У Х В А Л А

про забезпечення позову

"15" жовтня 2025 р.

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Галінська В.В., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутого майна,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову.

Свою заяву мотивує тим, що ОСОБА_1 подано позовну заяву до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутого майна, 3% річних та інфляційні втрати із ціною позову 3710099,39 грн. Вказує, що згідно із позовними вимогами у зв`язку із укладенням 22.08.2017 р. між позивачем ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та відповідачкою попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею: 259, 8 кв.м., за яким ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США та ОСОБА_1 15000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США, разом 30000 (тридцять тисяч) доларів США, як завдаток за купівлю належного їй нерухомого майна. А після отримання коштів у розмірі 30 000 дол. США ОСОБА_3 передала належну їй будівлю ковбасного цеху за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею: 259, 8 кв.м. у володіння ОСОБА_1 та ОСОБА_4 для проведення у ній необхідних будівельних та опоряджувальних робіт з метою використання її у подальшому за цільовим призначенням. Для цього за згодою ОСОБА_3 між ОСОБА_1 та ТОВ «Рівненська обласна енергопостачальна компанія» було укладено договір на енергопостачання. У період з вересня 2017 року до кінця 2018 року в належній ОСОБА_3 будівлі за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 провів значні за обсягом та витратами будівельні та опоряджувальні роботи внаслідок чого площа будівлі збільшилась до 377, 9 кв.м., а ОСОБА_1 завіз та змонтував дороговартісне обладнання для запуску роботи ковбасного цеху, витрати на яке за підрахунком ОСОБА_1 становлять суму еквіваленту 85 тис. дол.. США.

Відповідачка 27.02.2019 р. зареєструвала своє право власності на реконструйовану будівлю із добудовами загальною площею 377, 9 кв.м., хоча будь-яких будівельних робіт на об`єкті не виконувала та не оплачувала ні робіт, ні використаних будівельних матеріалів, ні вартості придбання та монтажу обладнання, вартість обладнання та виконаних робіт відшкодувати позивачу відмовляється. .

Постановою Рівненського апеляційного суду від 26.11.2024 р. по справі № 569/17313/22 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 621600,00 грн. переданих в рахунок нікчемного правочину Попереднього договору купівлі-продажу від 22.08.2017 р. як завдаток за купівлю нежитлового приміщення АДРЕСА_2 .

Зазначає, що маючи документи про право власності на будівлю АДРЕСА_1 відповідачка може безперешкодно відчужити її, тому ОСОБА_1 вимушений звертатися із заявою про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідачки будівлю за адресою АДРЕСА_1 у межах ціни позову 3710099,39 грн.. Вважає, що накладення арешту на майно відповідачки, безпосередньо спрямовано на забезпечення справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, оскільки відповідачка як власник будівлі за адресою АДРЕСА_1 , в будь-який момент може розпорядитися своїм майном, що призведе до неможливості виконання рішення суду в азі задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України). Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Зокрема позов забезпечується у спосіб накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти; забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має пересвідчитися у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що: «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Позов забезпечується, зокрема, шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб (пункт 1 частини першої статті 150 ЦПК України). Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України). Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 331/1255/17 вказано: «забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення».

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 910/13709/19.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому ускладненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може ускладнити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із матеріалів справи позивач звернувся із позовом про стягнення із відповідачки 3710099,39 грн., що включає : - 3528027,00 грн вартості безпідставно набутого майна, - 35581,79 грн. інфляційних втрат, - 146490,60 грн та 3% річних від переданих коштів 15000 дол. США. У тому числі, у період з вересня 2017 року до кінця 2018 року в належній ОСОБА_3 будівлі за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_4 провів значні за обсягом та витратами будівельні та опоряджувальні роботи внаслідок чого площа будівлі збільшилась до 377, 9 кв.м., а ОСОБА_1 завіз та змонтував дороговартісне обладнання для запуску роботи ковбасного цеху, витрати на яке за підрахунком ОСОБА_1 становлять суму еквіваленту 85 тис. дол.. США.

ОСОБА_3 є власником нерухомого майна за яке за попереднім договором сплачувались кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , і на якому позивачем проводились зі згоди відповідачки будівельні роботи по монтажу придбаного за його рахунок дороговартісного обладнання, відповідачка, як власник майна не обмежена у праві і можливості розпорядитися зареєстрованим за нею майном на власний розсуд, в тому числі і здійснити його продаж на користь третіх осіб, що може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього судового рішення про стягнення з відповідачки на користь позивача суми 3710099,39 грн.

Предметом позову є вартість обладнання та будівельних робіт по його монтажу, які здійснювались позивачем в будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , відшкодування збитків та 3% річних від передачі коштів за попереднім договором та предметом забезпечення позову є нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить відповідачці на праві власності. Саме на це приміщення слід накласти арешт у межах ціни позову.

Виходячи із встановлених обставин, у випадку відчуження відповідачкою належного їй нерухомого майна, на якому позивачем виконувались будівельні роботи, вартість обладнання та будівельних робіт по його монтажу, виконання можливого рішення суду може значно утруднитись або стати неможливим, тому суд погоджується, що достатніми та адекватними заходами забезпеченням позову є накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_3 , а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в межах ціни позову 3710099,39 грн.

Такий спосіб забезпечення позову відповідає предмету позову та не зумовлять фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища сторін до розгляду справи по суті.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

А отже, суд приходить до висновку про наявність реальної загрози ускладнення чи можливості невиконання рішення суду у зв`язку з чим, вважає за необхідне задовольнити заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153,258,260-261 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Курганської О.В. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення вартості безпідставно набутого майна задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, що належить відповідачу ОСОБА_3 , а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , в межах ціни позову 3710099,39 (три мільйони сімсот десять тисяч дев`яносто дев`ять) гривень 99 копійок.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Боржник: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2

Суддя -