КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

справа № 753/12164/24

провадження № 22-ц/824/2855/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Сушко Л.П,

при секретарі: Яхно П.А.

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року, постановлене під головуванням судді Комаревцева Л.В., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року до Дарницького районного суду м. Києва надійшла вищевказана позовна заяваТовариства з обмеженою відповідальністю «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1».

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що між товариством та відповідачем 01 травня 2010 року укладено договір про надання послуг з обслуговування і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, а саме: машиномісць, які знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником яких є відповідач ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, у відповідача утворилася заборгованість, яка станом на 01 червня 2024 року становить 25 460,00 грн, та яку позивач просить стягнути на свою користь у судовому порядку.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року позов ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» заборгованість зі сплати витрат з утримання і обслуговування належних йому машиномісць, що станом на 01 червня 2024 року становить 25 460,00 грн, інфляційні витрати в розмірі 8 417,45 грн, 3 % річних в сумі 2 105,75 грн, витрати зі сплати судового збору в сумі 3 028,00 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн, всього 35 983,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що судом не встановлено фактичної вартості послуг наданих замовником у заявлений до стягнення період часу з квітня 2017 року до травня 2024 року, а також суми коштів, фактично сплачених відповідачем позивачеві у вказаний період часу.

Судом не доведено факт виконання позивачем умов договору під час встановлення нових тарифів, оскільки не доведено факт внесення змін та доповнень до договору в частині перегляду тарифів на утримання та обслуговування паркінгу. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували зміни в частині перегляду ціни (тарифу) в договорі. Позивач не надав суду доказів повідомлення відповідача про його згоду на встановлення з 01 квітня 2017 року тарифу за обслуговування одного машиномісця у розмірі 420 грн щомісячно.

Суд розглянув справу без участі відповідача, що позбавило його можливості надати до суду свої заперечення.

20 квітня 2025 року у системі «Електронний суд» представник ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» сформував відзив на апеляційну скаргу, у якому просить суд провести розгляд справи без участі представника позивача, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відзив мотивує тим, що відсутність підписаних додаткових угод між сторонами не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісць, оскільки власник нерухомого майна у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з оплати витрат на утримання цього майна (машиномісця).

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що відповідач з квітня 2017 року до травня 2024 року належним чином не виконує своїх зобов`язань щодо оплати витрат по утриманню і обслуговуванню належних йому машиномісць, внаслідок чого станом на 01 червня 2024 року у нього утворилася заборгованість в розмірі 25 460,00 грн, та зважаючи на належність доказів, що надані позивачем, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позовних вимог та стягнення з відповідача боргу в розмірі 25 460,00 грн.

З огляду на те, що відповідач не виконує свій обов`язок щодо оплати витрат по з утримання і обслуговування належних йому машиномісць, суд дійшов висновку про стягнення з нього на користь позивача інфляційних витрат в розмірі 8 417,45 грн, 3% річних в сумі 2 105,75 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За правилом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (тут і далі, чинного на час укладення договору) залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», тариф на утримання автопаркінгів відноситься до третьої групи житлово-комунальних послуг, ціни/тарифи на які визначаються виключно за домовленістю сторін на підставі економічно обґрунтованих витрат виконавцем послуг і не вимагають затвердження органами місцевого самоврядування.

У грудні 2017 року набрав чинності новий Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі - Закон № 2189-VIII) тавведений в дію з 01 травня 2019 року.

Згідно з п. 5 ч. 1 статті 1 Закону № 2189-VIII, житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Статтею 5 Закону № 2189-VIII передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком.

Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо.

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, а обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості.

Згідно зі ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору або чинного законодавства.

Пунктом 1 частини1 статті 20Закону № 2189-VIII визначено, що споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Також пунктом 5 частини 3 цієї статті визначено, що споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 32 Закону № 2189-VIII, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.Розмір плати за утримання будинків і споруд та прибудинкових територій встановлюється залежно від капітальності, рівня облаштування та благоустрою.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту.

01 травня 2010 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір № 1-05-44А/Ах13Е про надання послуг з обслуговування і участі у витратах з утримання підземної автостоянки і прилеглої території.

Відповідно до умов цього договору, відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно є власником місця № НОМЕР_1 секції «А» за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з пунктом 1.2 договору, виконавець (позивач) забезпечує обслуговування стоянки і прилеглої території, збереження транспортних засобів власника на стоянці, а власник оплачує послуги виконавця з обслуговування стоянки і бере участь у витратах з її утримання.

Пунктом 4.4 договору сторони визначили, що на момент підписання цього договору сума однієї частки (одного паркомісця) власника у витратах з утримання і обслуговування стоянки за місяць складає 165,00 грн без ПДВ.

З 01 квітня 2017 року було встановлено тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 420,00 грн щомісячно, з 01 вересня 2021 року - 580,00 грн щомісячно, а з 01 серпня 2023 року - 660,00 грн.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

З огляду на статтю 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто означена стаття встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі, з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Отже, власник нежитлового приміщення у вигляді машиномісця у паркінгу також несе обов`язок з витрат на утримання цієї автостоянки.

Відповідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, та інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» надало копії документів, що стосуються утримання та обслуговування підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач свої зобов`язання з оплати наданих послуг не виконав, проте від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлявся.

Належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги про невиконання позивачем умов договору під час встановлення нових тарифів, зокрема не доведення факту внесення змін та доповнень до договору в частині перегляду тарифів на утримання та обслуговування паркінгу, є неприйнятними.

Відповідно до пункту 4.3 договору, зміна суми щомісячних платежів власника, здійснюється у випадку зміни вартості комунальних і інших витрат виконавця на утримання і обслуговування стоянки, за узгодженням із власником.

Суд встановив, що зазначена інформація щодо чинних тарифів завчасно доводилась позивачем до власників машиномісць шляхом розміщення відповідних оголошень на стоянці (паркінгу) та безпосередньо повідомлялась працівниками паркінгу власникам машиномісць.

На адресу відповідача неодноразово надсилались пропозиції та додаткові угоди до договору, в яких позивач пропонував погодити розмір щомісячної плати (частка власника у витратах) відповідно до чинних тарифів. Відповідач не повернув підписані ним додаткові угоди і не направив на адресу позивача заперечень чи зауважень щодо нових тарифів.

Колегія суддів наголошує, що відсутність підписаних додаткових угод не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані послуги з утримання машиномісць, які не можуть бути відокремлені, та отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно).

Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин викладені в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 756/11308/15 (провадження № 61-6277св18) та від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18-ц (провадження №61-14819св20).

Отже, незважаючи на відсутність підписаного додаткового договору про зміну тарифу, із фактичних правовідносин, що склалися між сторонами, вбачається, що такі договірні відносини між ними існують, оскільки позивачем надавалися у встановленому законом порядку послуги з утримання і обслуговування паркінгу відповідачу, у зв`язку з цим товариство несло витрати, а тому відповідач повинен також нести зобов`язання з їх сплати, як власник машиномісця.

Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. Для визначення індексу інфляції за будь-який період необхідно помісячні індекси, які складають відповідний період, перемножити між собою з урахуванням відповідних оплат.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач допустив невиконання вимог договору щодо належної оплати вартості послуги з утримання та обслуговування автостоянки (паркінгу) в установлений строк та у визначеній сумі вартості цієї послуги, що є підставою для стягнення з нього на користь позивача заборгованості за надані та спожиті житлово-комунальні послуги. Також підлягають стягненню інфляційні втрати, 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання.

Не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд розглянув справу без участі відповідача, що позбавило його можливості надати до суду свої заперечення.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 24 червня 2024 року відкрито провадження у цій справі та постановлено розгляд справи проводити відповідно до правил Глави 10 Розділу ІІІ ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).

При цьому, роз`яснено, що клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач може подати в строк, що не перевищує п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а позивач - не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Не пізніше п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження, копії позовної заяви та додатків до неї, до початку розгляду справи по суті, відповідач має право надіслати відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову до суду з підтвердженням направлення позивачу, іншому відповідачу та третій особі у справі копії відзиву та доданих до нього документів.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, а рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованими, ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з вимогами статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого судового рішення.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач

Судді