Справа № 462/3327/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі головуючої судді Постигач О. Б., секретаря судового засідання Глушко С. І., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Представниця позивача Ткаченко М.М. через систему «Електронний суд» звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договорами від 12.07.2021 року № 5061164, від 13.07.2021 року № 75644714, від 12.07.2021 року № 100370889 у розмірі 117 505,18 грн. та вирішити питання про розподіл судових витрат, серед яких стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що між первісними кредиторами та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитні договори від 12.07.2021 року № 5061164, від 13.07.2021 року № 75644714, від 12.07.2021 року № 100370889 шляхом обміну електронним повідомленням, які підписані у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач отримав відповідні кредитні кошти, із встановленням строків їх повернення та сплати відсотків за користування такими коштами, однак останній свої зобов`язання за кредитними договорами не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість, право вимоги за якою перейшло до позивача. На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги задоволити.

14.05.2025 року від представниці позивача Ткаченко М. М. через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про долучення доказів.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 27.05.2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення /виклику/ сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

Відповідач ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, скерованими за його зареєстрованим місцем проживання.

Таким чином, надсилання листа рекомендованою поштою на фактичну адресу є достатнім для визнання повідомлення належним чином здійсненим, оскільки подальше отримання кореспонденції адресатом не залежить від волі та контролю відправника, зокрема й суду.

Указана правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2021 у справі № 911/3142/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б.

Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами.

Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду не надходило.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, оцінивши подані докази, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо укладення договору про споживчий кредит № 5061164 від 12.07.2021 року

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» URL: https://miloan.ua/ укладено договір про споживчий кредит № 5061164 (індивідуальна частина) (далі Договір) /а.с.17-23/.

Відповідно до довідки про ідентифікацію виданих ТОВ «Мілоан» відповідач ОСОБА_1 акцептував указаний договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором W60913, що свідчить про повне ознайомлення відповідача з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою за споживчим кредитом та графіком платежів за вказаним договором /а.с.42/.

Згідно з п. 1.1. Договору товариство зобов`язалось на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути товариству кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору загальний розмір кредиту становить 10 000,00 грн.

Пунктом п. 1.3. Договору встановлено, що кредит надається строком на 30 днів з 12.07.2021 року (строк кредитування).

Відповідно до п. 1.4. Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 11.08.2021 року.

Пунктом 1.5.1. Договору встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 1 900,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом становлять 5 100,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,70 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору).

Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3. цього Договору (1.7. Договору).

Згідно з 2.2.1. Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.

Розділом 2.3 Договору урегульовано порядок пролонгації кредитування.

Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору.

Пунктом 2.4.1 Договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору, а у випадку пролонгацій не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Відповідно до п. 3.2.6. Договору кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавець отримає від Позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором.

Розділом 4 Договору встановлено відповідальність сторін та її види (стягнення пені п. 4.1., або процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до п. 4.2. Договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової ставки), передбаченої п. 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.

Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

У п. 6.3. Договору сторонами погоджено, що приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Отож, з матеріалів справи випливає, що указаний Договір є електронним договором, а наявні в матеріалах справи копії є лише паперовими копіями електронного договору.

До Договору додано Графік платежів , що є Додатком № 1 до Договору про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 5061164, відповідно до якого, в кінці строку кредитування, а саме 11.08.2021 року позичальник повинен повернути суму процентів у розмірі 5 100,00 грн., комісію в розмірі 1 900,00 грн. та тіло кредиту 10 000,00 грн., що разом становить 17 000,00 грн. /а.с.21/.

Також до Договору додано Паспорт споживчого кредиту № 5061164 (Додаток № 2 до Договору про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 5061164), який містить детальний порядок повернення кредиту, із встановленням кількості періодичних платежів, періодичності їх внесення, залишку суми кредиту після сплати поточного платежу, суми кредиту до сплати, нарахованих процентів до сплати та суми платежу до сплати та Анкету-заяву на кредит № 5061164 /а.с.21 зворот-22, 22 зворот-23/.

Позивачем на підтвердження перерахування коштів надано Довідку від ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», відповідно до якої товариство підтверджує, що платежі успішно проведені в системі. Деталі операцій: номер в системі FONDY: 423587160, номер операції: cc3d27a3-8c0e-42af-9a64-ce_71413636; дата проведення платежу: 12.07.2021; призначення платежу: Кошти згідно договору 5061164; сума платежу: 10 000,00; валюта платежу: UAH; платіжний метод: карта MASTERCARD; статус платежу: approved; номер карти: НОМЕР_1 ; банк картки отримувача: Monobank /а.с.42 зворот/.

Із відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що заборгованість відповідача за договором від 12.07.2021 року № 5061164 становить 37 837,06 грн. та складається із: заборгованості по тілу кредиту 8 159,00,00 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 27 778,06 грн.; заборгованості з комісії 1 900,00 грн.; заборгованості з пені 0,00 грн. /а.с.43-44/.

29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 29-11-102, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а останній приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників /а.с.53-55/.

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу від 29.11.2021 року № 29-11-102, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількістю 4700, після чого, з урахуванням умов договору факторингу до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей /а.с.55 зворот/.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 29.11.2021 року до договору факторингу від 29.11.2021 року № 29-11-102 ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 (порядковий номер 2458) за договором від 12.07.2021 року № 5061164 в розмірі 37 837,06 грн., з яких: 8 159,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту; 27 778,06 грн. сума заборгованості за відсотками; 1 900,00 грн. заборгованість по комісії /а.с.56 зворот, 105/.

10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено Договір факторингу №10-03/2023/01, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема відповідача /а.с.68-71/.

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу від 10.03.2023 року № 10-03/2023/01, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількістю 29 141, після чого, з урахуванням умов договору факторингу № 10-03/2023/01 від 10.03.2023 року до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей /а.с.71/.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.03.2023 року до Договору факторингу від 10.03.2023 року № 10-03/2023/01 позивач набув права грошової вимоги до відповідача (порядковий номер 16909) в розмірі 73 328,71 грн., з яких: 8 159,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 63 269,71 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 1 900,00 грн. сума заборгованості з комісії /а.с.72 зворот, 95/.

Щодо укладення договору про споживчий кредит № 100370889 від 12.07.2021 року

12.07.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 за офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» URL: https://miloan.ua/ укладено договір про споживчий кредит № 100370889 (індивідуальна частина) (далі Договір) /а.с.24-27/.

Відповідно до довідки про ідентифікацію виданих ТОВ «Мілоан» відповідач ОСОБА_2 акцептував указаний договір шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором U43009, що свідчить про повне ознайомлення відповідача з умовами обчислення загальної вартості кредиту, реальною річною процентною ставкою за споживчим кредитом та графіком платежів за вказаним договором /а.с.45/.

Згідно з п. 1.1. Договору товариство зобов`язалось на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі кредит), а позичальник зобов`язався повернути товариству кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором.

Відповідно до п. 1.2. Договору загальний розмір кредиту становить 5 000,00 грн.

Пунктом п. 1.3. Договору встановлено, що кредит надається строком на 22 дні з 12.07.2021 року (строк кредитування).

Відповідно до п. 1.4. Договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 03.08.2021 року.

Пунктом 1.5.1. Договору встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 500,00 грн., яка нараховується за ставкою 1,00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом становлять 1 100 грн., які нараховуються за ставкою 1,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п. 1.6. Договору).

Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п. 2.2., 2.3. цього Договору (1.7. Договору).

Згідно з 2.2.1. Договору позичальник сплачує кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п. 1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п. 1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п. 1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п. 1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору.

Розділом 2.3 Договору урегульовано порядок пролонгації кредитування.

Відповідно до п. 2.3.1.2 Договору передбачено пролонгацію на стандартних (базових) умовах: позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб, вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів.

Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною у п. 1.6. Договору.

Пунктом 2.4.1 Договору встановлено, що позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну, передбаченого п. 1.4. Договору, а у випадку пролонгацій не пізніше дати завершення періоду, на який продовжено строк кредитування.

Відповідно до п. 3.2.6. Договору кредитодавець має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати, а також передавати в заставу свої права за цим Договором (повністю або частково) на користь третіх осіб в будь-який час протягом строку дії цього Договору без згоди Позичальника. У випадку, якщо після відступлення прав вимоги за цим Договором Кредитодавець отримає від Позичальника платіж (кошти) для погашення існуючої заборгованості за цим Договором, такий платіж (кошти) відповідно до ч. 2 ст. 516 ЦК України Позичальнику не повертаються і зараховуються в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за цим Договором.

Розділом 4 Договору встановлено відповідальність сторін та її види (стягнення пені п. 4.1., або процентів за ч. 2 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до п. 4.2. Договору у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, кредитодавець, починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгації та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нараховувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової ставки), передбаченої п. 1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимоги Кредитодавця.

Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця та доступний зокрема через сайт кредитодавця та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби.

У п. 6.3. Договору сторонами погоджено, що приймаючи пропозицію кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) (копії додаються) договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) кредитодавцем, що розміщені на сайті кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору.

Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки.

Отож, з матеріалів справи випливає, що указаний Договір є електронним договором, а наявні в матеріалах справи копії є лише паперовими копіями електронного договору.

До Договору додано Графік платежів , що є Додатком №1 до Договору про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 100370889, відповідно до якого, в кінці строку кредитування, а саме 03.08.2021 року позичальник повинен повернути суму процентів у розмірі 1 100,00 грн., комісію в розмірі 500,00 грн. та тіло кредиту 5 000,00 грн., що у сукупності становить 6 600,00 грн. /а.с.28/.

Також до Договору додано Паспорт споживчого кредиту № 100370889 (Додаток № 2 до Договору про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 100370889), який містить детальний порядок повернення кредиту, із встановленням кількості періодичних платежів, періодичності їх внесення, залишку суми кредиту після сплати поточного платежу, суми кредиту до сплати, нарахованих процентів до сплати та суми платежу до сплати та Анкету-заяву на кредит № 100370889 /а.с.28 зворот-29, 29 зворот-30/.

Позивачем на підтвердження перерахування коштів надано Довідку від ТОВ «Фінансова компанія «Елаєнс», відповідно до якої товариство підтверджує, що платежі успішно проведені в системі. Деталі операцій: номер в системі FONDY: 423578374; номер операції: 46f32279-ef00-47c1-b11a-c74e65bd7bbc_88689345; дата проведення платежу: 12.07.2021; призначення платежу: Кошти згідно договору 100370889; сума платежу: 5000.00; валюта платежу: UAH; платіжний метод: карта MASTERCARD; статус платежу: approved; номер карти: НОМЕР_1 ; банк картки отримувача: Monobank /а.с.45 зворот/.

Із відомостей про щоденні нарахування та погашення вбачається, що заборгованість відповідача за договором від 12.07.2021 року № 100370889 становить 16 526,22 грн. та складається із: заборгованості по тілу кредиту 3 871,00 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги 12 155,22 грн.; заборгованості з комісії 500,00 грн.; заборгованості з пені 0,00 грн. /а.с.46-47/.

30.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено Договір факторингу № 30-11-65, у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» передає (відступає) ТОВ «Вердикт Капітал» за плату належні йому права вимоги, а останній приймає належні ТОВ «Мілоан» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників /а.с.58-60/.

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількістю 3 063, після чого, з урахуванням умов договору факторингу до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей /а.с.60 зворот/.

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників від 30.11.2021 року до договору факторингу № 30-11-65 від 30.11.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 (порядковий номер 1599) за договором від 12.07.2021 року № 100370889 в розмірі 16 526,22 грн., з яких: 3 871,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 12 155,22 грн. сума заборгованості за відсотками; 500,00 грн. заборгованість по комісії /а.с.61-62, 105/.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено Договір факторингу № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема відповідача /а.с.74-77/.

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількістю 207 307, після чого, з урахуванням умов договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей /а.с.76 зворот/.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.01.2023 року до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача (порядковий номер 39713) в розмірі 33 171,52 грн., з яких: 3 871,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 800,52 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 500 грн. сума заборгованості з комісії /а.с.79, 96/.

Щодо укладення договору позики № 75644714 від 13.07.2021 року

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13.07.2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено Договір позики № 75644714 (надалі Договір), за умовами п. 2.1-2.3 якого позикодавець надав відповідачу грошові кошти у розмірі 6 000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою процентів у розмірі 1,99 % в день (базова процентна ставка/фіксована) /а.с.31/.

Указаний Договір підписано відповідачем електронним підписом шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора «qLcS9s6IG6» у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Електронні підписи сторін зазначені в розділі 18 реквізити сторін /а.с.31/.

Відповідно до п. 3. Договору позикодавець надає позичальнику детальний перелік складових загальної вартості кредиту у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника(за наявності) та третіх осіб за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що зазначена у додатку № 1 до Договору, який є його невід`ємною частиною.

Вказаний додаток № 1 до договору позики № 75644714 від 13.07.2021 року також підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором «qLcS9s6IG6» /а.с.31 зворот/.

У п. 5.1 Договору встановлено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує, що він ознайомився на сайті https://mycredit.ua/ua/documents-license/з повною інформацією щодо Позикодавця та його послуги та з Офіційними правилами програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», в якій визначені умови застосування зниженої процентної ставки, а також із правилами постійно діючої акції під умовною назвою «OH MY FREEDOM (перша позика 0.01%)» для споживачів фінансових послуг ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», розміщених за адресою https://mycredit.ua/ua/akcii/.

Крім цього, відповідно до п. 12. Договору цей договір укладено дистанційно, в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, та підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Також суду надано Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», затвердженими рішенням загальних зборів учасників ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (протокол № 11/02/2021 від 11.02.2021), якими передбачені основні умови надання грошових коштів у позику товариством /а.с.32-37/.

На підтвердження перерахування відповідачу суми кредиту у розмірі 6 000,00 грн., до позовної заяви додано довідку від 05.02.2025 року № КД-000007551/ТНПП, видану ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», у якій зазначено що 13.07.2021 року відбувся успішний переказ на картку № НОМЕР_2 , отримувач ОСОБА_1 , номер платежу: 0f75255c-e2d1-4e76-ad98-41f10ab5f772 /а.с.48/.

Відтак, реквізити платіжної картки, вказаної ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес», збігаються із тими, які зазначено у пункті 18 Договору (Реквізити сторін) /а.с.31/.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за Договором № 75644714 від 13.07.2021 року, заборгованість відповідача станом на 27.01.2022 року становить 20 278,00 грн. та складається з: 6 000,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14 278,00 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги /а.с.50 зворот-52/.

27.01.2022 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 27/01/2022, відповідно до якого ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором позики № 75644714 від 13.07.2021 року /а.с.63-65/.

Відповідно до Реєстру боржників від 27.01.2022 року до Договору факторингу від 27.01.2022 року № 27/01/2022 ТОВ «Вердикт Капітал» набув права грошової вимоги до відповідача (порядковий номер 5235) в розмірі 20 278,00 грн., з яких: 6 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 278,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги /а.с.66 зворот-67, 106/.

10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та позивачем укладено Договір факторингу № 10-01/2023, у відповідності до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» передає (відступає) позивачу за плату належні йому права вимоги, а позивач приймає належні ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги до боржників, зокрема відповідача /а.с.74-77/.

Відповідно до акта прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників, кількістю 207 307, після чого, з урахуванням умов договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року до клієнта від фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей /а.с.76 зворот/.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.01.2023 року до Договору факторингу № 10-01/2023 від 10.01.2023 року позивач набув права грошової вимоги до відповідача за Договором позики № 75644714 від 13.07.2021 року (порядковий номер 63065) в розмірі 20 387,80 грн., з яких: 6 000,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 14 278,00 грн. сума заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги; 109,80 грн. сума заборгованості з комісії /а.с.78-79, 97/.

Відповідно до вимог ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

При цьому, в ч. 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (в редакції чинній на день виникнення правовідносин) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію».

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Як регламентовано ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Договори, укладені між сторонами в електронній формі, мають силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами, які узгодили всі умови, так як без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора (коду, що відповідно до домовленості є електронним підписом позичальника, який використовується ним як аналог власноручного підпису), без здійснення входу відповідачем на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитні договори між відповідачем ОСОБА_1 та первісними кредиторами не було б укладено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14.06.2022 року у справі № 757/40395/20-ц, від 12.01.2021 року у справі № 524/5556/19, від 07.10.2020 року у справі № 127/33824/19, від 23.03.2020 року у справі № 404/502/18.

На підставі вищенаведених правових норм, беручи до уваги те, що вказані вище Договори підписані відповідачем електронним підписом, наявність якого разом з підписом та електронним підписом позивача підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх, є доведеним факт укладення між сторонами кредитних договорів, та про те, що відповідач всі умови Договорів цілком зрозумів та підтвердив те, що сторони Договорів діяли свідомо, були вільні в його укладенні, вільні у виборі контрагента та умов Договорів.

Оскільки вказані договори, які підписані сторонами, є чинними, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, суд дійшов висновку про те, що між первісними кредиторами та ОСОБА_1 як позичальником, виникли договірні відносини щодо користування кредитними коштами.

Згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання),

Згідно з ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до положень ст. ст. 512, 513 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Згідно з ч. 1 ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України передбачено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

На підставі наведених положень, а також враховуючи досліджені судом докази на підтвердження відступлення права вимоги за Договором позики, суд зазначає, що відступлення права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитними договорами відбулося відповідно до норм чинного законодавства та договірних умов.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-979цс15, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Щодо заявленої суми стягнень

Судом встановлено, що між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договори про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 5061164, від 12.07.2021 року № 100370889, а між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем від 13.07.2021 року № 75644714 за умовами яких останньому в подальшому перераховано грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., 5 000,00 грн. та 6 000,00 грн. відповідно.

Згідно наданих представником позивача розрахунків, заборгованість відповідача станом на 27.04.2025 року становить:

- за договором про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 5061164 у розмірі 73 328,71 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 8 159,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 63 269,71 грн.; заборгованості за комісіями у сумі 1 900,00 грн. /а.с.101/;

- за договором про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 100370889 у розмірі 33 171,52 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 871,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 28 800,52 грн.; заборгованості за комісіями у сумі 500,00 грн. /а.с.102/;

- за договором позики від 13.07.2021 року № 75644714 у розмірі 20 387,80 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 6 000 грн., заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 14 278,00 грн.; заборгованості за 3 % річних у сумі 13,80 грн. та інфляційними збитками у сумі 96,00 грн. /а.с.103/.

Однак суд не може погодитись з тим, що у відповідача внаслідок порушення умов кредитних договорів утворилась заборгованість, яка відповідно до розрахунків становить в загальній сумі (з урахуванням позиції позивача про зменшення суми) 117 505,18 грн., з наступних мотивів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

На основі аналізу цих правових норм Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 444/9519/12 (постанова від 28.03.2018 року) вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Як вбачається з Договорів про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 5061164, від 12.07.2021 року № 100370889 сторони погодили, що кредити надаються строком на 30 та 22 дні відповідно (п. 1.3. Договорів).

З аналізу умов Договорів кредиту, які є ідентичними, зокрема п.п.1.6, в якому, стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом; змісту пунктів 2.2.2 та 2.2.3 Договору, а також розділу 2.3 Договору, відповідно якого Позичальник може збільшити строк кредитування на 1 (один) день шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій), суд дійшов висновку, що строк кредиту пролонговувався, оскільки за умовами кредитування збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз, коли Позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів.

Факт пролонгування відповідачем ОСОБА_1 отриманих кредитів підтверджується матеріалами справи, зокрема відомостями про щоденні нарахування за договором від 12.07.2021 року № 5061164, згідно яких відповідач неодноразово пролонговував термін кредитування, частково сплачуючи на виконання умов пролонгації процентів по кредиту, тіла кредиту та комісію за пролонгацію /а.с.43-44/ та відомостями за договором від 12.07.2021 року № 100370889, відповідно до яких відповідач також пролонговував термін кредитування /а.с.46-47/.

Водночас, знаданих позивачем розрахунків щодо щоденного нарахування та погашення заборгованості встановлено, що суми заборгованості відповідача на дати відступлення права вимоги за всіма трьома договорами істотно відрізняються від розмірів вимог, заявлених позивачем у Реєстрах боржників, що свідчить про безпідставне збільшення нарахувань після зміни кредитора. Так, за Договором від 12.07.2021 року № 100370889 сукупна заборгованість на момент відступлення права вимоги становила 16 526,22 грн., у тому числі 3 871,00 грн. основного боргу, 12 155,22 грн. процентів та 500,00 грн. комісії, проте у Реєстрі боржників від 10.01.2023 до Договору факторингу № 10-01/2023 заявлена сума до стягнення 33 171,52 грн., з яких 28 800,52 грн. становлять проценти. Таким чином, сума процентів була збільшена більш як удвічі після відступлення права вимоги, без посилання на пролонгацію кредитного договору чи іншу правову підставу.

Аналогічна ситуація встановлена за Договором від 12.07.2021 року № 5061164: відповідно до розрахунку, заборгованість становила 37 837,06 грн (8 159,00 грн тіло кредиту, 27 778,06 грн проценти, 1 900,00 грн комісія), водночас у Реєстрі боржників від 10.03.2023 до Договору факторингу № 10-03/2023/01 зазначено суму 73 328,71 грн., у тому числі 63 269,71 грн . процентів, що є результатом безпідставного збільшення процентів поза межами строку кредитування та після відступлення вимоги.

За Договором від 13.07.2021 року № 75644714 заборгованість відповідача становила 20 278,00 грн., з яких 6 000,00 грн. основний борг, 14 278,00 грн. нараховані проценти, однак у Реєстрі боржників від 10.01.2023 до Договору факторингу № 10-01/2023 заявлено суму до стягнення у розмірі 20 387,80 грн., додатково зазначивши 109,80 грн комісії. Жодних доказів пролонгації договору або чинності додаткових нарахувань після спливу первинного строку кредитування суду не надано. Отже, суд дійшов висновку, що нарахування процентів та комісій після спливу строку кредитування та після відступлення права вимоги є неправомірним, оскільки проценти можуть нараховуватися лише в межах узгодженого строку кредитування, якщо інше не доведено належними доказами пролонгації, а новий кредитор в силу положень ст. 514 ЦК України має право вимагати лише ті грошові суми, які існували на момент переходу права вимоги, але не збільшувати їх на власний розсуд.

З огляду на умови (термін) кредитування та відсутність в позовній заяві обґрунтування нарахування у вказаний період відсотків суд вважає неправомірним.

Таким чином, розрахунок заборгованості позивача у частині процентів та комісій підлягає коригуванню шляхом обмеження розмірами, що існували на дату відступлення права вимоги.

Відтак, в межах строку кредитування та його пролонгації повинно було відбуватись нарахування відсотків, тоді як позивач обраховує зазначені відсотки за кредитним договором понад строк, встановлений умовами укладених кредитних договорів, що суперечить правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження №12-16гс22), зі змісту якої вбачається, що право позикодавця нараховувати проценти припиняється після спливу обумовленого в договорі строку. Прострочення виконання позичальником зобов`язання з повернення позики є підставою лише для притягнення його до цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченої ст. 625 ЦК України. Адже регулятивні відносини між сторонами договору позики обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати борг. Однак якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення позики, в цій частині між ним та позикодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Інакше кажучи, оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, то регулятивна норма ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.

Аналогічна правова позиція була викладена також в п. 6.28 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 7 червня 2023 року у справі № 234/3840/15-ц, кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву.

Таким чином, позикодавець відповідно до положень статті 1048 ЦК України мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування, після закінчення строку дії договору у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти.

Згідно правової позиції, викладеної у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (провадження № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року (провадження № 14-318цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Крім цього, під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.

Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

При цьому, суд вважає релевантним посилання на вказане рішення Конституційного Суду України при вирішенні питання про розмір відсотків за порушення відповідачем грошового зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Вказаної позиції щодо можливості зменшення процентів за прострочення виконання грошових зобов`язань дійшов Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним.

Суд вважає, що нарахована позивачем сума по відсотках за користування кредитом не відповідає вимогам чинного законодавства про захист прав споживачів. Крім того, передбачення в електронному договорі такого високого розміру відсотків порушує принцип рівності сторін договору, учасником якого є відповідач як споживач, тим самим порушує його права споживача, тому вимога позивача про стягнення цих сум заборгованості за відсотками, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим чинним ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем, а наявність в останнього як кредитора можливості стягувати з відповідача як споживача надмірні грошові суми відсотків, спотворює їх дійсне правове призначення як засобу розумного стимулювання відповідача як боржника виконувати основне грошове зобов`язання.

Указані вище позиції також підтримав Львівський апеляційний суд у постанові від 04.02.2025 року у справі № 453/872/24, Дніпровський апеляційний суд у постанові від 30.09.2025 року у справі № 185/7275/24.

З огляду на наведене, суд при вирішенні питання щодо стягнення відсотків, встановивши співрозмірність нарахованих відсотків по невиконаному зобов`язанню відповідача та враховуючи інтереси обох сторін, з огляду на необхідність беззаперечного дотримання принципів справедливості, добросовісності і розумності, вважає за необхідне зменшити розмір відсотків до 50 % від їх загальної суми, а саме: за договором про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 5061164 у сумі 13 889,03 грн. (27 778,06 / 50%); за договором про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 100370889 у сумі 6 077,61 грн. (12 155,22 / 50%); за договором позики від 13.07.2021 року № 75644714 у сумі 7 138,00 грн. (14 278,00 / 50%).

Таким чином, виходячи із суми позики, узгодженої процентної ставки у розмірі за день, строку кредитування (строку договору) та пролонгацію договору на строк, не більше 60 днів у відповідності до п. 2.3.1.2. Договору, суд дійшов висновку про часткове задоволення заявлених вимог та стягнення на користь позивача заборгованості:

- за договором про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 5061164 у розмірі 22 048,03 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 8 159,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 13 889,03 грн.;

- за договором про споживчий кредит від 12.07.2021 року № 100370889 у розмірі 12 968,75 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 871,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 6 077,61 грн.;

- за договором позики від 13.07.2021 року № 75644714 у розмірі 13 138,00 грн, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у сумі 3 871,00 грн, заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 7 138,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача комісії, пов`язаної з наданням кредиту зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.

Згідно з ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Згідно з ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Разом із тим, згідно постанови Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 20.07.2022 у справі № 343/557/15-ц, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Отже, за висновками Верховного Суду несправедливими є положення договору про споживчий кредит, який містить умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Крім того, у п. 25 постанови Верховного Суду у справі № 363/1834/17 зауважено, що сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-Ш), однією із яких є розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (пункт 3 частини третьої статті 47 цього Закону), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку (п. 29 постанови у справі № 363/1834/17).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі № 204/224/21 (провадження №61-4202сво22) зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.5.1. Договорів встановлено комісію за надання кредиту у розмірі 1 900,00 грн. та 500,00 грн., яка нараховується за ставкою 19 та 10 відсотків, відповідно, від суми кредиту одноразово.

Разом із тим, таку суму коштів первісні кредитори вчинили на власну користь, а такі дії не становлять кредитну послугу, яку замовив позичальник, оскільки відповідають економічним потребам лише самого кредитодавця. При цьому, відповідно до висновків Верховного Суду, кредитодавець не уповноважений стягувати з позичальника таку плату.

Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що стягнення з відповідача комісії за надання кредиту суперечить положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», відтак така вимога позивача задоволенню не підлягає.

Окремо суд зазначає, що за Договором позики від 13.07.2021 року № 75644714 умови щодо нарахування будь-якої комісії відсутні. У розрахунку заборгованості, наданому самим позивачем, також відсутні відомості про існування заборгованості з комісії: загальна сума боргу станом на 27.01.2022 року складається виключно з 6 000,00 грн основного боргу та 14 278,00 грн процентів. Водночас у Реєстрі боржників від 10.01.2023 року до Договору факторингу № 10-01/2023 позивач без будь-якого документального обґрунтування зазначив додаткову суму 109,80 грн як заборгованість з комісії. Жодного договору, додаткової угоди, тарифів, внутрішніх правил чи інших належних доказів, які б підтверджували існування або нарахування такої комісії, до матеріалів справи не долучено.

Таким чином, включення позивачем комісійних нарахувань до суми боргу при відступленні права вимоги є безпідставним, оскільки умови договору не містили положень про сплату комісії, сторони не укладали додаткових угод про її встановлення, а розрахунок первісного кредитора не передбачав наявності такої заборгованості.

З огляду на викладене, нарахування комісії в сумі 109,80 грн за Договором позики від 13.07.2021 року № 75644714 є неправомірним і не підлягає стягненню.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем сплачено 2 422,40 грн. судового збору.

Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 48 154,78 грн., а тому судовий збір у пропорційному розмірі 992,70 грн. потрібно покласти на відповідача.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником ТОВ «Коллект Центр» надано суду Договір про надання правової допомоги від 01.07.2024 року № 01-07/2024, укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» в особі керуючого партнера Бурдюг Т. В., заявку на надання юридичної допомоги № 841 від 01.03.2025 року, витяг з Акту № 6 про надання юридичної допомоги від 31.03.2025 року /а.с.12-13, 15, 16/.

Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року у справі № 275/150/22 вказав, що, виходячи з принципів диспозитивності та змагальності, суд не вправі зменшувати суму витрат на професійну правничу допомогу з власної ініціативи, а таке питання може бути вирішене лише за клопотанням іншої сторони за умови доведення неспівмірності цих витрат зі складністю справи, обсягом наданих послуг та результатами розгляду. Водночас заявлена до стягнення сума витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн є надмірною з огляду на те, що позовні вимоги задоволені лише частково, а компенсація витрат має визначатися пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог та співмірно до фактичного внеску представника у результат справи, що узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зроблено висновок, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 17.04.2024 року у справі № 756/6927/20, від 04.04.2024 року у справі № 701/804/21, від 10.04.2024 року у справі № 530/259/21, від 10.04.2024 року у справі № 367/6289/21, у яких також вирішувалось питання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу за відсутності заперечень іншої сторони.

Для включення всієї суми витрат на правову допомогу у відшкодування за рахунок відповідача, відповідно до положень статей 137, 141 ЦПК України, має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір цих витрат є розумним та виправданим. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

Із урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо (пункт 6.52 постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 02.02.2024 у справі № 910/9714/22).

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24.01.2022 у справі № 911/2737/17).

Відтак, аналізуючи надані докази та виходячи з того, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, незначну складність справи, враховуючи ціну позову, значення справи для сторін, тривалість судового провадження, наявність численної усталеної практики, критерій розумності розміру судових витрат відносно конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, до стягнення з відповідача на користь ТОВ «Коллект Центр» підлягають витрати за надану професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 264-265,274,279,280-281 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» 48 154 (сорок вісім тисяч сто п`ятдесят чотири) гривні 78 копійок.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 70 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного судушляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр», , місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечнікова, буд. 3, офіс 306.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Постигач О. Б.