ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 629/584/25

провадження № 22-ц/818/3842/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі Акціонерне товариство «Ідея Банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі»,

треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Цимбал С.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2025 року в складі судді Каращука Т.О.

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергій Володимирович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис № 9163 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в сумі 87 888,94 грн.

Зазначила, що про існування виконавчого провадження №67611098, яке відкрите приватним виконавцем Харківської області Цимбал С.В. на підставі виконавчого напису № 9163 від 24 вересня 2021 року приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. про стягнення з неї на користь АТ «Ідея Банк» стало відомо в листопаді 2024 року.

Вважала, що вказаний виконавчий напис № 9163 від 24 вересня 2021 року є протиправним, тобто таким, що винесений з порушенням вимог чинного законодавства України та не підлягає виконанню, а також є таким, що суперечить вимогам матеріального та процесуального права.

Посилалася на те, що вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально, порушує вимоги законодавства, нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису, оскільки жодної вимоги банком їй не направлялось, не дотримано вимогу безспірності.

Просила визнати виконавчий напис, вчинений 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 9163 про звернення стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» в розмірі 87 888,94 грн, таким, що не підлягає виконанню; вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2025 року позов ОСОБА_1 - задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., зареєстрований в реєстрі за № 9163 про звернення стягнення заборгованості за кредитом та плати за вчинення виконавчого напису з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» в розмірі 87 888, 94 грн таким, що не підлягає виконанню; стягнуто в рівних частинах з АТ «Ідея Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн, тобто по 3000,00 грн з кожного; стягнуто в рівних частинах з АТ «Ідея Банк» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн, тобто по 605,60 грн з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду АТ «Ідея Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просило рішення скасувати в частині позовних вимог до банку та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та стягненні з банку судових витрат, а саме 3000,00 грн витрат на правничу допомогу та 605,60 грн судового збору; вирішити питання щодо судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки право вимоги перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі», тому сам останній є належним відповідачем у справі, а банк є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що АТ «Ідея Банк» оскаржує рішення лише в частині вимоги, що стосуються банку з підстав того, що банк є неналежним відповідачем у даній справі, тому в іншій частині апеляційний суд рішення суду першої інстанції не переглядає.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу АТ «Ідея Банк» необхідно задовольнити, рішення суду в оскаржуваній частині скасувати.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що АТ «Ідея Банк» є належним відповідачем у даній справі, оскільки у справі оспорюється виконавчий напис, який вчинено за заявою саме первісного кредитора.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 9163, за яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі договору кредиту та страхування № D44.22116.005906788 від 05 листопада 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , строк платежу за яким настав 02 травня 2020 року.

Запропоновано задовольнити вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк», стягнути з ОСОБА_1 за період з 02 червня 2020 року по 09 серпня 2021 року включно у розмірі: 37 452,46 грн строковий основний борг; 10 840,61 грн прострочений основний борг; 13 661,57 грн прострочені проценти; 184,84 грн строкові проценти; 1324,97 грн строкова плата за обслуговування кредиту; 22 524,49 грн прострочена плата за обслуговування кредиту; 1900,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 87 888,94 грн (а.с.11).

Матеріали справи містять вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань №12.4.2/D44.22116.005906788 від 09 серпня 2021 року направлена на адресу ОСОБА_1 , в якій зазначено про наявність у останньої заборгованості за договором D44.22116.005906788 від 05 листопада 2019 року, яка станом на 09 серпня 2021 року становить 85 988,94 грн, з яких 37 452,46 грн строковий основний борг; 10 840,61 грн прострочений основний борг; 13 661,57 грн прострочені проценти; 184,84 грн строкові проценти; 1324,97 грн строкова плата за обслуговування кредиту; 22 524,49 грн прострочена плата за обслуговування кредиту (а.с.53-59).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 20 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № 67611098 з примусового виконання виконавчого напису № 9163, виданого 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (а.с.12-13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Бабенко Д.А. від 22 листопада 2021 року ВП № 67611098 накладено арешт на грошові кошти/електронні гроші, що містяться на відкритих рахунках/електронних гаманцях, а також на кошти/електронні гроші на рахунках/електронних гаманцях, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів, крім коштів/електронних грошей, що містяться на рахунках/електронних гаманцях, що мають спеціальний режим використання, накладення арешту та/або звернення стягнення, на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження штрафів, що становить 97 177,83 грн (а.с.15).

Наказом Міністерства юстиції України № 1166/5 від 07 квітня 2017 року анульовано свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 24 квітня 2009 року за № 7322 на ім`я ОСОБА_3 (а.с.14,32).

19 грудня 2023 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого, зокрема право вимоги до ОСОБА_1 за договором №D44.22116.005906788 перейшло Товариству з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (а.с.47-52,79-88).

Також матеріали справи містять платіжну інструкцію в національній валюті № 45 від 20 грудня 2023 року про сплату Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 11 576 112,00 грн, призначення платежу: фінансування згідно договору факторингу № 19/12-2023 від 19.12.2023 без ПДВ (а.с.89).

Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 12 березня 2025 року залучено до участі у справі у якості співвідповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» (а.с.68-69).

В подальшому назву Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» змінено на Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі».

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61 -2417сво19).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачем і відповідачем можуть бути, зокрема, фізичні і юридичні особи, а також держава (частина друга статті 48 ЦПК України).

Відповідач є обов`язковим учасником цивільного процесу, його стороною. Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість, саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір. Крім того, відповідач є тією особою, на яку вказує позивач як на порушника свого права.

Тобто відповідач це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі, належному відповідачеві.

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача (частини перша, друга та третя статті 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16 (провадження № 14-61цс18)).

Таким чином, пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 465/7405/17 (провадження № 61-11389св21) викладено такий висновок: «Апеляційний суд позбавлений процесуальної можливості визначити суб`єктний склад учасників справи, залучати на стадії апеляційного перегляду справи відповідачів та/або співвідповідачів та, встановивши, що суд першої інстанції порушив вимоги цивільно-процесуального законодавства та не залучив усіх суб`єктів, які мають відповідати за позовом у межах заявлених позовних вимог як відповідачі, обґрунтовано скасував рішення суду першої інстанції та відмовив у позові з цих підстав».

У постановах Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі N 761/825/20 (провадження N 61-12951св21),від 02 листопада 2022 року у справі N 758/14101/16-ц (провадження N 61-17550св21) зазначено, що відповідачем у таких справах є особа, на користь якої було вчинено виконавчий напис, яким було порушено право позивача. Тобто, цивільна відповідальність за незаконно вчинений виконавчий напис покладається не на нотаріуса, а на особу, яка зверталася за виконавчим написом. Сам же нотаріус може залучатися судами як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача. Враховуючи наведене, за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача».

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.

В постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 905/306/17 Верховний Суд дійшов висновку, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012 тощо).

Як вбачається з матеріалів справи Акціонерним товариством «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» надано до суду першої інстанції належні докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора, зокрема договір факторингу, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, а також докази оплати цього договору.

Також колегія суддів зауважує, що договір факторингу, внаслідок укладення якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» набуло права вимоги до ОСОБА_1 за договором № D44.22116.005906788 від 05 листопада 2019 року, є чинним та перед судом питання про визнання його недійсним не порушувалося.

Отже, з огляду на наведені обставини та докази у справі, вбачається, що відбулася заміна кредитора, на підставі укладеного договору факторингу, а тому до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» перейшло право вимоги за договором № D44.22116.005906788 від 05 листопада 2019 року, укладеного між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Виходячи з наведеного Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» набуло прав стягувача згідно виконавчого напису, вчиненого 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазановою О.М. та зареєстрований в реєстрі за № 9163, ще задовго до пред`явлення даної позовної заяви.

Відтак, саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» має бути належним відповідачем у даній справі.

Встановивши, що даний позов заявлений з приводу визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, виданого щодо стягнення заборгованості за договором № D44.22116.005906788 від 05 листопада 2019 року, право вимоги за яким з 19 грудня 2023 року перейшло до Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі», тобто задовго до подання позову, колегія суддів вважає, що у позові до Акціонерного товариства «Ідея Банк» слід було відмовити, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині необхідно скасувати.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в задоволенні позову до Акціонерного товариства «Ідея Банк» відмовлено, тому судовий збір в розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь держави, а витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 6000,00 грн підлягають стягненню з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь ОСОБА_1 .

Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено, тому судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1816,80 грн необхідно компенсувати Акціонерному товариству «Ідея Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк» - задовольнити.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 травня 2025 року в оскаржуваній частині - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню залишити без задоволення.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь ОСОБА_1 витрати за надання професійної правничої допомоги в суді першої інстанції в розмірі 6000,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторі» на користь держави судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1211,20 грн.

Компенсувати Акціонерному товариству «Ідея Банк» судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1816,80 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова