ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8913/25 Справа № 201/5436/25 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д. О. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.

при секретарі Сахарові Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни на ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 09 липня 2025 року про відмову у забезпеченні позову по справі за заявою представника позивача Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про забезпечення повернення малолітньої дитини до Угорщини, подана представником позивача - головним спеціалістом Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер М.С.

21 травня 2025 року від представника позивача Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни надійшло клопотання про забезпечення позову.

Клопотання мотивоване тим, що станом на день звернення до суду з даною заявою відповідачка не повернула дитину до Угорщини, продовжує незаконно її утримувати в Україні, та перешкоджає позивачеві, який намагається належно виконувати свої батьківські права та обов`язки щодо дитини, нормально спілкуватися з нею та брати участь в її вихованні. Фактично позивач позбавлений можливості спілкуватися з дитиною. Зважаючи на вік дитини (5,5 роки) триває процес відчуження, коли дитина забуває про свого батька та позбавлений можливості бачити його, говорити з ним, проводити разом з ним час тощо. Така поведінка відповідачки дає підстави вважати, що протягом усього часу відколи дитина проживає в Україні, вона поступово дистанціюється від батька, а виконання рішення суду України у справі про повернення дитини, у разі його винесення на користь позивача, буде значно ускладнено у зв`язку з можливою відмовою дитини повертатися до Угорщини, в якій дитина не була тривалий час. Крім того, подібні дії відповідачки можуть спричинити завдання психологічної шкоди дитині, оскільки втрачається зв`язок між батьком та дитиною. У зв`язку з цим позивач просив вжити заходи щодо недопущення подальшого завдання шкоди дитині, яка має право на повноцінне спілкування з обома батьками в рівній мірі (статті 141, 142 Сімейного кодексу України)

У зв`язку з викладеним просить суд забезпечити шляхом заборони ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , чинити перешкоди ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по телефону та/або через Інтернет, до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Соборним районним судом міста Дніпра у справі № 201/5436/25 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в Угорщину; зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечити права батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на спілкування з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щосереди о 18:00 годині за допомогою застосунку «WhatsApp» або будь-якого іншого застосунку для спілкування в режимі відео- або телефонного зв`язку, до набрання законної сили рішенням суду, винесеним Соборним районним судом міста Дніпра у справі №201/5436/25 про забезпечення повернення дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в Угорщину.

Ухвалою Соборного районного суду м. Дніпра від 09 липня 2025 року у задоволенні клопотання про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що фактично подання заяви про забезпечення позову у справі, що зараз розглядається, шляхом зобов`язання відповідачки як матері забезпечити права позивача як батька на спілкування з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щосереди о 18:00 годині за допомогою застосунку «WhatsApp» або будь-якого іншого застосунку для спілкування в режимі відео- або телефонного зв`язку (тобто електронного зв`язку в тотожний день і тотожний час) забезпечується не виконання рішення про повернення дитини до Угорщини, а виконання рішення іноземного суду, і це рішення не легалізовано в Україні.

В апеляційній скарзі представник Комоні Лайоша головний спеціаліст Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер М.С. просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що без забезпечення позову існує реальний ризик втрати контакту між батьком і дитиною, що може негативно вплинути на майбутнє виконання рішення суду про повернення дитини.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактично подання заяви про забезпечення позову у справі, що зараз розглядається, шляхом зобов`язання відповідачки як матері забезпечити права позивача як батька на спілкування з дитиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щосереди о 18:00 годині за допомогою застосунку «WhatsApp» або будь-якого іншого застосунку для спілкування в режимі відео- або телефонного зв`язку (тобто електронного зв`язку в тотожний день і тотожний час) забезпечується не виконання рішення про повернення дитини до Угорщини, а виконання рішення іноземного суду, і це рішення не легалізовано в Україні.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Позов забезпечується, зокрема, встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин (пункт 3 частини першої статті 150 ЦПК України).

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі №914/1570/20 зазначено, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19)).

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Частиною 3 статті 9 вказаної Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Вказані норми міжнародного права кореспондуються із положеннями статті 141 СК України, відповідно до якої мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, та із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», в якій вказано, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 04 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №760/15413/19 (провадження № 61-9164св20) вказано, що колегія суддів звертає увагу на те, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання малолітньої дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини особисто з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей із матір`ю. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання малолітньої дитини, Верховний Суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з дитиною, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

При визначенні основних інтересів дитини в кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Аналогічні висновки містять постанови від 18 листопада 2020 року у справі №127/31828/19 (провадження №61-10859св20), від 17 травня 2021 року у справі №761/25101/20 (провадження №61-1092св21), від 15 листопада 2023 року у справі №467/403/22 (провадження №61-6283св23).

Виходячи з викладеного, встановивши, що між сторонами дійсно існує спір про забезпечення повернення малолітньої дитини до Угорщини, враховуючи право дитини на особисте спілкування з батьком, відсутність факторів, що обмежують право на таке спілкування; виходячи із інтересів дитини, - колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання ОСОБА_2 забезпечити сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , засобами телекомунікаційного зв`язку для спілкування з батьком ОСОБА_1 щосереди о 18:00 годині за допомогою будь-якого застосунку для спілкування в режимі відео- або телефонного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини та графіку навчання.

Колегія наголошує, що визначені судом заходи забезпечення позову спрямовані на запобігання втраті емоційного контакту батька з неповнолітнім сином, погіршення психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді; не призводять до вирішення по суті спору, що заявлений у даній цивільній справі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни задовольнити частково.

Ухвалу Соборного районного суду м. Дніпра від 09 липня 2025 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.

Заяву представника позивача Комоні Лайоша головного спеціаліста Центрального відділу судової роботи та міжнародної правової допомоги Управління судової роботи та міжнародної правової допомоги Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Лехтер Марії Сергіївни про забезпечення позову задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 забезпечити сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , засобами телекомунікаційного зв`язку для спілкування з батьком ОСОБА_1 щосереди о 18:00 годині за допомогою будь-якого застосунку для спілкування в режимі відео- або телефонного зв`язку з урахуванням розпорядку дня дитини та графіку навчання.

Копію постанови направити учасникам справи.

Постанова підлягає негайному виконанню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частина постанови проголошена 30 вересня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова