04, 27 лютого, 20 березня 2025 року, оскільки зі змісту таких висновків вбачається, що позивач 25 жовтня 2024 року пережив сильний стрес, знаходячись у приміщенні (квартирі), яке постраждало від вибуху, в момент вибуху, що вочевидь, є більш сильним переживанням аніж ДТП, в якій лише пошкоджено автомобіль позивача. А тому такі консультативні висновки фактично підтверджують та відображають наслідки стресу позивача в першу чергу і головним чином саме від події 25 жовтня 2024 року, а не ДТП.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи кількість та характер позовних вимог, результат їх розгляду та вирішення справи, види та розмір судових витрат, понесені позивачем і відповідачем ОСОБА_3 , ступінь підтвердження таких витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 на підставі ч.10 ст.141 ЦПК України витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7658,96 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.11, 15, 16, 22, 512-514, 516, 625, 629, 979, 980, 981, 999, 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, ст.ст.3, 5, 9, 12, 17, 21, 22, 23, 26-1, 27, 28, 29, 32, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-82, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 274-281, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», ОСОБА_3 про стягнення недоплаченого страхового відшкодування, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) у рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 гривень.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

У порядку розподілу судових витрат по справі стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7658,96 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко