Провадження №: 2/752/8933/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 м. Київ

Голосіївський районний суд міста Києва в складі

головуючого судді - Кирильчук І. А.,

при секретарі - Сінчук І. А.,

за участі:

представника позивача - адвоката Самарцева Ярослава Юрійовича,

представника відповідача - адвоката Сидоренко Наталії Олександрівни,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сидоренко Наталії Олександрівни про закриття провадження у справі, подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в:

22 липня 2025 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_2 (надалі також - ОСОБА_2 /позивач), сформований в системі «Електронний суд» 21 липня 2025 року, до ОСОБА_1 (надалі також - ОСОБА_1 /відповідач) про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 жовтня 1987 року по 21 жовтня 2016 року, який було розірвано рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 21 жовтня 2016 року у справі № 752/6326/16-ц. Під час шлюбу подружжям було придбано цінні папери за договорами №226БВ108 та №227БВ108 від 30 червня 2015 року, що підтверджують участь у будівництві житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з метою набуття у власність квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , а також машино-місця АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , придбані відповідно до попереднього договору від 26 червня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Панченком О.В. за реєстровим номером № 1324. Зазначені об`єкти були оплачені в період шлюбу, а будинок введено в експлуатацію у 2016 році, після чого йому присвоєно адресу: АДРЕСА_7 . З цією підстави позивач вважає, що об`єкти на підстав статті 60 СК України належать сторонам на праві спільної сумісної власності та на підставі статті 70 СК України підлягають поділу у рівних частках, але, як альтернативу, пропонує свій варіант поділу об`єктів у вигляді виділення в особисту приватну власні кожного з сторін відповідні об`єкти.

Крім того, як на підставу звернення до суду із указаним позовом вказує на факт того, що відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 11 червня 2025 року відповідач ОСОБА_1 зареєструвала право власності на вказані квартири ( АДРЕСА_8 та АДРЕСА_9 ) та машино-місця АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 на своє ім`я. Хоча цінні папери, що підтверджують інвестиційну участь у цих об`єктах, уже були предметом розгляду у справі №752/5900/21, рішення у якій набрало законної сили, однак державна реєстрація права власності за відповідачем об`єктів порушує право позивача на визнання об`єктів спільною сумісної власність подружжя та їх поділу. Окрім того, між сторонами залишається неподіленою трикімнатна квартира АДРЕСА_10 , площею 88,9 кв. м, яку відповідач у своєму зустрічному позові у справі №752/5900/21 пропонувала залишити за позивачем.

З урахуванням наведених підстав позивач просив суд:

1)здійснити поділ спільного майна подружжя, які є об`єктами права спільної сумісної власності;

2)в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_1 , наступні об`єкти нерухомості: - трикімнатну квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 88,90 кв. м.;

-машино-місця за номером АДРЕСА_11 ;

-машино-місця за номером АДРЕСА_5 , розташоване на першому поверсі (рівні) підземного паркингу по АДРЕСА_7 ;

-машино-місця за номером АДРЕСА_6 , розташоване на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу по АДРЕСА_7.

3)в порядку поділу майна подружжя виділити у власність ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків № НОМЕР_2 , наступні об`єкти нерухомості:

-однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_9 ;

-однокімнатну квартиру за номером АДРЕСА_12 .

Ухвалою судді Голосіївського районного суду міста Києва від 04 серпня 2025 року прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у даній справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із призначенням підготовчого засідання на 27 серпня 2025 року на 12:00 год.

27 серпня 2025 року у підготовчому судовому засіданні представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Сидоренко Н. О. було заявлено клопотання про закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України. Вказує, що спір між сторонами вирішений в судовому порядку з огляду на те, що у провадженні Голосіївського районного суду міста Києва перебувала справа № 752/5900/21 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Науково виробнича фірма «Стройкомплект», про поділ майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Науково-виробнича фірма «Стройкомплект», про поділ майна подружжя.

Вважає, що даний позов тотожній до позову у справі № 752/5900/21, справа за яким вже була остаточна вирішена. Тотожність полягає в ідентичних сторонах, предметі спору та підставах. Поданий ОСОБА_2 позов не лише дублює попередній процес, але й порушує принципам виключності судових рішень, який забезпечує стабільність правовідносин і запобігає множенню тотожних спорів.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Самарцев Я.Ю. проти закриття провадження заперечував. Вказував на те, що поданий позов ОСОБА_2 , який зараз є предметом судового розгляду, є новим позовом та не тотожним із позовом, який був предметом розгляду у справі № 752/5900/21, оскільки має новий предмет, оскільки об`єкти нерухомості, які є предметом поділу, набули вже статусу права власності, яке зареєстроване за відповідачем у встановленому законодавством порядку на праві особистої приватної власності, попри те, що мають бути визнані об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Підготовче судове засідання протокольною ухвалою суду відкладено на 01 жовтня 2025 року на 12:00 год.

У зв`язку із неявкою відповідача та його представника розгляд справи було відкладено на 16 жовтня 2025 року на 10:00 год.

У підготовчому судовому засіданні - 16 жовтня 2025 року - представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сидоренко Н.О. клопотання про закриття провадження підтримала, просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Додатково зазначила, що за наявності не скасованого судового рішення у справі № 752/5900/21, позивач обрав не належний спосіб захисту, належним способом якого є саме звернення до суду з позовом про стягнення грошової компенсації частини сплачених грошових коштів.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Самарцев Я.Ю. проти задоволення клопотання заперечував, просив суд відмовити у задоволенні, вважаючи, що предмет позову є іншим, ніж у справі № 752/5900/21.

Суд, заслухавши пояснення представників, вивчивши клопотання про закриття провадження, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Як вбачається із матеріалів даної справи, предметом позову є вимога про поділ спільного майна подружжя.

Так, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року у справі № 752/5900/21 позов ОСОБА_2 задоволено, зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поділено майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частини майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_13 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_14 , поштова адреса: квартира АДРЕСА_12 );

- 1/2 частини майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_15 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_16 , поштова адреса: квартира АДРЕСА_9 );

- 1/2 частини машиномісця за № НОМЕР_3 , проектною площею 21,69 кв. м, на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу на АДРЕСА_7 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_17 );

- 1/2 частини машиномісця за номером АДРЕСА_18 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_5 на АДРЕСА_1 );

- 1/2 частини машиномісця за номером АДРЕСА_19 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_6 на АДРЕСА_1 );

- квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 88,90 кв. м.

У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частини майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_13 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_14 ), (поштова адреса: квартира АДРЕСА_12 );

- 1/2 частини майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_15 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_16 ), (поштова адреса: квартира АДРЕСА_9 );

- 1/2 частини машиномісця за № НОМЕР_3 , проектною площею 21,69 кв. м, на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу на АДРЕСА_7 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_4 на АДРЕСА_1 );

- 1/2 частини машиномісця за номером АДРЕСА_18 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_5 на АДРЕСА_1 );

- 1/2 частини машиномісця за номером 52, проектною площею 22,40 кв. м, на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу на АДРЕСА_7 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_6 на АДРЕСА_1 ).

У решті зустрічного позову відмовлено.

22 травня 2024 року постановою Київського апеляційного суду у справі № 752/5900/21 рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 26 вересня 2023 року скасовано з ухваленням нового судового рішення. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Науково-виробнича фірма «Стромкомплект», про поділ майна подружжя - залишено без задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Науково-виробнича фірма «Стромкомплект», про поділ майна подружжя - залишено без задоволення.

12 березня 2025 року постановою Верховного Суду у справі № 752/5900/21 постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2024 року залишено без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Передбачена у пункті 3 частини першої статті 255 ЦПК України підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їхні правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту ж саму позовну вимогу з тих самих підстав.

При цьому закриття провадження у справі можливе лише за умови, що рішення, яке набрало законної сили, є тотожним позову, який розглядається, тобто, збігаються сторони, предмет і підстави позовів.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що «позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зазначено, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Установлено, що між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 існував спір щодо поділу спільного майна подружжя, який уже був вирішений у судовому порядку, а відповідне судове рішення набрало законної сили, що свідчить про те, що сторони у даній справі є тотожними сторонам у справі за №752/5900/21.

Щодо тотожності підстав, на які посилався позивач, обґрунтовуючи позов у справі №752/5900/21, та підстави звернення з позовом у даній справі, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що «підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права».

Визначаючи підстави позову як елементи його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Як убачається з обставин, які були встановлені судами у справі №752/5900/21, предметом розгляду були вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, набутого під час шлюбу, а саме, майнових прав, що виникли внаслідок придбання цінних паперів за договорами №226БВ108 та №227БВ108, які підтверджували участь у будівництві житлового будинку по АДРЕСА_7 , а також прав вимоги, що виникли на підставі попереднього договору купівлі-продажу машино-місць від 26 червня 2015 року. У межах тієї справи позивач посилався на спільність коштів, за які були придбані зазначені об`єкти (саме майнові права), та просив визнати за ним право на частку у них на підставі статей 60, 70 Сімейного кодексу України.

Підставою позову у даній справі є обставини, пов`язані з перебуванням сторін у зареєстрованому шлюбі до 21 жовтня 2016 року та набуттям ними у цей період майнових прав на об`єкти нерухомості чи права вимоги укласти основний договір за попереднім договором купівлі-продажу, які після укладення основного договору, завершення будівництва, державної реєстрації набули статусу права власності на квартири та машино-місця. З огляду на те, що купівля майнових прав чи укладення попереднього договору купівлі-продажу здійснювалася за спільні кошти подружжя, позивач вважає, що набуті об`єкти є спільною сумісною власністю, яка відповідно до статей 60, 70 Сімейного кодексу України підлягає поділу. У зв`язку з цим позивач просить суд здійснити поділ спірних об`єктів нерухомості, право власності на які після розірвання шлюбу було зареєстровано за відповідачем.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, у справі №752/5900/21 позивач також обґрунтовував свої вимоги аналогічними обставинами, а саме тим, що під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі за спільні кошти подружжя було придбано майнові права щодо квартир та права вимоги укласти основний договір щодо машино-місць, що зводилися у житловому комплексі по АДРЕСА_20 . Позовні вимоги у справі №752/5900/21 були спрямовані на визнання таких прав спільною сумісною власністю подружжя та поділ відповідного майна відповідно до статей 60, 70 Сімейного кодексу України.

Тобто, правова підстава позову у справі №752/5900/21 є тотожною даному позову.

Щодо тотожності предмету позову у справі №752/5900/21 з предметом позову у даній справі, то з цього приводу суд зазначає наступне.

Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.

У справі № 752/5900/21 предметом судового розгляду були майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_13 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_14 , поштова адреса: квартира АДРЕСА_12 );

- 1/2 частини майнових прав на однокімнатну квартиру АДРЕСА_15 (будівельна адреса: квартира АДРЕСА_16 , поштова адреса: квартира АДРЕСА_9 );

- 1/2 частини машиномісця за № НОМЕР_3 , проектною площею 21,69 кв. м, на першому поверсі (рівні) підземного паркінгу на АДРЕСА_7 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_4 на АДРЕСА_1 );

- 1/2 частини машиномісця за номером АДРЕСА_18 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_5 на АДРЕСА_1 );

- 1/2 частини машиномісця за номером АДРЕСА_19 (будівельна адреса: машиномісце за будівельним номером АДРЕСА_6 на АДРЕСА_1 );

- квартиру АДРЕСА_10 , загальною площею 88,90 кв. м.

Так, звертаючись до суду з указаним позовом, ОСОБА_2 просить суд вирішити спір щодо: трикімнатної квартири АДРЕСА_10 (була предметом розгляду у справі 752/5900/21); машино-місця за номером АДРЕСА_11 (було предметом розгляду у справі 752/5900/21); машино-місця за номером АДРЕСА_21 (було предметом розгляду у справі 752/5900/21); машино-місця за номером АДРЕСА_22 (було предметом розгляду у справі 752/5900/21), однокімнатної квартири за номером АДРЕСА_9 (була предметом розгляду у справі 752/5900/21, у якості поділу майнових прав); однокімнатної квартири за номером АДРЕСА_12 (була предметом розгляду у справі 752/5900/21, у якості поділу майнових прав).

Разом із тим, відмінністю між справами є лише те, що на момент розгляду справи №752/5900/21 державна реєстрація права власності на зазначені об`єкти ще не була здійснена, у зв`язку з чим предмет позову обмежувався вимогами щодо поділу майнових прав, а не вже зареєстрованої нерухомості.

Однак, з цього приводу Верховний Суд у постанові 12 лютого 2025 року у справі № 761/29288/22 вказує, що частиною третьою статті 4 Закону України від 18 вересня 1991 року № 1560-XII «Про інвестиційну діяльність» (далі - Закон № 1560-XII) закріплено порядок інвестування та фінансування об`єктів житлового будівництва, зокрема, з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління, може здійснюватися виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов`язань за якими здійснюється шляхом передачі об`єкта (частини об`єкта) житлового будівництва.

Відповідно до частини п`ятої статті 7 та статті 4 Закону № 1560-XII інвестор має право володіти, користуватися, розпоряджатися об`єктом і результатом інвестицій (об`єктами інвестиційної діяльності може бути будь-яке майно, а також майнові права).

За положеннями пункту 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 461 від 13 квітня 2011 року, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (СС1), та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката.

Положенням пункту 78 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Зазначеними нормами встановлено первинний спосіб набуття права власності на річ, на яку раніше не було і не могло бути встановлене право власності інших осіб.

Отже, саме інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, є особою, якою набувається первісне право власності на новостворений об`єкт інвестування.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію. Згідно із частиною четвертою статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Тобто інвестор після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства.

Подібні правові висновки викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 вересня 2021 року в справі № 359/5719/17 (провадження № 14-8цс21), від 14 грудня 2021 року в справі № 344/16879/15-ц (провадження № 14-31цс20), у постановах Верховного Суду від 14 червня 2022 року в справі № 923/447/15 та від 13 листопада 2024 року в справі № 760/28889/20.

Отже, суд вважає, що по суті майнові права, які були предметом договорів №226БВ108, №227БВ108, а також майнові права, набуті за попереднім договором купівлі-продажу машино-місць від 26 червня 2015 року, у подальшому трансформувалися у право власності на конкретні об`єкти нерухомості, після введення будинку в експлуатацію та проведення державної реєстрації. Таким чином, спірні правовідносини фактично стосуються одного й того ж майна, яке лише змінило свій правовий статус із майнових прав на зареєстровану нерухомість, з огляду на практику наведену вище .

Факт реєстрації за відповідачем ОСОБА_1 11 червня 2025 року права власності на спірні об`єкти нерухомості не свідчить про те, що змінився предмет спору, оскільки Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним із юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для підтвердження права власності, а самостійного значення для виникнення права власності немає. Така реєстрація визначає лише момент, з якого держава визнає та підтверджує право власності за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення такого права (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (пункт 55), від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (пункт 6.31), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункт 116)).

У справах «Пайн Велі Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» (Pine Valley Developments Ltd and Others v. Ireland, заява № 12742/87) від 29 листопада 1991 року та «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року (заява № 25921/02) ЄСПЛ констатував, що відповідно до прецедентного права органів, які діють на підставі Конвенції, право власності може бути «наявним майном», або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності.

У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції, це поняття охоплює як «наявне майно, так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності» (пункт 74 рішення ЄСПЛ від 02 березня 2005 року у справі «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини» (Von Maltzan and Others v. Germany), заяви № 71916/01, 71917/01 та 10260/02). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом».

Як встановлено судом вище, спір між сторонами щодо належності поділу майнових прав (тотожних праву власності) як спільної сумісної власності подружжя вже був предметом судового розгляду у межах справи №752/5900/21.

Щодо квартири АДРЕСА_20 необхідно вказати, що вона також була предметом спору у справі №752/5900/21, в ході розгляду якої позивач ОСОБА_2 вимог щодо цього об`єкта не заявляв, натомість відповідач ОСОБА_1 у зустрічному позові просила визнати квартиру особистою власністю ОСОБА_2 у порядку поділу спільного майна подружжя. Рішенням суду першої інстанції такі вимоги були задоволені, квартиру визнано особистою власністю ОСОБА_2 .

Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 просила поділити квартиру у рівних частках, однак апеляційний суд зазначив, що зміна предмета позову на цій стадії є неприпустимою. Водночас суд вказав, що презумпція спільної сумісної власності подружжя не була врахована, тому рішення в частині визнання квартири особистою власністю було скасовано. Верховний Суд постановою від 12 березня 2025 року залишив це рішення без змін.

Отже, спір щодо належності квартири АДРЕСА_23 до спільної сумісної власності подружжя та її поділу вже вирішений судом і рішення набрало законної сили.

Отже, зазначене свідчить про те, що спір між тими самими сторонами, з тих самих підстав і щодо того самого предмету, вже вирішений у судовому порядку, що виключає можливість повторного звернення до суду з тотожними вимогами.

Підстава для закриття провадження у справі, встановлена у пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їхні правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту ж саму позовну вимогу з тих самих підстав.

Тому, суд приходить до висновку, що спір виник між тими ж сторонами, матеріально-правові вимоги в цих позовах є тотожними, підстави та предмет позову є тотожними, аналогічні вимоги розглянуті судом та їм надана відповідна правова оцінка, винесено рішення суду, тому провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України.

При цьому, позивач не позбавлений права на звернення до суду з позовом за захистом свої прав в інший, передбачений законом спосіб, зокрема, з вимогами про стягнення грошової компенсації частини сплачених грошових коштів.

Керуючись статями 255-256, 258, 260-261, 352-355 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сидоренко Наталії Олександрівни про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - задовольнити.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - закрити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільним процесуальним кодексом України.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені статтею 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя І. А. Кирильчук