ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6076/25 Справа № 177/411/24 Суддя у 1-й інстанції - ОНОПЧЕНКО Ю.В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Акціонерне товариство «Таскомбанк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року, яке ухвалене суддею Онопченко Ю.В. у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, відомості щодо складення повного тексту рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2024 року АТ «Таскомбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 14 квітня 2020 року між ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № , за умовами якого позичальниці було надано кредит у розмірі 45 875,32 грн строком користування на 36 місяців, зі сплатою річних процентів 11,99 % від суми боргу за договором, та щомісячних процентів 2,99 % від суми кредиту.

20 вересня 2021 року права вимоги за кредитним договором відступлені АТ «Таскомбанк» на підставі договору факторингу № 200921.

Умови кредитного договору позичальницею не виконані, кредитні кошти у строки не повернені, у зв`язку з чим станом на 24 червня 2023 року заборгованість становить 61 054,25 грн, з яких: 40 988,64 грн заборгованість по тілу кредиту (в тому числі прострочена), 794,50 грн заборгованість по річних процентах (в тому числі прострочена), 19 271,11 грн заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі прострочена), яку позивач спросив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року позовну заяву АТ «Таскомбанк» задоволено частково, стягнуто з стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 14 квітня 2020 року, станом на 24 червня 2023 року, яка складається із заборгованості по тілу кредиту (в тому числі прострочена) 40 988,64 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Таскомбанк» судовий збір в сумі 2066,70 грн.

В апеляційній скарзі позивач АТ «Таскомбанк», в інтересах якого діє Федорюк І.І., вважає рішення суду необґрунтованим, прийнятим із неповним з`ясуванням обставин справи та таким, що прийняте із порушенням норм матеріального права, тому просить рішення суду в частині відмови в стягненні заборгованості за процентами та ухвалити нове, яким позов АТ «Таскомбанк» задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що паспорт кредиту від ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» № 657887 був підписаний ОСОБА_1 , що підтверджує її ознайомленість і згоду із істотними умовами кредитного договору.

Вважає, що не може бути жодних підстав для сумніву в тому, що відповідачка ознайомлена саме з цими умовами користування кредитним коштами.

Посилається на те, що у позовній заяві АТ «Таскомбанк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором, яка складалась із тіла кредиту, річних процентів та щомісячних процентів (в розумінні ст. 1048 ЦК України). Жодної вимоги про стягнення неустойки (пені та/або штрафу) за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором позивачем не заявлялось.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 14 квітня 2020 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № .

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором.

Також, п. 3.3 кредитного договору всі інші умови кредитного договору, викладені в паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР», які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР».

Позичальниці надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту 45 875,32 грн, строк кредитування 36 місяців, річні проценти 11,99 % від суми боргу за договором, щомісячні проценти 2,99 % від суми кредиту.

20 вересня 2021 року між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу № 200921, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «ЦФР» відступив АТ «Таскомбанк» права вимоги за кредитним договорами, в тому числі за кредитним договором № від 14 квітня 2020 року з усіма наступними додатками та змінами.

24 травня 2023 року ОСОБА_1 було направлено повідомлення-вимогу, якою сповіщено про відступлення прав вимоги за кредитним договором, з вимогою достроково повністю повернути заборгованість за кредитом, станом на 23 травня 2023 року, а саме: 40 988,64 грн заборгованість за основною сумою боргу (в тому числі прострочена), 794,50 грн заборгованість по процентах (в тому числі прострочена), 19 271,11 грн заборгованість по щомісячних процентах (в тому числі прострочена).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 40 988,64 грн. При цьому суд не вбачав підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по річним та щомісячним процентам у зв`язку з тим, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Паспорт кредиту розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи кредитний договір та анкету-заяву.

Проте апеляційний суд не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526, ч. 1 ст. 530 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке настане у майбутньому (майбутня вимога) (ст. 1078 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Звертаючись до суду з позовом, АТ «Таскомбанк» вважає себе кредитором ОСОБА_1 за кредитним договором № від 14 квітня 2020 року, укладеним боржником з «ФК «ЦФР», право вимоги від якого перейшло до позивача за договором факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року.

У п. 2.1. договору факторингу визначено, що в порядку та на умовах, визначених в цьому договорі, фактор зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, визначених цим договором.

Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу на дату відступлення прав вимоги, сума боргу на дату відступлення прав вимоги та інші дані зазначаються в Реєстрі прав вимоги до позичальників, який формується згідно Додатку № 1 та є невід`ємною частиною цього договору і підписується одночасно з ним.

У Реєстрі прав вимоги до договору факторингу № 200921 від 20 вересня 2021 року позичальник ОСОБА_1 за кредитним договором № від 14 квітня 2020 року значиться за порядковим номером 1 467 (а. с. 34).

Як вбачається з матеріалів справи, з метою укладення кредитного договору ОСОБА_1 14 квітня 2020 року підписала кредитний договір № та паспорт кредиту від ТОВ «ФК «ЦФР» № 4657887, у якому сторонами визначена сума кредиту 45 875,32 грн., строк надання кредиту - 36 місяців, порядок повернення кредиту (графік платежів) та інформація про орієнтовану вартість кредиту, а саме процентні ставки: щомісячні проценти - 2,99 % та річні проценти - 11,99 % (а. с. 19-20).

Тобто, умовами укладеного кредитного договору № від 14 квітня 2020 року сторонами погоджено та встановлено сплату позичальником щомісячних процентів та річних процентів (п. 5), порядок сплати процентів за користування кредитом, погашення заборгованості та передбачено право банку вимагати від клієнта сплати сукупної вартості кредиту.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за річними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 794,50 грн та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 19 271,11 грн., не ґрунтуються на вимогах закону та не відповідають фактичним обставинам справи, так як матеріалами справи доведено, що підписавши 14 квітня 2020 року кредитний договір № і паспорт кредиту № 4657887, відповідачка погодилася із встановленим розміром відсотків за користування кредитом.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 554/4300/16-ц вказано, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію оперативної діяльності в банках України, затвердженого Поставою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписка з особового рахунку клієнта є первинним документом та підтвердженням виконаних за день операцій.

Аналогічна норма закріплена у п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Отже, надані позивачем розрахунок і виписка з особового рахунку відповідача, є належними та допустимими доказами в справі, оскільки виписка з банківського рахунку містить інформацію про рух коштів по рахунку відповідача, зокрема баланс станом на дату укладання кредитного договору (надана сума кредиту), всі операції за кредитом, а розрахунок заборгованості відображає суми сплаченого як основного боргу, так суми сплачених щомісячних процентів.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного банком розміру заборгованості та контррозрахунку відповідачкою не надано.

За доведення факту погодження сторонами кредитного договору умов про плату за користування кредитом у вигляді сплати річних процентів та щомісячних процентів, і відсутності у розрахунку заборгованості по кредитному договору будь-яких інших видів нарахувань по кредиту, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість вимог позивача про стягнення щомісячних процентів по кредитному договору.

У даній справі встановлено, що споживач підписавши кредитний договір № від 14 квітня 2020 року, погодилася з тим фактом, що цей договір, паспорт кредиту № 4657887 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» в редакції від 17 січня 2020 року, складають єдиний кредитний договір (п. 2.2 Договору).

Із вказаного вбачається, що у кредитному договорі визначено конкретний паспорт кредиту та конкретні умови кредитування, з якими відповідача було ознайомлено, про що свідчить її особистий підпис у договорі та паспорті кредиту.

Отже, зміст паспорта кредиту за конкретних обставин справи може бути доказом укладення договору і в разі доведеності укладення кредитного договору умови, які зазначені в ньому, містить умови кредитного договору у відповідній частині, яка акцептована споживачем.

Встановлення того, чи є паспорт кредитування складовою кредитного договору, залежить від фактичних обставин справи, зокрема від того, чи акцептував споживач пропозицію оферента, яка міститься в паспорті споживчого кредитування. У разі встановлення, що споживач прийняв позитивне рішення та погодився на укладення кредитного договору відповідно до запропонованих кредитором умов (або на умовах, індивідуально визначених/деталізованих сторонами), про що свідчать як письмові докази, так і дії споживача, тоді обґрунтованим є висновок про те, що паспорт споживчого кредитування є складовою договору кредиту.

Отже, паспорт споживчого кредиту з врахуванням обставин кожної судової справи може бути доказом на підтвердження погодження сторонами умов кредитування, а також містити умови кредитного договору в частині, яка схвалена позичальником.

Верховний Суд у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 478/300/19 зауважив, що під схваленням правочину можуть розумітися будь-які дії, спрямовані на виконання укладеного правочину, в тому числі, приймання майна для використання, реалізація інших прав та обов`язків відповідно до укладеного правочину.

З умов кредитного договору № від 14 квітня 2020 року (п. 1.4) вбачається, що ОСОБА_1 , підписавши кредитний договір, доручила ТОВ «ФК «ЦФР» виплатити за рахунок отриманого кредиту, такі суми грошових коштів за наступними реквізитами:

- отримувач: ТОВ «ФК «ЦФР», сума 40 124,24 грн, призначення - погашення поточної заборгованості за моїм діючим кредитним договором № від 05 лютого 2020 року;

- отримувач: ТОВ «майСейфеті», сума 500 грн, призначення оплата за пакет послуги «Охоронець КредитМаркет 36» за рахунок кредиту КД № від 14 квітня 2020 року;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 4 251,08 грн, призначення - оплата страхового платежу за договором страхування № від 14 квітня 2020 року;

- отримувач: ПАТ «Страхова компанія «ТАС», сума 800,00 грн., призначення - оплата страхового платежу за договором страхування № від 14 квітня 2020 року;

- отримувач: ТОВ «Саппорт.УА», сума 200,00 грн, призначення - оплата за тех. підтримку SupportUA. SU від 14 квітня 2020 року.

Кредитодавець свої обов`язки за кредитним договором виконав у повному обсязі, що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача та бухгалтерськими довідками.

За тих обставин, що кредитні кошти використовувались відповідачем, а з умовами щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами вона погодилася, проте фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позивачу АТ «Таскомбанк» повернуті не були, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення нарахованих річних процентів (у т. ч. прострочених) у розмірі 794,50 грн та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочених) у розмірі 19 271,11 грн.

Апеляційний суд вважає, що позивачем повністю доведено належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по тілу кредиту та заборгованості за нарахованими відсотками, а висновки суду першої інстанції в частині відмовлених вимог спростовуються матеріалами справи.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за річними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 794,50 грн та заборгованості за щомісячними процентами (у т. ч. прострочені) у розмірі 19 271,11 грн. з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення цієї частини позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Частинами 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з задоволенням позовних вимог та задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне збільшити розмір судового збору, стягнутого з відповідача на користь позивача за подачу останнім позовної заяви з 2 066,70 грн. до 3 028 грн.

Що стосується розподілу судових витрат зі сплати судового збору за перегляд справи у суді апеляційної інстанції, варто зазначити наступне.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду з апеляційною скаргою позивач сплатив судовий збір у розмірі 4 542 грн (а. с. 138).

З урахуванням того, що апеляційну скаргу АТ «Таскомбанк» задоволено, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні процентів у загальному розмірі 20 065,61 грн (794,50 + 19 271,11), що становить 30,43 % від ціни позову, то за подання апеляційної скарги на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 382,13 грн (4542,00 грн. х 30,43 / 100).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що з відповідача ОСОБА_1 підлягають до стягнення понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 382,13 грн у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до положень пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).

На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» - задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованими відсотками у загальному розмірі 20 065,61 грн скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № від 14 квітня 2020 року станом на 24 червня 2023 року за нарахованими відсотками в розмірі 20 065,61 грн, із яких: заборгованість по річним процентам (в тому числі прострочена) 794,50 грн, заборгованість по щомісячним процентам (у тому числі прострочена) 19 271,11 грн.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 березня 2025 року в частині стягнення судових витрат змінити, збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, з 2 066,70 грн до 3 028,00 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги розмірі 1 382,13 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді