Справа № 331/3872/20
Провадження № 6/331/48/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Суддя Олександрівського районного суду міста Запоріжжя Антоненко М.В., при секретарі Байрамовій Д.А. у відкритому судовому засідання, розглянувши справу за поданням приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни, стягувач ОСОБА_1 , боржник ОСОБА_2 про надання дозволу на реалізацію майна боржника.

ВСТАНОВИВ:

08.10.2024 року приватний виконавець виконавчого округу Шавлукова З.А. звернулась до суду з поданням про надання дозволу на реалізацію майна боржника.

В обґрунтуванні своєї заяви зазначила що на її виконанні перебуває зведене виконавче провадження НОМЕР_5, до складу якого входять: виконавче провадження НОМЕР_6 з виконання виконавчого листа по справі №331/3872/20, виданого 15.05.2023 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості в сумі 24021,00 доларів США; виконавче провадження НОМЕР_7 з виконання виконавчого листа по справі №331/3872/20, виданого 15.05.2023 Жовтневим районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованості в сумі 12605,37 грн.

В ході здійснення зведеного виконавчого провадження НОМЕР_5 виконавцем не виявлено грошових коштів або рухомого майна боржника, достатніх для погашення заборгованості за виконавчими документами.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

На сьогоднішній день залишок боргу перед стягувачем складає 21819,47 доларів США (що за курсом НБУ станом на 07.10.2024 становить 898654,51 грн) та 11 182,48 грн судового збору. Сума боргу значно перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати (160 тисяч гривень), а отже звернення стягнення на житло боржника є доцільним, співмірним та необхідним для забезпечення своєчасного виконання рішення.

Відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику на праві власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно п. 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №512/5 від 02.04.2012 у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Згідно абз. 3 п. 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України №2831/5 від 29.09.2016, у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, до заявки на реалізацію арештованого майна додається копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду.

08.04.2024 приватним виконавцем до Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради було зроблено запит щодо осіб, які зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Управління державної реєстрації фізичних осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 10.04.2024 за вих. №04-07/3/2380 за данною адресою було зареєстровано дві повнолітні особи - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

24.06.2024 було арештоване і описане майно боржника - квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

15.07.2024 призначено оцінювача для участі у виконавчому провадженні - проведенні експертної оцінки арештованої квартири і 29.07.2024 надано звіт про оцінку майна.

07.08.2024 на адресу приватного виконавця надійшла заява боржниці ОСОБА_2 , щодо того, що в квартирі був зареєстрований онук боржниці - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак був знятий з реєстрації «сторонніми особами». Також боржниця в заяві зазначила, що в квартирі мешкає її мати - ОСОБА_4 .

19.08.2024 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зроблено повторний запит щодо осіб, які зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 20.08.2024 №06.4-06/02/9138 за данною адресою зареєстровано дві повнолітні особи - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та одна неповнолітня особа - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

24.08.2024 приватним виконавцем до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (органу опіки й піклування) направлено запит щодо надання дозволу на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолітня особа - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7.

Згідно відповіді Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 06.09.2024 орган опіки і піклування не надає дозволу на реалізацію квартири.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Зареєстрована в квартирі дитина є онуком боржниці, який має право бути зареєстрованим та проживати разом зі своїми батьками - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 або з одним із них. У бабусі ОСОБА_2 відсутній обов`язок щодо його утримання та забезпечення житлом, оскільки у дитини є батьки.

Враховуючи все вище наведене приватний виконавець просить суд надати дозвіл на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 ) в рамках зведеного виконавчого провадження НОМЕР_5.

12.06.2025 року від представника боржниці адвоката Фумельов І.О. до суду надійшли заперечення на подання приватного виконавця.

Боржниця заперечує проти заявленого подання, вважає його необґрунтованим, обраний спосіб реалізації повноважень виконавця таким, що здійснений за межами наданих законом повноважень, зважаючи на наступне.

Як вбачається з матеріалів наданих до суду, а саме довідки про реєстрацію місця проживання особи від 29.10.2018 року та листа-відповіді Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 20.08.2024 року ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 29.10.2018 року по теперішній час зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 .

У відповідності до п.18 Правил реєстрації місця проживання, реєстрація малолітньої дитини за вказаною адресою була проведена за згодою обох батьків, що підтверджується фактом такої реєстрації.

У відповідності до ст. 160 СК України батьками було погоджено місце проживання і реєстрації їх дитини за адресою АДРЕСА_1 .

Боржниця звертає увагу суду на те, що за вказаною адресою проживає та зареєстрований батько малолітньої дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження його самого, свідоцтвом про народження дитини, листом-відповіддю Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради від 20.08.2024 року.

Таким чином, зважаючи на приписи статей 64, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України, ОСОБА_3 є членом сім`ї власника квартири, а у його малолітньої дитини ОСОБА_5 виникає похідне від аналогічного права його батька як сина власниці квартири право користуватися спірною квартирою.

Окремо відзначають, що малолітня дитина була зареєстрована в спірній квартирі 29.10.2018 року, позов до суду про стягнення боргу, 19.10.2020 року, рішення в суді першій інстанції було ухвалене 09.03.2022 року, а набуло законної сили після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції від 18.04.2023 року. Вказане свідчить, що боржниця не вчиняла дії, щодо унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду.

У пункті 30 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція з організації примусового виконання рішень), визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.

Таким чином, зазначеною інструкцією однозначно визначено, якщо приватний виконавець звернувся до органу опіки і піклування про надання дозволу на реалізацію нерухомого майна право користування яким мають діти і отримав відмову виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого повертає виконавчий документ стягувачу.

Отже, повноваження виконавця зводяться до обов`язку дотримання процедури реалізації майна, яка полягає в необхідності звернутись до органу опіки і піклування і отримати або дозвіл або відмову щодо реалізації нерухомого майна на яке мають право діти.

Вразі ж отримання відмови виконавець в силу приписів вищезгаданої Інструкції або продовжує виконання за рахунок іншого майна боржника або повертає виконавчий документ стягувачу, при цьому подача подання виконавцем про отримання дозволу на реалізацію майна, де проживають діти виходить за межі повноважень виконавця.

В підібній категорії справ суди вже зазначали, якщо орган опіки та піклування дозволу на примусову реалізацію нерухомого майна, право користування яким має дитина, не надав, приватний виконавець не позбавлений можливості продовжувати виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Боржниця звертає увагу, що в рамках виконавчого провадження з її заробітної плати стягуються кошти в рахунок боргу, що підтверджується довідками, які додаються до вказаних заперечень та містяться в матеріалах виконавчого провадження.

Тому, на думку боржниці, в рамках данного виконавчого провадження, приватний виконавець Шавлукова З.А. має право лише продовжити виконання рішення суду за рахунок іншого майна боржника та/або заробітної плати.

На підставі викладеного, просять відмовити в задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової З.А. про надання дозволу на реалізацію майна боржника ОСОБА_2

12.09.2025 року від приватного виконавця Шавлукової З.А. до суду надійшли додаткові поясннення, в яких вона заперечує проти тверджень боржниці ОСОБА_2 посилаючись на сталу судову практику.

Так, Верховний суду України в постанові про справі №607/8145/18 від 08.06.2021 зазначає: "системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61- 29000св18), на яку послався суд апеляційної інстанції.

Відтак, оскільки зареєстрована в кваритирі ОСОБА_2 дитина - ОСОБА_5 , не є її дитиною, а є її онуком, відсутні підстави вважати його реєстрацію в квартирі обставиною, що унеможливлює примусову реалізацію майна боржника в рамках виконавчого провадження з виконання чинного рішення суду, яке боржником тривалий час не виконується.

В судовому засідання представник приватного виконавця підтримав подання і наполягав на його задоволенні.

Представник боржника, адвокат Фумельов І.О. заперечував проти задоволення подання в повному обсязі з підстав викладених у своїх додаткових поясненнях.

Стягувачка ОСОБА_1 у судовому засіданні пояснила, що раніше у боржника ОСОБА_2 у власності було дві квартири. Одну з них вона продала під час розгляду цивільної справи, а на іншу було накладено арешт приватним виконавцем, тому цю квартиру вона не змогла реалізувати. Вважає це доказом того, що ОСОБА_2 не мала бажання виконувати судове рішення по справі, тобто таким способом вона намагалася ухилитися від відповідальності повертати позивачу ОСОБА_1 борг.

Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, врахувавши всі надані письмові заперечення, пояснення приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, щ о рішенням від 09.03.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 суму основного боргу за договором позики від 24.12.2019 року у розмірі 21448 доларів США та відсотки за користування чужими коштами за період з 25.12.2019 року по 25.12.2020 року у розмірі 2573 долари США, а всього 24021 (двадцять чотири тисячі двадцять один) долар США.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 7605 (сім тисяч шістсот п`ять) гривень 37 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 18.04.2023 року Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишено без задоволення..

Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 09.03.2022 року у цій справі - залишено без змін.

15.05.2023 року канцелярією суду було видано виконавчий листи про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 суму основного боргу за договором позики від 24.12.2019 року у розмірі 21448 доларів США та відотки за користування чужими коштами за період з 25.12.2019 року по 25.12.2020 року у розмірі 2573 долари США, а всього 24021 (двадцять чотири тисячі двадцять один) долар США.

15.05.2023 року канцелярією суду також було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 судові витрати, які складаються зі сплати судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову у розмірі 7605 (сім тисяч шістсот п`ять) гривень 37 копійок.

Та, про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_1 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ІПН: НОМЕР_2 , мешкаючої за адресою: АДРЕСА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копійок (а.с. 95-96).

В подальшому вказані виконавчі листи були передані на виконання приватному виконавцю Шавлуковій З.А. та відкриті виконавчі провадження № 72670921, № 72670926 зведені в одне виконавче провадження НОМЕР_5 (а.с.97-98).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №398154206 від 07.10.2024 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 99).

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника.

Відповідно до ч. 7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Під час розгляду цивільної справи № 331/3872/20 (провадження 2/331/60/2022) судом було встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 .

Враховуючи наявність у боржника іншого житла та з метою виконання рішення приватним виконавцем 08.04.2024 року було зроблено запит № 8953 до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР з метою встановлення всіх зареєстрованих осіб в квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

10.04.2024 року Департамент реєстраційних послуг ЗМР надав відповідь на запит з тексту якого вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані наступні особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.100)

24.06.2024 було арештоване і описане майно боржника - квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.101).

07.08.2024 на адресу приватного виконавця надійшла заява боржниці ОСОБА_2 , щодо того, що в квартирі був зареєстрований онук боржниці - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , однак був знятий з реєстрації «сторонніми особами». Також боржниця в заяві зазначила, що в квартирі мешкає її мати - ОСОБА_4 (а.с.102).

19.08.2024 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради зроблено повторний запит щодо осіб, які зареєстровані в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 20.08.2024 №06.4-06/02/9138 за даною адресою зареєстровано дві повнолітні особи - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та одна неповнолітня особа - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.108).

24.08.2024 приватним виконавцем до Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району (органу опіки й піклування) направлено запит щодо надання дозволу на реалізацію квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована неповнолітня особа - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_7.

06.09.2024 року Районна адміністрація ЗМР по Олександрівському району надала відповідь згідно якої вони не вважають доцільним надавати дозвіл на реалізацію нерухомого майна боржника, ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в якому зареєстрована та має право користування малолітня дитина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 109).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо (частина перша статті 11 ЦПК України).

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина перша статті 18 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»). Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до абзацу сьомого пункту 3 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29 червня 2016 року № 2831/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 вересня 2016 року за № 1301/29431 (далі - Порядку реалізації майна) у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, заявка на реалізацію арештованого майна подається разом із копією дозволу органів опіки та піклування або відповідним рішенням суду (в електронній або паперовий формі).

Згідно із абзацом першим пункту 2 розділу VII Порядку реалізації майна реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до вимог цього Порядку з урахуванням особливостей, визначених цим пунктом та Законом про іпотеку.

У разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (пункт 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень). Це кореспондує положенням пункту 3 розділу ІІ цієї Інструкції.

Вимога про отримання дозволу державним виконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить малолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених статтями 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від можливого порушення.

Захист відповідних прав дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу державному виконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій державного виконавця та/або органу опіки та піклування.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово зауважував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у державі, яка поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін (наприклад, справа «Жовнер проти України» від 29 червня 2004 року, заява № 56848/00, § 33). Право на звернення до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби правова система держав-учасниць Конвенції допускала, що судове рішення, яке набрало законної сили та є обов`язковим для виконання, залишалося би невиконаним по відношенню до однієї зі сторін всупереч її інтересам. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок.

Згідно відповіді Приватного виконавця Шавлукової З.А. від 06.05.2025 року № 17520 залишок боргу перед стягувачем ОСОБА_1 станом на 12.11.2024 року за зведеним виконавчим провадженням № НОМЕР_8 складає 19833.65 доларів США (що за курсом НБУ станом на 06.05.2025 року становить 825 151,24 грн.), 10008,20 грн. судового збору та 83515,95 грн. основної винагороди приватного виконавця (а.с. 22).

В рамках зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_8 станом на 06.05.2025 року стягнуто грошові кошти в загальній сумі 195736,01 грн.

Зведене виконавче провадження № НОМЕР_8 до складу якого входять виконавчі провадження № 72670921, № 72670926 були відкриті 04.09.2023 року (а.с. 97-98).

Тобто за період 04.09.2023 року по 06.05.2025 року за вказаним виконавчим провадженням стягнуто 195736,01 грн., що свідчить про те що реалізувати права стягувача шляхом лише стягненням коштів з заробітної плати боржниці не вбачається можливим.

Крім того, суд звертає увагу на те, що з моменту винесення рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2022 року по 06.05.2025 року з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 було стягнуто 195736, 01 грн. Разом з цим суд зазначає, що заборгованість ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 складає 19833.65 доларів США (що за курсом НБУ станом на 06.05.2025 року становить 825 151,24 грн.), 10008,20 грн. судового збору та 83515,95 грн. основної винагороди приватного виконавця.

Відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09.03.2025 року, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 складала 24021 дол. США. та судові витрати у розмірі 12605,37 грн.

Тобто більш ніж за три роки боржником ОСОБА_2 повернуто стягувачу ОСОБА_1 близько 20% від загальної суми. Тобто враховуючи строки повернення боргу, боржнику ОСОБА_2 для повного погашення заборгованості, яке включає в себе основну суму боргу, судовий збір та основну винагороду приватного виконавця, знадобиться більше 15 років.

Крім того, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_5 . Мати ОСОБА_6 , батько - ОСОБА_3 . (а.с.21).

ОСОБА_7 є бабусею ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_4 (а.с.20).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання від 29.10.2018 року №04-19/1-501 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 з 29.10.2018 року по теперішній час (а.с. 19).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21), на яку заявник посилається в касаційній скарзі, вказано, що «на відміну від виконання судових рішень, які безпосередньо передбачають звернення стягнення на конкретно визначене житлове приміщення у конкретно визначений спосіб, для інших судових рішень, які передбачають загальне право стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування є обов`язковим у силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього уповноваженої особи щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування. Зазначене стосується також і дій приватних виконавців».

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність отримання державним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, однак саме у цій справі не погодилася з доводами скаржниці, оскільки дійшла висновку, що у її онуків житлові права на її нерухомість не виникли з огляду на недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання власних онуків саме з метою перешкоджання виконавчому провадженню.

Подібний висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 20 березня 2023 року у справі № 757/61151/21-ц (провадження № 61-8513св22), від 19 квітня 2023 року у справі № 569/11562/15-ц (провадження № 61-11292св22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29 вересня 2020 року в справі 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) підтримала правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 504/294/14-ц (провадження № 6-2940цс15), який зводиться до такого: правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) щодо нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним (пункти 88-90).

Верховний Суд у постанові від 08 червня 2021 року у справі № 607/8145/18 (провадження № 61-6249св20), посилаючись на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 06 травня 2019 року у справі № 639/5828/15-ц (провадження № 61-29627св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 346/432/16-ц (провадження № 61-29148св18) та від 19 червня 2019 року у справі № 695/2714/15-ц (провадження № 61-29000св18), зазначив, що чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження майном в залежності від того чи мають право на користування ним інші особи, зокрема, малолітні діти, якщо власник не є їх батьком (матір`ю) або ж особою, яка замінює останніх.

Статтею 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Згідно із частиною першою статті 144 СК України батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Невиконання цього обов`язку є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (частина четверта статті 29 ЦК України).

Цьому кореспондує абзац другий частини другої статті 13 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення відповідних правовідносин).

Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою (частини перша та третя статті 160 СК України).

Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

Системний аналіз статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким, в разі використання його як житла, має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх.

Суд наголошує на тому, що власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є саме бабуся малолітнього ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка має альтернативне місце для проживання оскільки зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 . Реєстрація дитини у спірній квартирі відбулася у зв`язку з реєстрацією у цьому будинку його батька ОСОБА_3 .

З огляду на викладене, враховуючи надані суду належні та допустимі докази, а також беручи до увагу практику Верховного Суду у цій категорії справ, суд дійшов висновку про обґрунтованість подання приватного виконавця Шавлукової З.А.про надання дозволу на реалізацію майна боржника.

Керуючись ст. 440, 446 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд,

УХВАЛИВ:

Подання приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Шавлукової Заіри Арсенівни про надання дозволу на реалізацію майна боржника - задовольнити .

Надати приватному виконавцю виконавчого округу Запорізької області Шавлуковій Заірі Арсенівні дозвіл на звернення стягнення на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1 з метою погашення усієї заборгованості за ЗВП № НОМЕР_8.

Копію даної ухвали направити сторонам.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення або отримання її копії.

Повний текст ухвали складено 10.10.2025 року.

Суддя: М.В. Антоненко