Справа № 212/7233/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді Колочко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури про визнання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани незаконними, стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

23 червня 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури, у якому просить суд визнати незаконними наказ № 39 од від 06.05.2025 «Про винесення догани ОСОБА_1 », наказ № 44 од від 03.06.2025 «Про винесення догани ОСОБА_1 , стягнути заробітну плату за час фактичного вимушеного прогулу з 01 березня 2024 року по день винесення рішення по суті.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі судового рішення від 29.11.2023 позивача поновлено на роботі на посаді завідувача відділення за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті» Бахмутського коледжу транспортної інфраструктури з 26.12.2022. На виконання судового рішення відповідачем 01.03.2024 був виданий наказ № 9-к про поновлення на роботі, проте фактично позивач не був поновлений на роботі, так як йому не були передані повноваження, і на його посаді працює інша особа. У зв`язку із воєнним станом коледж влітку 2022 року перемістився до м. Дніпра, а його працівники роз`їхалися по різним містам України, у тому числі і позивач, про що він довів до відома відповідача через надсилання до відділу кадрів відповідної довідки від 22.09.2022 про взяття його на облік як ВПО. Позивач виїхав до м. Києва, де мав намір працювати дистанційно. 07.05.2025 на електронну пошту позивач отримав наказ № 39 од від 06.05.2025, яким йому оголошено догану за відсутність на робочому місці та невиконання трудових обов`язків у період з 07.04.2025 по 05.05.2025. 03.06.2025 також на електронну пошту позивачу надійшов наказ № 44 од від 03.06.2025, яким йому оголошено догану за відсутність на робочому місці та невиконання трудових обов`язків у період з 06.05.2025 по 02.06.2025. Позивач вважає ці накази незаконними і такими, що підлягають скасуванню, оскільки із змісту наказів не вбачається факт порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці, тобто відсутні докази порушень, відсутня аргументація доган, а також він не був повідомлений про накази під розписку. Із оскаржуваних наказів не вбачається у чому саме конкретно полягає порушення трудової дисципліни позивачем, якого фактично не допускають до роботи з 01.03.2024. Також, позивач зазначає, що він з 2022 року не отримує зарплату, неодноразово просив відповідача надати йому відпустку, надсилав лікарняні листи, але все залишилося поза увагою відповідача.

Ухвалою судді від 26 червня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб, витребувано за клопотанням позивача докази, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи.

21 липня 2025 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яку відповідач вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до наказу від 01.03.2024 № 9-к на виконання судового рішення позивача було поновлено на роботі, копію якого було надіслано позивачу на його електронну пошту. Листом «Про визначення робочого місця від 05.03.2025 № 01/26-24 відповідачем було повідомлено позивачу про необхідність ознайомлення з робочим місцем, посадовою інструкцією, ПВТР, проходження інструктажу з охорони праці, тощо, для чого ОСОБА_1 запропоновано прибути у м. Дніпро або вирішити ці питання шляхом узгодження процесу ознайомлення безпосередньо з адміністрацією коледжу. Вказаний лист був проігнорований позивачем і відтоді він уникав спілкування з представниками коледжу. Загалом відповідачем було надіслано позивачу на його електронну пошту 11 листів з пропозицією надати письмові пояснення щодо причин та підстав відсутності на робочому місці та невиконання трудових обов`язків. Позивачем не надано жодного доказу для спростування фактів відсутності на роботі, на зв`язок ОСОБА_1 не виходить, на кореспонденцію не відповідає, у зв`язку з чим були складені відповідні доповідні записки від 05.05.2025, 02.06.2025, відповідно до яких були видані накази про оголошення догани від 06.05.2025 та 03.06.2025 відповідно. З моменту поновлення позивача на роботі 01.03.2025 він жодного дня не виконував посадові обов`язки, не виходив на роботу, уникав спілкування з представниками відповідача, не відповідав на листи, тобто умисно та обізнано діяв всупереч вимогам ст. 139 КЗпП України, і така поведінка позивача, на думку відповідача, свідчить про відсутність бажання у позивача приступити до роботи та сумлінно виконувати посадові обов`язки, що в свою чергу позбавляє відповідача виплачувати заробітну плату, оскільки відповідач фактично не працює з нез`ясованих причин, і що також є підставою для винесення догани працівнику. Також, відповідач вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом в частині стягнення заробітної плати. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 липня 2025 року розгляд справи відкладений на 23 вересня 2025 року, оскільки не сплинув строк для подання позивачем відповіді на відзив.

Згідно з вимогами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових відносин, а також може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Клопотань від учасників справи про розгляд справи з повідомлення (викликом) сторін до суду не надходило.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до частин 1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлені наступні обставини справи.

01 березня 2024 року Бахмутським фаховим коледжем транспортної інфраструктури виданий наказ № 9-к, згідно з яким на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 229/511/23, постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2024 ВП № 74068256, скасовано наказ про припинення трудового договору № 45-к від 20.12.2022; поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача відділенням за спеціальністю «Монтаж, обслуговування та ремонт автоматизованих систем керування рухом на залізничному транспорті» з 26.12.2022 (а.с. 26).

Копія наказу № 9-к від 01.03.2024 супровідним листом від 04.03.2025 № 01/24-24 направлена на поштову та електронну адресу ОСОБА_1 (а.с. 27).

05 березня 2024 року Бахмутський фаховий коледж транспортної інфраструктури відповідно до вимог ст. 29 КЗпП повідомив ОСОБА_1 про переміщення коледжу до м. Дніпра, у зв`язку з чим останнього повідомлено про визначення робочого місця у м. Дніпрі і запропоновано з метою ознайомлення та визначення робочого місця, ознайомлення з трудовими функціями, умовами праці, ПВТР, тривалістю робочого часі і відпочинку, проходження інструктажів, прибути до м. Дніпра або вирішити ці питання шляхом узгодження процесу ознайомлення безпосередньо з адміністрацією коледжу. Додатково ОСОБА_1 роз`яснено щодо наслідків відсутності працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин, що може бути підставою для дисциплінарного стягнення (а.с. 28).

19 березня 2024 року на поштову та електронну пошту ОСОБА_1 . Коледжем був надісланий лист за № 01/38-24 про надання письмових пояснень щодо причин та підстав відсутності на робочому місці та невиконання трудових обов`язків з дати поновлення на роботі 01.03.2024 по 18.03.2024 включно. Окрім іншого, у цьому листі було посилання на лист «Про визначення робочого місця» № 01/25-24 від 05.03.2024 щодо інформування ОСОБА_1 про визначення його робочого місця в м. Дніпрі (а.с. 29).

Аналогічний лист за № 01/74-24 був надісланий на електронну адресу позивача 23.12.2024 з вимогою надати письмові пояснення щодо причин та підстав відсутності на робочому місці та невиконання трудових обов`язків з 01.03.2024 по 20.12.2024 з посиланням на лист від 05.03.2024 за № 01/26-24 «Про визначення робочого місця» (а.с. 30, 31).

Аналогічні листи були надіслані на електронну адресу позивача з вимогою надати письмові пояснення та підтверджуючи документи щодо причин та підстав відсутності на робочому місці та невиконання трудових обов`язків у періоди з 01.03.2024 по 03.01.2025 (лист № 01/01-25 від 06.01.2025), з 04.03.2024 по 20.01.2025 (лист № 01/03-25 від 20.01.2025), з 04.03.2024 по 06.02.2025 (лист № 01/04-25 від 06.02.2025), з 04.03.2024 по 24.02.2025 (лист № 01/10-25 від 24.02.2025), з 04.03.2024 по 11.03.2025 (лист № 01/30-25 від 11.03.2025) (а.с. 32-41).

У листі від 14.04.2025 за № 01/42-25, надісланого на електронну адресу ОСОБА_1 , відповідач вказав про відсутність позивача на роботі та невиконання ним посадових обов`язків без поважних причин загалом 229 робочих днів із зазначенням періодів, у тому числі з 05.04.2025 по 14.04.2025 (6 робочих днів), роз`яснив вимоги КЗпП в частині наслідків порушення трудової дисципліни, у тому числі оголошення догани, і запропонував ОСОБА_1 повторно протягом 10 робочих днів надати письмові пояснення з копіями підтверджуючих документів щодо причин та підстав відсутності на робочому місці та невиконання трудових обов`язків (а.с. 42-43).

Аналогічний лист за № 01/46-25 від 28.04.2025 був надісланий на електронну пошту ОСОБА_1 про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі протягом 239 робочих днів, у тому числи у період з 05.04.2025 по 28.04.2025 (а.с. 44, 45).

Аналогічний лист за № 01/49-25 від 12.05.2025 був надісланий на електронну пошту ОСОБА_1 про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі протягом 249 робочих днів, у тому числи у період з 05.04.2025 по 12.05.2025 (а.с. 46, 47).

Аналогічний лист за № 01/51-25 від 26.05.2025 був надісланий на електронну пошту ОСОБА_1 про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі протягом 259 робочих днів, у тому числи у період з 05.04.2025 по 12.05.2025 (а.с. 48, 49).

05 травня 2025 року старшим інспектором з кадрів складена доповідна записка на ім`я в.о. директора Коледжу про відсутність на роботі з 04.03.2024 ОСОБА_1 , який не виходить на зв`язок, не відповідає на кореспонденцію, і має 244 дні відсутності на робочому місці з невідомих причин (а.с. 50).

06 травня 2025 року в.о. директора Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури виданий наказ № 39 од «Про винесення догани ОСОБА_1 », яким, на підставі ст. 147-149 КЗпП, доповідної записки від 05.05.2025, оголошено ОСОБА_1 догану за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці та невиконанні трудових обов`язків у період з 07 квітня 2025 року по 05 травня 2025 року (а.с. 51).

Копію наказу № 39 од від 06.05.2025 надіслано на електронну пошту ОСОБА_1 (а.с. 52, 53).

02 червня 2025 року старшим інспектором з кадрів складена доповідна записка на ім`я в.о. директора Коледжу про відсутність на роботі з 06.05.2025 ОСОБА_1 , який не виходить на зв`язок, не відповідає на кореспонденцію, і має 259 дні відсутності на робочому місці з невідомих причин (а.с. 54).

03 червня 2025 року в.о. директора Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури виданий наказ № 44 од «Про винесення догани ОСОБА_1 », яким, на підставі ст. 147-149 КЗпП, доповідної записки від 02.06.2025, оголошено ОСОБА_1 догану за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці та невиконанні трудових обов`язків у період з 06 травня 2025 року по 02 червня 2025 року (а.с. 55).

Копію наказу № 44 од від 03.06.2025 надіслано на електронну пошту ОСОБА_1 (а.с. 56, 57).

Згідно з копіями табелів обліку робочого часу у період березень 2024 року червень 2025 року ОСОБА_1 у робочі дні проставлена відмітка «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин (а.с.58-65).

Згідно з довідкою про середній заробіток від 17.07.2025 за період травень червень 2025 року заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалася, робочі дні у нього відсутні (а.с. 66).

Згідно з ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Статтею 139 КЗпП України визначено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення.

Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Дисциплінарний проступок це винне невиконання чи неналежне виконання працівником своїх трудових обов`язків. Складовими дисциплінарного проступку є дії (бездіяльність) працівника; порушення або неналежне виконання покладених на працівника трудових обов`язків; вина працівника; наявність причинного зв`язку між діями (бездіяльністю) і порушенням або неналежним виконанням покладених на працівника трудових обов`язків (висновок Верховного Суду у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 757/16203/16-ц, від 19 липня 2022 року у справі № 608/715/21, від 30 березня 2022 року у справі № 530/1450/19, від 17 лютого 2022 у справі № 171/131/20).

Таким чином, догана є заходом дисциплінарного стягнення за вчинений працівником дисциплінарний проступок (порушення трудової дисципліни чи правил внутрішнього трудового розпорядку).

Підставою застосування дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного, винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком.

Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права, а саме КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Недоведеність хоча б одного з цих елементів виключає наявність дисциплінарного проступку.

У наказі про накладення дисциплінарного стягнення обов`язково має бути зазначено, в чому полягає порушення трудової дисципліни, тобто має бути вказівка на фактичні обставини, які стали підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення.

Саме на роботодавцеві лежить обов`язок надати докази фактів винного вчинення працівником дисциплінарного проступку. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати всі обставини, з яких вчинено проступок. Для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності в обов`язковому порядку має бути встановлена вина як одна з важливих ознак порушення трудової дисципліни. За відсутності вини працівник не може бути притягнутий до дисциплінарної відповідальності.

Згідно із ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Отже, при розгляді справ про накладення дисциплінарних стягнень за порушення трудової дисципліни судам необхідно з`ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом, передбачені статтями 147-149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарного стягнення, зокрема, чи враховані обставини, за яких вчинено проступок.

Позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення за відсутність на робочому місці та невиконання трудових обов`язків.

Прогул це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно чи загалом).

Крім встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, визначальним фактором для вирішення питання про законність притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності є з`ясування поважності причини його відсутності і невиконання ним трудових обов`язків.

Вичерпного переліку поважних причин відсутності на роботі у трудовому законодавстві України не існує, тому в кожному окремому випадку оцінка поважності причини відсутності на роботі дається виходячи з конкретних обставин.

Відповідно до усталеної судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Підставою для оголошення ОСОБА_1 06.05.2025 та 03.06.2025 догани стало відсутність останнього на робочому місці та невиконання трудових обов`язків у період з 07 квітня 2025 року по 05 травня 2025 року та з 06 травня 2025 року по 02 червня 2025 року.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які надавали б суду підстави для визнання Наказів № 39 од від 06.05.2025 та № 44 од від 03.06.2025 незаконним.

Доводи позивача щодо відсутності у спірних наказах факту порушення трудової дисципліни, доказів порушень позивача, правової аргументації оголошення догани, суд відхиляє як необґрунтовані і спростовані дослідженими судом письмовими доказами, зокрема у обох оспорюваних наказах наявне посилання на статті КЗпП України 147-149, якими роботодавець керувався при виданні наказів, підстави їх видання відповідні доповідні записки, а також зазначені конкретні періоди відсутності позивача на роботі і невиконання ним у ці періоди своїх трудових обов`язків.

При цьому, суд звертає увагу, що позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що він з 01 березня 2024 року, тобто з моменту поновлення його на роботі, не працює і не виконує свої посадові обов`язки, перебуваючи в м. Києві і маючи намір працювати дистанційно, проте не наводить жодних поважних причин відсутності на робочому місці у спірні періоди і невиконання ним трудових обов`язків.

Позивач, посилаючись на те, що його фактично не допускають до роботи, не зазначає у чому саме полягає недопущення його до роботи, які дії відповідача свідчать про це і не доводить будь-якими доказами ці обставини, зокрема яким чином роботодавець повинен його фактично допустити до роботи, якщо останній не з`являється на робоче місце у м. Дніпрі, яке визначене йому роботодавцем, і не надає суду жодних доказів про намагання узгодити з роботодавцем організаційну форму праці, зокрема дистанційну, лише зазначає, що з 2022 року перебуває у м. Києві, маючи намір працювати дистанційно.

Як було встановлено судом, наказом № 9-к від 01.03.2024 «Про поновлення на роботі» ОСОБА_1 було поновлено на посаді завідувача відділенням Коледжу з 26.12.2022, даний наказ був виданий на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2023 у справі № 229/511/23та постанови про відкриття виконавчого провадження від 06.02.2024 ВП № 74068256.

У своєму позові позивач посилається на вказаний наказ і додає його копію, а отже він достеменно обізнаний про те, що був поновлений на роботі, а також про те, що Коледж тимчасово переміщений до м. Дніпра ще в 2022 році, проте не наводить жодних поважних причин неприбуття до м. Дніпра для виконання цього наказу після його отримання.

Отже, твердження позивача щодо недопущення його до роботи і перешкоджання йому у виконанні ним трудових обов`язків не знайшли свого підтвердження, а тому не приймаються судом.

Аналіз наданих сторонами письмових доказів в їх сукупності підтверджує невиконання позивачем своїх трудових обов`язків всупереч вимогам ст. 139 КЗпП України.

Також, будучи неодноразово проінформованим роботодавцем про необхідність приступити до роботи та надати пояснення своєї відсутності на робочому місці з 01.03.2024 по червень 2025 року, позивач не надав суду доказів, що ним вчинялися певні дії щодо вирішення цих питань, зокрема надання пояснень, заяв, інших документів на підтвердження неможливості приступити до роботи або щодо узгодження організаційної форми праці.

Як було вже зазначено судом, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантій, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, проте невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений наданими суду доказами.

Отже, оскільки судом встановлено відсутність поважних причин відсутності позивача на роботі та невиконання ним своїх трудових обов`язків у періоди з 07.04.2025 по 05.05.2025 та з 06.05.2025 по 02.06.2025, відсутність пояснень позивача, якому пропонувалося неодноразово це зробити, не є підставою для скасування наказів.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Так, принцип добросовісності це загальноправовий принцип, який передбачає необхідність сумлінної та чесної поведінки суб`єктів при виконанні своїх юридичних обов`язків і здійсненні своїх суб`єктивних прав. У суб`єктивному значенні добросовісність розглядається як усвідомлення суб`єктом власної сумлінності та чесності при здійсненні ним прав і виконанні обов`язків.

Добросовісність при реалізації прав і повноважень включає в себе неприпустимість зловживання правом, яка, зважаючи на конституційні положення, означає, що здійснення прав та свобод людини не повинно порушувати права та свободи інших осіб. Зловживання правом це свого роду спотворення права. У цьому випадку особа надає своїм діям повну видимість юридичної правильності, використовуючи насправді свої права в цілях, які є протилежними тим, що переслідує позитивне право.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Характерними рисами зловживання правом працівником як суб`єктом трудових правовідносин є: 1) така поведінка завжди є несумлінною; 2) працівник діє навмисно, бажаючи одержати певну вигоду (наприклад, отримати середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу); 3) його поведінка здатна завдати шкоди роботодавцю або заподіює її.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника, вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника (постанова Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 127/1703/19).

Наказ про поновлення позивача ОСОБА_1 на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року у справі № 229/511/23 видано 03 березня 2024 року.

Постанова Дніпровського апеляційного суду, яка набрала законної сили у день її ухвалення і підлягала виконанню, була ухвалена за присутності позивача, що слідує із тексту самого рішення, яке міститься в ЄДРСР https://reyestr.court.gov.ua/Review/115698473.

Наведене свідчить, що позивачу було достеменно відомо про наявність судового рішення про поновлення його на роботі, що підлягало виконанню, більш того виконання цього судового рішення було у примусовому порядку, тобто позивач звертався до відповідного органу виконавчої служби із відповідною заявою, а також позивачем був отриманий наказ роботодавця про поновлення його на роботі.

Таким чином, не дивлячись на обізнаність про поновлення на роботі і видання відповідного наказу про це, ОСОБА_1 не прибув до Бахмутського фахового коледжу та не приступив до виконання трудових обов`язків впродовж березня 2024 року червня 2025 року, достеменно знаючи про задоволення 29 листопада 2023 року Дніпровським апеляційним судом позовних вимог, в тому числі щодо поновлення на роботі, після отримання наказу про поновлення на роботі від 01 березня 2024 року не вчиняв будь-яких дій, які б свідчили про наявність інтересу у виконанні трудових обов`язків, що свідчить про небажання позивача фактично приступити до виконання своїх посадових обов`язків як завідувача відділенням Коледжу.

Обізнаність позивача про виконання відповідачем судового рішення від 29 листопада 2023 року підтверджується наявністю у нього копії наказу № 9-к «Про поновлення на роботі» від 01.03.2024, крім того, Коледж впродовж березня 2024 року червня 2025 року направляв на адресу позивача листи із визначенням робочого місця, із пропозиціями з`явитися для виконання наказу про поновлення на роботі з метою ознайомлення позивача із робочим місцем, посадовою інструкцією, ПВТР тощо, надати пояснення про причини та підстави відсутності на роботі, попереджав неодноразово про притягнення до дисциплінарної відповідальності, тобто відповідачем були вчинені дії щодо фактичного допуску позивача до виконання трудових обов`язків (виконання судового рішення про поновлення на роботі, направлення на відому роботодавцю адресу позивача листів з проханням приступити до роботи), а поведінка позивача щодо невиходу на роботу протягом тривалого часу, з моменту фактичного виконання роботодавцем судового рішення про його поновлення, є несумлінною та недобросовісною.

Зважаючи на наведені обставини та досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності у виді оголошення йому доган за відсутність на роботі та невиконання трудових обов`язків відбулося з дотриманням правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень, передбачених ст. 147-149 КЗпП України, невиплата заробітної плати з 01 березня 2024 року була обґрунтована фактичним невиконанням позивачем своїх трудових обов`язків, а тому підстави для визнання оспорюваних наказів незаконними та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відсутні.

Відповідно до ч. 7 ст. 141 ЦПК України, з урахуванням звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову, який залишено позову без задоволення, судовий збір компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. 2, 4, 12, 13, 77-81, 141, 263-265, 268, 273, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до Бахмутського фахового коледжу транспортної інфраструктури про визнання наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани незаконними, стягнення заробітної плати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційної інстанції через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце перебування: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Бахмутський фаховий коледж транспортної інфраструктури, , юридична адреса: 84500, Донецька область, м. Бахмут, вул. Федора Миру, 8, місцезнаходження: 49066, м. Дніпро, пр. Лесі Українки, 77-А.

Повне судове рішення складено 29 вересня 2025 року.

Суддя: О. В. Колочко