Єдиний унікальний номер 741/1767/24
Провадження № 2/741/99/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 16 жовтня 2025 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря судового засідання Герасимчук Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі позивач) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

Позивач звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що 17 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір (оферти) № 17.02.2024-100003043 (далі договір). Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 11000 грн. строком на 140 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі. Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в розмірі 30800 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».

Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 17.02.2024-100003043 від 17 лютого 2024 року у сумі 30800 грн. та понесені судові витрати по сплаті судового збору.

У судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду відповідь на відзив, у якому просив вважати необґрунтованими доводи сторони відповідача, які наведені у відзиві на позовну заяву, відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 4000 грн., позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розгляд справи проводити без їх участі.

У судове засідання відповідач та його представник адвокат Дуднік М.А. не з`явилися, представник подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила поновити строк на подання відзиву, мотивуючи це тим, що лише 18 лютого 2025 року вона через електронний кабінет отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з додатками, відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача судові витрати, понесені відповідачем на професійну правничу допомогу.

Вирішуючи питання щодо поновлення строку на подання відзиву, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 191 ЦПК України у строк, встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач має право надіслати: суду - відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову; позивачу, іншим відповідачам, а також третім особам - копію відзиву та доданих до нього документів. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Ухвалою суду від 28 серпня 2024 року у справі було відкрито провадження та установлено відповідачу строк для подання відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 28) вбачається, що 30 жовтня 2024 року відповідач особисто отримав копію ухвали суду про відкриття провадження у справі та судову повістку.

Таким чином, строк для подання відзиву відповідачем почав відраховуватися з 31 жовтня 2024 року та закінчився відповідно 14 листопада 2025 року.

Відзив на позовну заяву надійшов до суду лише 25 лютого 2025 року, тобто більш ніж через три місяці з дня отримання відповідачем копії ухвали про відкриття провадження.

За таких обставин суд приходить до висновку про відсутність підстав для поновлення відповідачу строку для подання відзиву на позовну заяву, оскільки відповідачем та його представником не наведено поважних причин для поновлення цього строку.

Таким чином, керуючись ч. 2 ст. 191 ЦПК України суд вирішує спір за наявними матеріалами справи без урахування обставин, викладених у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою усіх учасників справи, суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 17 лютого 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено кредитний договір (оферти) № 17.02.2024-100003043 в електронній формі шляхом акцептування позичальником пропозиції про укладення кредитного договору (оферти), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 11000 грн. строком на 140 днів із дати його надання зі сплатою відсотків та комісії у розмірі, визначеному договором.

Оскільки зміст укладеного між сторонами кредитного договору зафіксований в кількох документах, вчинених в електронній формі за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, з огляду на їх неоспорювання відповідачем, письмова форма даного правочину дотримана, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про споживче кредитування» та не суперечить приписам ст.ст. 6, 205, 207, 627-628, 634, 639, 642 ЦК України.

При цьому, на виконання вимог ч. 1 ст. 638 ЦК України, сторони у вказаному договорі досягли згоди щодо всіх істотних умов цього правочину, в зв`язку з чим він в силу положень ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.

Наведений висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 525, 526 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

У судовому засіданні встановлено, що позивач виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, надав відповідачу кредит у обумовленому розмірі.

З відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 8 липня 2025 року вбачається, що 17 лютого 2024 року о 22 годині 36 хвилин на емітовану на ім`я відповідача карту в АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 було здійснено зарахування переказу на суму 11000 грн. з призначенням платежу: видача за договором № 17.02.2024-100003043.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, в результаті чого виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку заборгованості складає 30800 грн., з якої 11000 грн. тіло кредиту, 15400 грн. відсотки, 2750 грн. неустойка та 1650 грн. - комісія.

Інші відомості щодо розміру заборгованості в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем та його представником не надано суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості.

З огляду на викладене, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, зважаючи на те, що відповідач допустив порушення умов договору щодо своєчасної та повної сплати кредиту та плати за користування ним, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, відсотками та комісією.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Ураховуючи те, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, вона підлягає списанню кредитодавцем, а тому позовна вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача 2750 грн. неустойки задоволенню не підлягає.

За таких обставин суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 28050 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 20).

Позовні вимоги задоволено на 91,07 %, а тому з відповідача на користь позивача підлягають присудженню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2206,08 грн.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги № 12/02 від 12 лютого 2025 року, укладеного між відповідачем та адвокатом Халупним А.В., додаткової угоди до договору про надання правничої допомоги № 12/02, акту прийому-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги № 12/02, договору № 13/02 про залучення до адвоката до виконання договору від 13 лютого 2025 року, укладеного між адвокатами Халупним А.В. та ОСОБА_2 , платіжної інструкції від 21 лютого 2025 року, у зв`язку із розглядом цієї справи відповідач поніс витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням викладеного, враховуючи, що понесені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а також те, що позов підлягає частковому задоволенню (на 91,07 %), суд при визначенні суми відшкодування виходить з критерію реальності адвокатських послуг, а також критерію розумності їхньої вартості виходячи з конкретних обставин справи, та приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 8,93 % від заявлених відповідачем витрат у розмірі 4000 грн., що складає 357,20 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 16, 525, 526, 530, 610, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, заборгованість за кредитним договором № 17.02.2024-100003043 від 17 лютого 2024 року в сумі 28050 (двадцять вісім тисяч п`ятдесят) грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2206 (дві тисячі двісті шість) грн. 08 коп.

У задоволенні частини позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» неустойки відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , витрати на професійну правничу допомогу у сумі 357 (триста п`ятдесят сім) грн. 20 коп.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його ухвалення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В.Киреєв