КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 754/16649/24

номер провадження №22-ц/824/10207/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 ,

представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року /суддя Зотько Т.А./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості по аліментам, збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат. З урахуванням зменшення позовних вимог просила збільшити розмір аліментів до 15 000 грн, стягнути додаткові витрати у розмірі 132 145 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати у загальному розмірі 132 145,00 грн. У задоволенні інших вимог позову ОСОБА_1 - відмовлено. /т. 1 а.с. 195-200/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення в частині відмови у збільшенні аліментів скасувати, задовольнивши позовну вимогу.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема не звернуто уваги на те, що матеріальний стан відповідача значно покращився після ухвалення рішення суду від 23.03.2020 про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн. З матеріалів справи вбачається набуття відповідачем у власність значного майна, зокрема частини житлового будинку площею 120 кв.м (набув у 2015-2022 роках), трикімнатної квартири площею 91,3 кв.м, чотирьох земельних ділянок загальною площею понад 2 га, а також користування автомобілем преміум-класу Toyota Land Cruiser 2008 року вартістю близько 100 000 дол. США (держ. номер НОМЕР_1 ), що свідчить про наявність прихованих доходів або коштів, джерело походження яких не доведено, відповідно до п. 3-1, 3-2 ч. 1 ст. 182 СК України. Крім того, потреби дитини зросли з віком (12 років), включаючи витрати на освіту, розвиток здібностей (репетитори з англійської, алгебри, геометрії), оздоровлення та відпочинок, зумовлені особливими обставинами воєнного стану в Україні, що призводить до психоемоційного стресу, панічних атак та необхідності відновлення здоров`я. Ст. 192 СК України передбачає можливість збільшення аліментів у разі зміни матеріального стану платника чи погіршення здоров`я дитини; аліменти в 4000 грн. (з індексацією до 6883,22 грн. на 2025 рік) недостатні для покриття поточних потреб (харчування, одяг, освіта, медичне обслуговування), тоді як відповідач ігнорує потреби дитини, не сплачує індексацію добровільно (сплатив лише під час судового провадження). Відсутність можливості надавати утримання не звільняє від батьківського обов`язку; зростання витрат на дитину (розвиток, оздоровлення) обумовлено віковими особливостями та війною, що вимагає більшої фінансової залученості батьків для забезпечення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного розвитку, відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 також звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення в частині стягнення додаткових витрат скасувати, відмовивши у позові повністю.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вказував, що суд першої інстанції порушив норми матеріального та процесуального права, зокрема ст. 185 СК України, де додаткові витрати на дитину повинні бути пов`язані лише особливими обставинами (розвиток здібностей, хвороба, каліцтво тощо), а витрати на літній відпочинок, табори (за 2023-2024 роки на 111695 грн.) та табір "ПРО КЕМП" (20450 грн.) не є такими, не підтверджені доказами сплати саме нею з огляду на її заробітну плату у 8050 грн./міс., без доведення необхідності для дитини. Позивачка не довела обставини відповідно до ст. 81 ЦПК України, а висновки суду суперечать позиціям ВС у постановах від 19.03.2018 №759/18417/15-ц та від 29.04.2022 №761/27222/20 про те, що відпочинок не є додатковими витратами. Вказував, що відповідач не має доходу з 2007 року, утримує матір (похилий вік, пенсіонерка, потребує догляду) та батька (онкохворий з жовтня 2024, потребує догляду, немає інших родичів), що враховується при визначенні розміру участі в додаткових витратах за ч. 2 ст. 185 СК України з урахуванням істотних обставин, матеріального стану сторін. Наголошував і на відсутності можливості сплачувати 132145 грн. через відсутність роботи та доходу, ст. 182 СК України про врахування матеріального становища платника, наявності інших утриманців. Вказував, що позивачка не повідомляла про витрати заздалегідь, хоча сторони проживають поруч, майно, на яке вказує позивачка набуте раніше, не свідчить про поточний дохід, а утримання батьків є пріоритетом.

Позивачка звернулась з відзивом на апеляційну скаргу представника відповідача, в якому заперечувала проти його доводів, посилаючись на те, що рішення в частині стягнення додаткових витрат законне, оскільки витрати на оздоровлення та відпочинок є додатковими через особливі обставини воєнного стану, стресу від обстрілів, відповідно до ст. 185 СК України; відповідач має приховані доходи, набув майно без доведення джерел (ст. 182 СК України), не утримує батьків (мати має майно, батько - брат), сплатив індексацію лише в суді (ст. 180, 192 СК України); висновки ВС про обов`язок утримання незалежно від можливостей; твердження відповідача безпідставні, ігнорують інтереси дитини (ст. 18, 27 Конвенції про права дитини).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що судове рішення в частині стягнення додаткових витрат підлягає скасуванню з відмовою у позові повністю, на підставі наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач мають спільну малолітню доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а/з № 1840).

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року, зокрема, визначено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання малолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 4000 грн. до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10.06.2019 року.

Згідно із копією свідоцтва про шлюб, позивачка ОСОБА_1 22.01.2021 року уклала шлюб із ОСОБА_6 , та змінила прізвище з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».

Ухвалою суду від 24.02.2025 року було залишено без розгляду в частині позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по аліментах з врахуванням щорічної індексації за період з 01.01.2020 по 31.12.2023 в сумі 53 501,48 грн..

Позивачка просила змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23.03.2020 року на користь ОСОБА_5 на утримання доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши їх розмір до 15 000,00 грн., але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня звернення до суду з вказаною заявою. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка просить суд стягнути з відповідача частину грошових коштів, понесених на додаткові витрати на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме витрат понесених на літній відпочинок доньки та перебування у літніх таборах за 2023 та 2024 роки, який сукупно становить 111 695,00 грн., а також 1/2 від вартості літнього табору "ПРО КЕМП" у розмірі 20 450,00 грн., що загалом складає 132 145,00 грн., що підтверджується долученими копіями квитанцій.

Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції керувався ст. 180 СК України про те, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; ст. 182 СК України про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника, наявність майна, інші обставини, мінімальний розмір аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму; ст. 185 СК України про те, що батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвиток здібностей, хвороба тощо), розмір визначається судом з урахуванням істотних обставин; ст. 192 СК України про те, що розмір аліментів може бути змінено судом за позовом у разі зміни матеріального чи сімейного стану, погіршення/поліпшення здоров`я.

Відмовляючи в збільшенні розміру аліментів з 4000 грн до 15000 грн, суд першої інстанції вірно вказував на відсутність доказів значного покращення матеріального стану відповідача після ухвалення рішення 2020 року: надані докази про майно (квартира, земельні ділянки, автомобіль) існували на той час, відповідач не має задекларованих доходів з 2007 року, утримує батьків (мати - пенсіонерка, батько - онкохворий), а витрати на дитину (освіта, оздоровлення) не перевищують звичайні потреби, що вимагають зміни аліментів; докази про приховані доходи відповідача не доведені, а набуття майна не свідчить про поточний дохід, достатній для збільшення.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції в цій частині і відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 з таких підстав.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відмови у збільшенні розміру аліментів не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на покращення матеріального стану відповідача, зокрема через набуття ним значного майна (житлового будинку площею 120 кв.м, трикімнатної квартири площею 91,3 кв.м, чотирьох земельних ділянок загальною площею понад 2 га, автомобіля Toyota Land Cruiser 2008 року), є необґрунтованими, оскільки ці активи, як встановлено судом, були набуті до ухвалення рішення суду від 23.03.2020 про стягнення аліментів у розмірі 4000 грн, які на даний момент індексуються до 6883,22 грн станом на 2025 рік і не свідчать про зростання поточного доходу відповідача.

Твердження апелянта про приховані доходи відповідача не підтверджені доказами, доказів зміни фінансового стану позивачкою не надано. Потреби дитини, пов`язані з освітою, розвитком та оздоровленням, не перевищують звичайних витрат, які покриваються діючими аліментами, а воєнний стан не доведений як причина, що суттєво змінює потреби дитини відповідно до ст. 192 СК України. Отже, в цій частині суд першої інстанції правильно застосував норми ст. 180, 182, 192 СК України, ст. 81 ЦПК України, оцінивши докази та встановивши відсутність підстав для збільшення аліментів.

Водночас, задовольняючи вимогу про стягнення додаткових витрат у розмірі 132145 грн, суд мотивував це наявністю особливих обставин: витрати на літній відпочинок, табори та оздоровлення дитини (за 2023-2024 роки та табір "ПРО КЕМП") викликані воєнним станом в Україні з 24.02.2022, постійними обстрілами Києва, повітряними тривогами, що призводить до психоемоційного стресу дитини, панічних атак та необхідності відновлення здоров`я; ці витрати не покриваються аліментами, спрямовані на відновлення здоров`я та розвиток, підтверджені квитанціями, а матеріальний стан відповідача (наявність майна) дозволяє нести половину таких витрат, незважаючи на відсутність офіційного доходу, оскільки джерела набуття майна не доведені.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Суд першої інстанції помилково визнав витрати на літній відпочинок, табори за 2023-2024 роки (111695 грн) та табір "ПРО КЕМП" (20450 грн) додатковими витратами, викликаними особливими обставинами, пов`язаними з воєнним станом.

Відповідно до ст. 185 СК України, додаткові витрати на дитину виникають через особливі обставини, такі як хвороба, каліцтво або розвиток здібностей, що потребують спеціальних заходів, і мають бути підтверджені документально.

Позивачка не довела, що відпочинок та табори є необхідними для відновлення здоров`я чи розвитку здібностей дитини, а психоемоційний стрес через воєнний стан не підтверджений медичними чи іншими доказами (ст. 81 ЦПК України). Постанова Верховного Суду від 29.04.2022 у справі №761/27222/20 чітко вказує, що витрати на відпочинок та оздоровлення не є додатковими, якщо вони не пов`язані з особливими медичними чи освітніми потребами. Це стала правова позиція Верховного Суду.

Отже, суд першої інстанції неправильно застосував ст. 185 СК України, що є підставою для скасування рішення в частині стягнення додаткових витрат відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року в частині відмови у збільшення розміру аліментів - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року в цій частині - залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року в частині стягнення додаткових витрат - задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 02 квітня 2025 року в цій частині - скасувати, відмовивши у вимогах позову повністю.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.

Головуючий: Судді: