КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2025 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/16343/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач),

суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.

при секретарі Мудрак Р. Р.

за участі представника позивача - адвоката Сердійчука О. Л.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області

у складі судді Осаулової Н. А.

від 04 серпня 2025 року

у цивільній справі № 381/2731/25 Фастівського міськрайонного суду Київської області

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ТОВ «Коллект Центр» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 , в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами № 433 вiд 15.05.2021, № 962 вiд 23.05.2021, № 814 від 28.05.2021 у сумі 141 708,49 грн, понесені витрати на правову допомогу та судовий збір.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за договором про надання фінансових послуг № 433 «Стандартний» від 15.05.2021, за договором про надання фінансових послуг № 962 «Стандартний» від 23.05.2021, за договором про надання фінансових послуг № 814 «Стандартний» від 28.05.2021, яка становить 141 708,49 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) 11 300, 00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги 130 408 грн 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 2 422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково розмірі 13 966 грн, а саме: за кредитним договором № 433 в сумі - 7 906 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 900 грн, заборгованість за процентами - 2 006 грн; за кредитним договором № 962 в сумі - 1 770 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 1 500 грн, заборгованість за процентами - 270 грн; за кредитним договором № 814 в сумі - 4 290 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 3 900 грн, заборгованість за процентами - 390 грн та зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 3 000 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що Закон України «Про споживче кредитування» застосовується до даних спірних правовідносин, оскільки кредит був виданий на некомерційні особисті потреби споживача кредитних послуг, від одного до трьох місяців або на вимогу в порядку ч.3 ст. 3 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказує, що одночасне застосування положень ст. 1048 ЦК України та ст. 625 ЦК України є неможливим з огляду на правову позицію ВС за якою поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.28). Вказані вище висновки Велика Палата Верховного Суду зазначила у постановах від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

Нарахування відсотків за ст. 1048 ЦК України, після закінчення строку кредитування незаконне та безпідставне, згідно пункту 91 постанови Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12. Тому, апелянт не визнає нараховані за кредитним договором відсотки, що нараховані поза межами погодженого графіку погашення та поза межами погодженого строку кредитування за Додатку № 1 до кредитного договору.

Після закінчення строку кредитування, договором передбачено нарахування відсотків за ст. 625 ЦКУ, від сплати яких звільнений боржник за кредитним договором в період дії карантинних обмежень, згідно п.6 Прикінцевих та перехідних положень Закона України «Про споживче кредитування». Тому, розмір боргу за процентами, що нараховані за кредитними договорами, після закінчення погодженого між сторонами строку кредитування, за фактичне неправомірне користування грошовими коштами позичальником, що нараховані за ст. 625 ЦКУ - неправомірне.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу Ткаченко М. М. в інтересах ТОВ «Коллект Центр» просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, а рішення суду залишити без, вважаючи його законним.

Щодо нарахування відсотків, позивач вказує, що згідно з ЦК України позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти у розмірі та на умовах, встановлених договором. Відповідач не надала доказів невірного нарахування відсотків, зокрема, власного «контррозрахунку». Посилається на Постанову Верховного Суду від 07.06.2023 по справі № 234/3840/15, що незгода з розрахунком не є підставою для відмови у позові у повному обсязі. Згідно з умовами договору, граничний строк кредитування становив 1 рік. Договори було укладено 15.05.2021, отже строк дії закінчився 15.05.2022. Нарахування відсотків, яке здійснювалось за погодженою фіксованою ставкою (змінна залежно від строку прострочення: 2% на день, потім 3,64%, 5,02% і 7,67% на день), здійснювалося в межах цього річного строку кредитування.

Позивач підкреслює, що заборгованість складається лише з тіла кредиту та відсотків, при цьому пеня, неустойка та інші штрафні санкції не нараховувалися. Тому посилання відповідача на норми про звільнення від сплати неустойки (штрафу, пені) у період дії карантину або воєнного стану (п. 15, 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування») не застосовуються, оскільки відсотки не є пенею. Позивач також посилається на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, який підтверджує правомірність нарахування відсотків у межах строку кредитування.

Щодо продовження строку кредитування в односторонньому порядку, Позивач зазначає, що відповідні зміни до Закона України «Про споживче кредитування» набули чинності 24.12.2023. Оскільки строк кредитування закінчився 15.05.2022 - до набрання чинності вказаних положень - і в подальшому строк дії договорів не продовжувався, ці норми закону не можуть бути застосовані у спірних правовідносинах

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги з підстав викладених у відзиві.

Відповідач у судове засідання не прибув, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином.

Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 15.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання фінансових послуг № 433 «Стандартний» (далі - кредитний договір).

За вказаним кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати позичальнику погоджену між сторонами в заяві-анкеті суму коштів в розмірі 5 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Орієнтовний строк повернення кредиту 17 днів з моменту отримання, а проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%. Граничний строк кредитування 1 рік.

Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, одноразовим ідентифікатором.

Також позивачем надано анкету-заяву, графік платежів, паспорт споживчого кредиту як додатки до вказаного договору.

23.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання фінансових послуг №962 «Стандартний» (далі - кредитний договір).

За вказаним кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати позичальнику погоджену між сторонами в заяві-анкеті суму коштів в розмірі 1 500,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Орієнтовний строк повернення кредиту 9 днів з моменту отримання, а проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%. Граничний строк кредитування 1 рік.

Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, одноразовим ідентифікатором.

Також позивачем надано анкету-заяву, графік платежів, паспорт споживчого кредиту як додатки до вказаного договору.

28.05.2021 між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_2 укладено Договір про надання фінансових послуг № 814 «Стандартний» (далі - кредитний договір).

За вказаним кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» зобов`язалось надати позичальнику погоджену між сторонами в заяві-анкеті суму коштів в розмірі 3 900,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов договору, його додатків та правил. Орієнтовний строк повернення кредиту 4 дні з моменту отримання, а проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%. Граничний строк кредитування 1 рік.

Договір укладено в електронній формі шляхом підписання електронним підписом відповідача, одноразовим ідентифікатором.

Також позивачем надано анкету-заяву, графік платежів, паспорт споживчого кредиту як додатки до вказаного договору.

ТОВ «Служба миттєвого кредитування» свої зобов`язання за договорами виконало та 15.05.2021 перерахувало відповідачу на картку № НОМЕР_1 кошти у сумі 5 900,00 грн, 23.05.2021 - 1 500,00 грн та 28.05.2021 - 3 900,00 грн.

У той же час, матеріали справи не містять доказів на підтвердження виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитними договорами на умовах, встановлених ними.

Задовольняючи позов про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами були належним чином укладені три договори про надання фінансових послуг в електронній формі (шляхом підписання одноразовим ідентифікатором), за якими позичальник отримала кошти (5 900,00 грн, 1 500,00 грн, 3 900,00 грн) і порушила свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів. Встановивши, що право вимоги за цими договорами було правомірно відступлено на користь ТОВ «Коллект Центр» за договорами факторингу, суд дійшов висновку про наявність заборгованості. Суд встановив, що нарахування відсотків здійснювалося у відповідності до умов договору та в межах річного граничного строку кредитування, а штрафні санкції кредитором не нараховувались. Таким чином, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог.

Із висновками суду колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Отримання позикових коштів, як і їх неповернення відповідачем не заперечується. Водночас відповідач заперечує розмір нарахованих позивачем відсотків.

Перевіряючи доводи скарги щодо обґрунтованості розміру стягнутих із відповідачки процентів за користування позиковими коштами, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Згідно з статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Тлумачення статті 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в Главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Як вбачається з матеріалів справи укладені ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ( ОСОБА_2 ) Договір про надання фінансових послуг є ідентичними й відрізняються лише розміром позики та строком її повернення.

У розділі 1 усіх договорів - «Предмет, строк дії договору та порядок укладення договору» сторонами узгоджено надання позичальнику в грошових коштів та строк їх повернення. Зокрема розмірі 5 900,00 грн строком повернення кредиту 17 днів з моменту отримання за договором від 15.05.2021 № 433; 3 900 грн строком повернення 4 дні за договором № 814, та 1 500 грн строком повернення - 9 днів за договором № 962.

Умовами п. 1.4 вказаних договорів сторони погодили, що проценти за користування розраховуються від суми кредиту за кожний день користування: 2% за кожний день користування за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування не пізніше ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою (2%); починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення процентна ставка збільшується ще на 1,38%; починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується ще на 2,65%.

Суд першої інстанції помилково ототожнив ці нарахування, здійснювані після прострочення, з правомірною платою за користування, лише посилаючись на те, що це відбувалося у межах річного граничного строку кредитування (п. 1.9 договору).

Колегія суддів зазначає, що вказаний підхід суперечить усталеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, згідно з якою цивільне законодавство чітко розмежовує: проценти за користування кредитом (ст. 1048 ЦК України) як плату за правомірне користування коштами, що діє лише у межах погодженого строку, та відповідальність за прострочення (ст. 625 ЦК України) як наслідок неправомірного користування. Зокрема, у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду однозначно вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом як плату за правомірне користування припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування.

Критично оцінюючи посилання суду першої інстанції на «граничний строк кредитування» (1 рік) як на підставу для нарахування відсотків, колегія суддів виходить із того, що фактичним строком надання кредиту (правомірного користування) є саме «орієнтовний строк» (4, 9 та 17 днів), узгоджений також у додатках до договорів. Встановлення «граничного строку» в 1 рік без чіткого розмежування періодів нарахування процентів створює правову невизначеність, яка, за принципом contra proferentem, має тлумачитись проти сторони, що склала проект договору (кредитора), та на користь слабшої сторони (споживача).

Таким чином, після закінчення короткого орієнтовного строку повернення (4, 9 та 17 днів), який є фактичним строком правомірного користування, право нарахування процентів за статтею 1048 ЦК України за базовою ставкою (2%) припинилося. Нарахування коштів за підвищеною процентною ставкою, що починаються застосовуватися саме з першого дня, наступного за орієнтовним строком повернення, за своєю правовою суттю є не платою за правомірне користування, а мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, оскільки вони застосовуються виключно через факт прострочення. У цьому контексті, посилання суду першої інстанції на граничний строк кредитування (1 рік) є юридично необґрунтованим, оскільки не змінює кваліфікації платежів з регулятивних (плата) на охоронні (відповідальність).

При цьому колегія суддів зауважує, що у розділі 3 «Відповідальність сторін» сторони, по суті, не визначили проценти за підвищеною ставкою як вид відповідальності згідно зі статтею 625 ЦК України, а встановили лише пеню у розмірі 1% (п. 1.3). Проте, як стверджує позивач і вбачається із розрахунку, штрафні санкції (неустойка, пеня, штраф) ним не нараховувались. Вимоги про стягнення пеню (1%), чи проценти за статтею 625 ЦК України не заявлялись

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав визначених частини першої, а також частини другої статті 376 ЦПК України, адже суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права одночасно.

Суд не розмежував правову природу процентів, нарахованих до і після прострочення, ототожнивши плату за правомірне користування (ст. 1048 ЦК України) із мірою відповідальності за порушення зобов`язання (ст. 625 ЦК України), що призвело до неправильної оцінки доказів у справі, зокрема умов договору. Суд помилився щодо строків, надавши вирішальне значення граничному строку кредитування (1 рік) і не зваживши на погоджений орієнтовний строк повернення (4, 9, 17 днів). Це стало причиною невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи. Висновок суду про законність нарахування процентів за підвищеною ставкою не відповідає умовам договору, оскільки ці проценти, як міра відповідальності, не були заявлені позивачем до стягнення

Скасовуючи рішення першої інстанції, колегія суддів ухвалює нове судове рішення про часткове задоволення позову й стягнення тіло кредиту та процентів, нарахованих за базовою ставкою (2% на день) протягом погодженого орієнтовного строку повернення, як плати за фактично правомірне користування коштами, а саме: за кредитним договором № 433 в сумі - 7 906 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 900 грн, заборгованість за процентами - 2 006 грн; за кредитним договором № 962 в сумі - 1 770 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 1 500 грн, заборгованість за процентами - 270 грн; за кредитним договором № 814 в сумі - 4 290 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 3 900 грн, заборгованість за процентами - 390 грн, а всього - 13 966 грн.

Вирішуючи відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦК України питання розподілу судових витрат колегія суддів виходить з наступного.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Позивачем при подачі позову сплачено судовий збір у розмірі 2 422,20 грн. Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог (заявлено 141 708,49 грн, задоволено 13 966 грн), що становить 9,86%, з відповідача відлягає стягненню судовий збір у розмірі 238,85 грн.

Водночас за подання апеляційної скарги, що по суті позовних вимог задоволена повністю, відповідачем сплачено судовий збір 3 633,60 грн, що підлягає стягненню із позивача у повному обсязі.

Щодо витрат на правничу допомогу, здійснених позивачем.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З метою отримання професійної правничої допомоги ТОВ «Коллект Центр» в особі директора Мостовенка О. І. уклало з Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» Договір № 0107/2024 про надання правової допомоги від 01.07.2024, за яким адвокатське об`єднання взяло на себе зобов`язання надати клієнту юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним договором.

Відповідно до пункту 4.1. Договору, вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. До матеріалів справи також було долучено прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» з переліком можливих наданих послуг та їх вартістю.

На виконання вимог п. 4.1. договору та ч. 3 ст. 137 ЦПК України надано заявку на отримання юридичної допомоги та детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) на суму 25 000,00 грн.

Беручи до уваги вимоги ч.ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, дотримуючись принципів розумності, справедливості, зважаючи на типовість справи, колегія суддів вважає, що у такій категорії розумним розміром послуг на правничу допомогу 5 000,00 грн.

Водночас, зважаючи на те, що позовні вимоги задоволені частково, ураховуючи принцип пропорційність витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 493 грн (5 000 х 9,86%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2025 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () заборгованість за кредитним договором № 433 в сумі - 7 906 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 5 900 грн, заборгованість за процентами - 2 006 грн; за кредитним договором № 962 в сумі - 1 770 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 1 500 грн, заборгованість за процентами - 270 грн; за кредитним договором № 814 в сумі - 4 290 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 3 900 грн, заборгованість за процентами - 390 грн, а всього - 13 966 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () судовий збір в розмірі 238,85 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 493 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати із сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3 633,60 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 24 листопада 2025 року.

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов