Справа№751/7614/25
Провадження №2/751/2226/25
У Х В А Л А

08 вересня 2025 року місто Чернігів

Суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова Овсієнко Ю. К.,

розглянувши в порядку прийняття позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності

встановив:

Адвокат Хайтов П.В. звернувся з позовною заявою в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 в натурі та виділити у власність ОСОБА_1 : кімнату позначену №5, площею у 10,4 кв.м. відповідно до Технічного плану квартири, стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесених витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 15 000,00 грн та сплаченого судового збору.

Перевіривши дотримання позивачем вимог, які пред`являються до форми і змісту позовних заяв, суддя вважає, що подана заява підлягає залишенню без руху, оскільки вона цим вимогам не відповідає з наступних підстав.

Як вбачається з позову, позивач звернувся до суду з майновими вимогами про виділ частки з майна, що є спільною сумісною власністю.

Виходячи зі змісту позовної заяви, позовні вимоги про виділ частки з майна, що є спільною сумісною власністю є позовними вимогами майнового характеру.

Зі змісту позову вбачається, що заявлений позов є майнового характеру з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Таким чином, позовні вимоги про виділ у натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є вимогами майнового характеру.

Згідно з п.9 ч.1 ст.176 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, визначається дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості.

Відповідно до ч.2 ст.176 ЦПК України, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з повернення переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленого при вирішення справи.

Тобто, ціну позову (орієнтовну ціну позову) повинен самостійно визначити позивач. Лише у разі, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору визначає суд.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», - звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору.

В якості доказу вартості майна, суду можуть бути подані звіт про оцінку ринкової вартості майна на момент пред`явлення позову.

Водночас у позовній заяві не зазначено ціни позову та позивачем не подано звіт про оцінку ринкової вартості часток спірного нерухомого майна, яку позивач просить виділити йому та відповідачу у натурі саме на момент пред`явлення позову.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Як вбачається із позовної заяви позивачем до позовної заяви не долучено документ, що підтверджує сплату судового збору, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Водночас, точну суму судового збору, яку позивачу необхідно сплатити за вимогами позову, суд не може визначити самостійно, оскільки позовна заява не містить ціни позову.

Крім цього, вважаю за необхідне звернути увагу на те, що до матеріалів позовної заяви не долучено жодного документу, який би підтверджував право власності сторін на квартиру АДРЕСА_2 .

Окрім рішення суду, до матеріалів справи не долучено жодного документу, який би підтверджував право власності сторін (тільки позивачки та відповідача) на вказане майно.

За змістом частин першої та сьомої статті 41 Конституції України, частин першої та п`ятої статті 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і таке використання не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

На підставі частини 1 статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до частини 2 статті 331ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно вимог статей 182, 331, 355, 358, 361, 364, 368ЦК України поділ та виділ нерухомого майна може відбуватися лише у разі, якщо таке майно зареєстровано у відповідному державному реєстрі.

Відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно є офіційним визнанням і підтвердженням державою факту набуття прав на нерухомість, його зміни або припинення шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Право власності на нерухомість виникає в момент його державної реєстрації.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру на підтвердження свого права власності на вказане майно станом на день звернення до суду з даним позовом.

Крім того слід наголосити на наступне.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації (ч. 1-3 ст. 358 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у справі спільної власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки зі спільного майна для співвласника, який здійснив такий поділ, право спільної власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється (ч. 2 ст. 367 ЦК України).

У постанові від 19 травня 2021 року у справі № 501/2148/17 Верховний Суд виснував, що поняття "поділ" та "виділ" не є тотожними. При поділі майно, що знаходиться в спільній частковій власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної часткової власності припиняються. При виділі частки із майна, що є у спільній частковій власності, правовідносини спільної часткової власності, як правило, зберігаються, а припиняються лише для співвласника, частка якого виділяється. Винятком з цього правила є ситуація, коли майно належить на праві спільної часткової власності двом співвласникам, - тоді має місце не виділ, а поділ спільного майна. Тобто, поділ спільного майна відрізняється від виділу частки співвласника або припинення його права на частку в спільному майні однією суттєвою ознакою - у разі поділу майна право спільної часткової власності на нього припиняється.

Тлумачення положень статей 183,358,364,379,380,382 ЦК України дає підстави для висновку про те, що поділ квартири, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину квартири із самостійним виходом або в разі, коли є технічна можливість переобладнання в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу квартири в натурі, яка перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу квартири відповідно до часток співвласників.

Такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 173/1607/15.

Позивачу слід звернути увагу на вказані висновки ВС, зважаючи на обов`язок суду щодо їх застосування.

В позовній заяві також відсутні відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися; відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Дотримання вимог ст.175 ЦПК України при пред`явленні заяви в суд є імперативним правилом, у тому числі і для суду на предмет перевірки заяви і долучених до неї матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду. Заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975, «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992. Відтак у кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

З положень частини 5 статті 177 ЦПК України слідує, що позивач зобов`язаний додати до заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та відповідно до частини 2 статті 83 ЦПК України такі докази мають бути подані разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175-177, 185, 293, 294, 315-318 ЦПК України, суддя

Ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки майна, що перебуває у спільній сумісній власності - залишити без руху.

Встановити позивачу строк для усунення недоліків заяви, що зазначені в мотивувальній частині ухвали, протягом 5 (п`яти) днів з дня вручення цієї копії ухвали про залишення заяви без руху.

Попередити позивача про наслідки недотримання ухвали про залишення заяви без руху, передбачені ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач не усуне недоліків позовної заяви у строк встановлений судом, позовна заява буде вважатися неподаною і буде повернута позивачу.

Копію ухвали направити позивачу.

Ухвала суду першої інстанції щодо визначення розміру судових витрат може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Ю. К. Овсієнко