Справа № 128/1672/25
Провадження № 22-ц/801/2078/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Карпінська Ю. Ф.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 рокуСправа № 128/1672/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О. С., Сала Т.Б.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Шикунової Аліни Олександрівни на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2025 року, ухвалене місцевим судом під головуванням судді Карпінської Ю. Ф., повний текст якого складений 14 липня 2025 року,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 червня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ) між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивач зазначає, що діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, відповідач залишив сім`ю та проживає окремо.

На підставі судового наказу Вінницького районного суду Вінницької області від 12 червня 2024 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття.

Старша дитина ОСОБА_3 досягнув повноліття, тому на даний час відповідач сплачує аліменти на доньку ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно.

За таких обставин позивач просила збільшити розмір аліментів та стягнути з ОСОБА_2 на її користь на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням і до досягнення дитиною повноліття; стягнення за судовим наказом від 12 червня 2024 року №127/17035/24, виданим за заявою ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , припинити з дня набрання законної сили даним рішенням та відкликати виконавчий документ.

Рішення суду першої інстанції.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Провадження в суді апеляційної інстанції.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Шикунова А. О. оскаржує його в апеляційному порядку. Скаржниця вважає дане рішення суду незаконним та необґрунтованим, через що просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на ті ж обставини, що викладені у позовній заяві та вважає, що суд першої інстанції, зважаючи на положення законодавства мав визначити обґрунтований розмір аліментів на утримання дитини в розмірі частки доходу.

01 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу у якому просить залишити її без задоволення, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2025 року без змін. Відповідач вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість позовних вимог. Зазначає, що позивач обґрунтувала позовні вимоги виключно досягненням старшою дитиною повноліття, тоді як жодного доказу на підтвердження обставин, що можуть слугувати підставами для збільшення розміру аліментів не надала.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції цілком відповідає.

Судом встановлено та не оспорюється учасниками справи, що сторони у справі 25 червня 2006 року зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 01 червня 2023 року, виданим повторно.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_2 від 04 грудня 2006 року та серії НОМЕР_3 від 29 червня 2010 року відповідно.

Згідно довідки Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02 травня 2025 року №68798 при примусовому виконанні виконавчого провадження №75310542 по виконанню виконавчого листа № 127/17035/24, виданого 14 червня 2024 року Вінницьким районним судом Вінницької області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з 20 травня 2024 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, станом на ІНФОРМАЦІЯ_4 в зв`язку з набуттям старшою дитиною повноліття стягуються аліменти в розмірі 1/6 частин від всіх доходів боржника.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 20 травня 2024 року до 30 квітня 2025 року передплата з моменту відкриття виконавчого провадження становить -785,32 грн.

За інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 станом на 20 липня 2023 року є фізичною особою-підприємцем.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» №DD1APA5L6B9F0UG4 від 23 травня 2025 року ОСОБА_2 у період з 16 жовтня 2024 року до 17 травня 2025 року надіслав отримувачу ОСОБА_4 кошти у загальній сумі 27525,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності обґрунтування позивачем підстав для зміни розміру аліментів та ненадання будь-яких доказів на підтвердження таких обставин. Врахувавши матеріальні потреби для утримання дитини у відповідності до її вікового рівня, фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку та встановленого прожиткового мінімуму, а також зважаючи на межі та підстави пред`явлених позовних вимог, дійшов висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 14 липня 2025 року, оскільки вони є правильними, об`єктивними, такими, що ґрунтуються на нормах законодавства, яке регулює виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно з ч. 3 ст. 183 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Тобто, аналіз вказаних норм свідчить, що хоч стягувач аліментів, хоч платник аліментів може після досягнення одним з дітей повноліття звернутися з позовом до суду про визначення розміру аліментів на інших дітей, а отже, це може бути позов як про збільшення розміру аліментів, так і про зменшення. У випадку, якщо з таким позовом ніхто не звернувся, то аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч. 1 ст. 80 ЦПК України ).

За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу ( групі однотипних доказів ), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу ( групи доказів ).

ОСОБА_1 при зверненні до суду обґрунтовувала свої вимоги виключно досягненням старшою дитиною повноліття. Однак, як правильно вказав суд першої інстанції, саме лише посилання на положення ч. 3 ст. 183 СК України не позбавляє позивача обов`язку доведення обґрунтування своїх вимог та підстав для збільшення аліментів відповідно до положень ст.192 СК України. Перелік обставин, які можуть слугувати підставами для зменшення або збільшення розміру аліментів є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження обставин, за яких стягуваного розміру аліментів з відповідача недостатньо для утримання неповнолітньої доньки, враховуючи також і той факт, що утримання дитини є обов`язком обох батьків. При цьому, ОСОБА_1 не надала жодного доказу погіршення її матеріального становища, стану здоров`я дитини, а також доказів на підтвердження розміру витрат, які вона несе для забезпечення належного утримання дитини з урахуванням її найвищих інтересів.

Установивши такі обставини справи, з огляду на обґрунтування позивачем підстави для зміни розміру аліментів, враховуючи матеріальні потреби для утримання дитини сторін та встановленого прожиткового мінімуму, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для збільшення розміру аліментів.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що при вирішенні цієї справи суд першої інстанції безпомилково визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін, зібраним у справі доказам. Висновки суду першої інстанцій відповідають принципу справедливості, є об`єктивними, такими, що відповідають нормам матеріального права, які регулюють виниклі і наявні між сторонами у справі правовідносини.

Статтею 367 ЦПК України визначені межі розгляду справи апеляційним судом, який переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 375 ЦПК України установлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Шикунової Аліни Олександрівни залишити без задоволення.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О. Ю. Береговий

Судді О. С. Панасюк

Т. Б. Сало