ПОСТАНОВА

Іменем України

08 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/2462/24

провадження № 22-ц/4809/1335/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді - Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство «Сенс Банк»;

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2025 року (суддя Молонова Ю.В.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2025 року з позовом, відповідно до якого просить стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №500717695 у розмірі 179 057,80 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що 19 вересня 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», найменування якого 12 серпня 2022 року змінено на Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - Банк), та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали угоду про надання споживчого кредиту №500717695 (далі - Кредитний договір).

Згідно з умовами Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі у сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Стверджує, що Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту. Проте, Позичальник своїх зобов`язань за Кредитним договором належним чином не виконав, унаслідок чого станом на 25 липня 2023 року заборгованість за Кредитним договором складає 179057,80 грн, з яких: 150573,89 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28483,91 грн - заборгованість по відсотках.

Вказує, що з метою досудового, добровільного врегулювання спору на адресу Позичальника направлено досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, яку відповідачкою залишено без реагування.

У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з позовом у даній справі.

Відповідно до поданого до суду першої інстанції відзиву на позов відповідачка просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Вважає, що Кредитний договір не був укладений між сторонами, він є нікчемним, оскільки відсутні кредитний договір та графік платежів, які були б підписані обома сторонами, а надані позивачем односторонні заяви не містять підпису відповідачки. Зазначає, що надані позивачем на підтвердження своїх доводів меморіальний ордер, виписка по рахунку та розрахунок заборгованості не є належними та допустимими доказами (а.с. 103-104)..

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2025 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Проте, оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500717695 від 19 вересня 2022 року, яка наявна у матеріалах справи, не містить підпису відповідачки. Також відсутній відповідний електронний підпис Позичальника та номер ідентифікатору в графіку платежів (Додаток №1), що є невід`ємною частиною угоди. У паспорті споживчого кредиту та клопотанні про оформлення нового кредиту від 19 верерсня 2022 року від імені ОСОБА_1 відсутній будь- який підпис, у тому числі електронний.

Судом зауважено, що довідка АТ «Сенс Банк» про ідентифікацію клієнта не містить інформації про те, на якій підставі, та з якою метою було ідентифіковано особу ОСОБА_1 , які послуги чи які пропозиції їй надавались.

На переконання суду, наданий АТ «Сенс Банк» розрахунок суми заборгованості по кредитному договору № 500717695 та виписка про рух коштів по рахунку є внутрішнім документом банку та не містить відомостей, які б підтверджували, що відповідачкою оферта була підписана та що їй були відомі умови такого договору.

Враховуючи наведене, суд виснував, що надані позивачем докази не можуть свідчити про волевиявлення відповідачки на укладення угоди про надання споживчого кредиту.

За викладеного, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість позову та відмову у його задоволені.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, АТ «Сенс Банк» оскаржило його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ «Сенс Банк» задовольнити у повному обсязі. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що не відповідає нормам процесуального та матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, щовідповідачка підтвердила акцепт публічної пропозиції та укладення договору між нею та Банком на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору.

Вказує, що долучений Банком до матеріалів справи розрахунок заборгованості підтверджує розмір заборгованості за Кредитним договором, адже містить детальний опис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також включає суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Надана Банком виписка підтверджує обставини видачі кредиту та його розмір, а також заборгованість по кредиту, розмір якої не спростовано будь-яким контррозрахунком відповідачки. Крім того, доказом отримання відповідачкою кредитних коштів слугує меморіальний ордер від 19 вересня 2022 року № .

На підставі викладеного вважає, що судом першої інстанції не дотримано вимог процесуального законодавства щодо виконання обов`язку належним чином дослідити подані стороною письмові докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю або частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести в рішенні свій розрахунок.

Зауважує, що Кредитний договір було укладено в електронній формі, тобто шляхом обміну електронними повідомленнями, та підписано у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідачка підписала Кредитний договір електронним підписом - одноразовим ідентифікатором, який був надісланий їй на телефонний номер.

Наполягає на тому, що позивачем надано достатньо доказів на підтвердження виникнення між Банком і відповідачкою договірних правовідносин.

Звертає увагу, що судом першої інстанції жодним чином не спростовано та не досліджено ту обставину, що відповідачка фактично отримала кредитні кошти та користувалась ними впродовж 2022-2023 років.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду від 08 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалась.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 23 липня 2025 року підготовчі дії у справі закінчено; справу за апеляційною скаргою призначено до розгляду у Кропивницькому апеляційному суді на 11 год. 30 хв. 16 вересня 2025 року.

У відповідності до вимог процесуального закону учасників справи повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 216-220).

Згідно з п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Оскільки поштовий конверт, яким на адресу ОСОБА_1 направлялась судова повістка, повернувся до суду з поштовою відміткою про невручення: «Адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с. 219-220), апеляційний суд вважає відповідачку належним чином повідомленою про дату, час та місце апеляційного розгляду справи.

Представники сторін у судовому засіданні 16 верерсня 2025 року участі не брали, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 липня 2021 року у справі № 496/1332/18 (провадження № 61-559св21) зазначив, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, з урахуванням того, що розгляд даної справи здійснюється судом за відсутності учасників справи у зв`язку з їх неявкою, датою ухвалення рішення є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

19 вересня 2022 року АТ «Альфа-Банк» (Банк) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали угоду про надання споживчого кредиту № 500717695, зміст якої складають оферта на укладання угоди про надання споживчого кредиту та акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту (Кредитний договір, а.с. 19-22).

Відповідно змісту до оферти на укладання угоди про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2022 року № 500717695 Позичальник запропонувала Банку укласти угоду про надання споживчого кредиту. Угода набуває чинності з моменту підписання Банком акцепту на укладання угоди та надання споживчого кредиту відповідно до умова угоди та договору, діюча редакція якого розміщена на сайті Банку. Просила акцепт пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 500717695 направити на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1. Підписанням електронним підписом офорти Позичальник свідчить про отримання всієї інформації про отримання всієї інфломації про умови кредитування.

За умовами акцепту пропозиції на укладання угоди про надання споживчого кредиту від 19 вересня 2022 року № 500717695 підставою для угоди є договір про банківське обслуговування фізичних осіб.

Умови споживчого кредиту: тип кредиту - кредит готівкою; сума кредиту - 150573,89 грн; процентна стака - 24% річних, тип стаки - фіксована; строк кредиту - 60 місяців.

Згідно з п. 1 акцепту під час користування кредитом Банк надає Позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначених договором.

У п.п. 2, 3 акцепту погоджено, що дата повернення кредиту - 19 вересня 2027 року. Для повернення заборгованості за угодою використовується рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у Банку. Кредит надається Позичальнику для:

-поверенння заборгованості за кредитним договором 501353277 від 28 серпня 2021 року. Розмір - 97145,88 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ «Альфа-Банк»;

-поверенння заборгованості за кредитним договором 501408564 від 17 грудня 2021 року. Розмір - 53428,01 грн, спосіб видачі - переказ коштів на рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «Альфа-Банк».

Оферта на укладання угоди підписана електронним підписом Позичальника, акцепт угоди підписаний представником Банку, тобто оферта відповідачаки була акцептована позивачем.

Додатком № 1 до Кредитного договору є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки з урахуванням вартості всіх супровідних послуг (а.с. 23-24).

Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі з сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Умовами Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання Позичальником умов Договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед Банком протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня отримання від Банку інформації.

Факт отримання кредиту та користування відповідачкою кредитними коштами підтверджується виписками по особовим рахункам за період з 19 вересня 2022 року по 25 липня 2023 року, з яких вбачається, що, як то передбачено умовами Кредитного договору, отримані відповідачкою кредитні кошти в загальній сумі 150573,89 грн були скеровані на рахунок № НОМЕР_4 у сумі 97145,88 грн та на рахунок № НОМЕР_5 у сумі 53428,01 грн (а.с. 30-32).

Також вказані виписками по особовим рахункам свідчать про те, що 19 жовтня 2022 року відповідачкою здійснено часткову оплату за Кредитним договором у сумі 2218,85 грн, які зараховані Банком у рахунок погашення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами.

Крім того, на підтвержєення факту отримання відповідачкою кредиту в сумі 150573,89 грн позивачем надано роздруківку меморіального ордеру від 19 вересня 2022 року № (а.с. 26)

Згідно з розрахунком заборгованості за Кредитним договором, заборгованість відповідачки станом на 25 липня 2023 року складає 179057,80 грн, з яких: 150573,89 грн - заборгованість по тілу кредиту; 28483,91 грн - заборгованість по відсотках (а.с. 33).

01 грудня 2022 року найменування АТ «Альфа-Банк» змінено на АТ «Сенс Банк» (а. с. 29).

Позивачем на адресу позичальника направлялась досудова письмова вимога про дострокове повернення коштів не пізніше 30 календарних днів з дня отримання повідомлення, що підтверджується копією письмової вимоги про усунення порушень (а.с. 28) та списком згрупованих відправлень АТ «Сенс Банк» (а.с. 12-16).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону не відповідає.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені у ст. 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що принцип юридичної сили електронного правочину найбільш повно відображається у вимогах щодо форми правочину. Це підтверджується закріпленими на рівні міжнародних документів правовими нормами: ч. 1 ст. 8 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про використання електронних повідомлень у міжнародних договорах - повідомлення або договір не можуть бути позбавлені дійсності або позовної сили лише на тій підставі, що вони складені у формі електронного повідомлення; ст. 5 Типового закону про електронну торгівлю Комісії Організації Об`єднаних Націй з права міжнародної торгівлі - інформація не може бути позбавлена юридичної сили, дійсності або позовного захисту лише на тій підставі, що вона складена у формі повідомлення даних.

Аналогічна норма міститься й у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»: юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст.1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

У справі, що переглядається, встановлено, що відповідачка, підписавши в електронній формі оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки, а Банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали Кредитний договір №500717695.

Колегія суддів зауважує, що підписання відповідачкою оферти, а Банком акцепту, Кредитний договір між сторнами не був би укладеним.

При цьому, враховує вимоги ч. 5 ст. 100 ЦПК України, за якою, якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Разом з тим, у даній справі, стверджуючи про непідписання нею Кредитного договору, відповідачка не заявляла до суду клопотання про витребування у Банку оригіналу оферти, яка, як стверджується позивачем, підписана нею електронній формі. Суд першої інстанції з власної ініціативи такий доказ також не витребовував.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що твердження Банку про укладення Кредитного договору відповідачкою не спростоване, а власна позиція щодо не підписання Кредитного договору належними доказами не підтверджена, чого судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги.

Апеляційним судом також зважено на те, що з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).

За викладеного та враховуючи встановлені у даній справі обставини, видаються необґрунтованими доводи відповідачки про нікчемність Кредитного договору.

Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.

Стандарт доказування «вірогідність доказів» підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач та відповідач.

Колегією суддів враховано, що відповідачка не спростувала того, що вона укладала Кредитний договір та отримала кредитні кошти за таким договором, а лише посилалася на недоведеність таких фактів позивачем.

У контексті викладеного, колегія суддів звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.

У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.

Колегією суддів зважено на те, що відповідачка не надала жодного доказу, який би спростовував доводи позивача про те, що вона укладала Кредитний договір та отримала на підставі цього договору кредитні кошти.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).

Отже, надані Банком виписки по особовим рахункам Позичальника є належним доказом отимання та користування відповідачкою кредитними коштами.

Крім того, апеляційним судом взято до уваги правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц, за якою часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.

За встановлених у даній справі обставин часткової сплати Позичальником 19 вересня 2022 року заборгованості за Кредитним договором у сумі 2218,85 грн, що зарахована у рахунок погашення заборгованості по процентам, не заслуговують на увагу доводи щодо невизнання відповідачкою факту отримання нею кредитних коштів від позивача.

Отже, з матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконала, у результаті чого утворилась заборгованість у розмірі пред`явленої до стягнення суми.

При цьому, на неправильність наявного у матеріалах справи розрахунку заборгованості за Кредитним Договором відповідачка не посилалась, власного контррозрахунку заборгованості до суду не надавала.

Наведене свідчить, що вимоги позову є обґрутованими та підлягають задоволенню.

Натомість, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не ґрунтується на вимогах закону та спростовується наявними у справі матеріалами.

За викладеного, наявні підстави для задоволення поданої АТ «Сенс Банк» апеляційної скарги.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті спору про задоволення позовних вимог.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України витрати позивача зі сплати судового збору у судах першої та апеляційної інстанцій покладаються на відповідачку.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 02 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 500717695 у розмірі 179 057,80 грн, з яких: 150 573,89 грн - заборгованість по тілу кредиту, 28 483,91 грн - заборгованість по відсотках, а також витрати зі сплати судового збору у суді першої інстанції у сумі 2 422,40 грн та витрати зі сплати судового збору у суді апеляційної інстанції у сумі 3 633,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний