Провадження № 2-о/470/33/25
Справа № 470/956/25
У Х В А Л А

17 жовтня 2025 року с-ще Березнегувате

Суддя Березнегуватського районного суду Миколаївської області Орлова С.Ф., розглянувши заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , виконавчий комітет Березнегуватської селищної ради про встановлення факту самостійного утримання та виховання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

14 жовтня 2025 року заявник звернувся до суду з відповідною заявою у якій зазначив, що з 27 грудня 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який фактично припинився у 2019 року, оскільки вони перестали спільно проживати, підтримувати шлюбні стосунки та вести спільний побут, а 17.03.2022 року шлюб було розірвано на підставі рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва. В шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З часу припинення шлюбних відносин, син проживає разом з ним, в будинку матері яка також допомагає з дитиною. З першого класу син навчається у Висунському ліцеї Березнегуватської селищної ради, він самостійно дбає про дитину, забезпечує необхідним, займається його вихованням та утриманням. Мати дитини, яка мешкає у м.Миколаєві, сином не цікавиться, байдужа до нього, жодної допомоги не надає. Спору між ними щодо місця проживання дитини, та участі у виховані одного з батьків між ними немає. З позовом про позбавлення її батьківських прав він не звертався, за відсутності в цьому потреби. Посилаючись на викладене, заявник просив суд встановити факт що він самостійно виховує та утримує дитину ОСОБА_3 , встановлення якого має для нього юридичне значення оскільки породжує юридичні наслідки від яких залежить виникнення права на отримання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд доходить наступного. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі.

Із системного аналізу положень статті 293 ЦПК України, глави 6 розділу IV ЦПК України слідує, що у судовому порядку підлягають встановленню юридичні факти, які мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

За змістом частини другої вказаної статті, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду зокрема за умови, якщо встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту самостійного виховання та утримання сина заявник зазначив, що метою встановлення такого факту є отримання відстрочки від призову на військову службу за мобілізацією.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі N 638/2304/17 (провадження N 61-2417сво19) викладено висновок, що факт самостійного виховання дитини одним із батьків, відсутності участі іншого з батьків у вихованні дитини може бути встановлений у мотивувальній частині рішення суду у цивільній справі при вирішенні у порядку позовного провадження спору щодо позбавлення особи батьківських прав, визначення місця проживання дитини, відібрання дитини тощо.

Слід звернути увагу, що приватно-правовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для невиконання публічних обов`язків або створення преюдиційного рішення суду для публічних відносин.

Крім цього, у постанові Великої палати Верховного суду від 11 вересня 2024 року по справі № 201/5972/22 наголошено, що Сімейним Кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість повної відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою невідчужуваність сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним з батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Інститут окремого провадження не може використовуватися для створення преюдиційних фактів з метою подальшого вирішення будь-якого спору про право.

З матеріалів доданих до заяви, а саме висновку Березнегуватської селищної ради щодо встановлення факту самостійного виховання та утримання батьком ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_3 убачається, що мати дитини ОСОБА_2 заперечувала проти цього, пояснюючи що забере сина, якого утримує і надсилає кошти.

За таких обставин та мети подання заяви про встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітньої дитини, заявлені ОСОБА_1 вимоги не є вимогами, які пов`язані зі здійсненням особистих немайнових чи майнових прав, з таких вбачається спір про право, щодо участі одного з батьків у вихованні й утриманні дитини, а тому не підлягають розгляду судом в порядку окремого провадження на підставі статей 293,315 ЦПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлено під час розгляду справи - залишає без розгляду.

Таким чином, вимоги заявника про встановлення факту самостійного виховання і утримання дитини не є вимогами, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження в розумінні положень статей 293,315 ЦПК України, крім цього, з них вбачається спір про право, тому у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 293, 315, 353 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи по справі ОСОБА_2 , виконавчий комітет Березнегуватської селищної ради про встановлення факту самостійного утримання та виховання малолітньої дитини - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С. Ф. Орлова