ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 404/10683/23

провадження № 22-ц/4809/1316/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Карпенка О. Л.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2025 року у складі головуючого судді Кулінки Л. Д.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову, заяви і ухвали суду першої інстанції.

У грудні 2023 року Обласне комунальне виробниче підприємство «Дніпро-Кіровоград» звернулось з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути із відповідача на свою користь заборгованість за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 70 064,00 грн, з яких: основний борг в сумі 53 623,23 грн за період з 01 жовтня 2012 року по 31 жовтня 2023 року (включно); 3 % річних, відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 3 871,83 грн за період з 11 жовтня 2012 року по 10 лютого 2022 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 12 568,94 грн за період з жовтня 2012 року по січень 2022 року.

У квітні 2024 року представник відповідача адвокат Усатенко В. Ю. подав до суду відзив, в якому заперечив щодо задоволення позовних вимог, а також просив стягнути із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн. До відзиву представник долучив ордер про надання правничої допомоги, копію договору про надання професійної правничої допомоги від 30 жовтня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко», копію додаткової угоди до договору про надання професійної правничої допомоги від 30 жовтня 2023 року, укладеної 30 березня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» та копію квитанції до прибуткового касового ордера №67 від 30 березня 2024 року про прийняття адвокатським об`єднанням Усатенко і Усатенко від ОСОБА_1 оплати за додатковою угодою від 30 березня 2024 року у розмірі 10 000 грн (а.с.27-34,38-40).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 березня 2025 року задоволено частково позовні вимоги Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 50 129,59 грн, з яких: основний борг в сумі 43 754,93 грн за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2023 року; 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1812,78 грн за період з 11 лютого 2017 року по 10 лютого 2022 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 4 561,88 грн за період з лютого 2017 року по січень 2022 року, а також судовий збір в сумі 1920,36 грн.

В решті позовних вимог, відмовлено.

01 квітня 2025 року представник відповідача адвокат Усатенко В. Ю. подав до суду заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення та стягнути із ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Представник вказав, що у відзиві на позов у цій справі було зазначено, що відповідач витратив 10 000 грн на професійну правничу допомогу щодо складання заяв по суті справи та процесуальних питань і представництва інтересів в Кіровському районному суді м. Кіровограда, однак рішенням від 27 березня 2025 року у даній справі питання про судові витрати не було вирішено (а.с.110).

Ухвалою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2025 року відмовлено у прийнятті додаткового рішення суду за заявою представника відповідача ОСОБА_1 , адвоката Усатенко В`ячеслава Юрійовича, про ухвалення додаткового рішення суду по цивільній справі № 404/10683/23 за позовом Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград», до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказав, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 березня 2025 року у даній справі позовні вимоги Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 50129,59 грн, з яких: основний борг в сумі 43 754,93 грн за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2023 року; 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1812,78 грн за період з 11 лютого 2017 року по 10 лютого 2022 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 4561,88 грн за період з лютого 2017 року по січень 2022 року, а також судовий збір в сумі 1920,36 грн. В решті позовних вимог, відмовлено.

Відтак, суд керувався тим, щоправові підстави щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу відсутні, а тому суд відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду, з підстав її необґрунтованості та такої, що суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Фортечного районного суду м. Кропивницького від 09 червня 2025 року та стягнення з ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача вказав, що вважає помилковими висновки суду про відсутність правових підстав для ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу з посиланням на часткове задоволення позовних вимог ОКВП «Дніпро-Кіровоград».

Суд не врахував, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тобто, витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин суд першої інстанції неправомірно відмовив у задоволенні заяви відповідача.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем не подано, що згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Участь учасників справи в суді апеляційної інстанції.

Учасники справи в судове засідання, призначене у цій справі на 07 жовтня 2025 року не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи (а.с.158-161).

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення по суті спору з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового судового рішення в порядку статті 270 ЦПК України.

Вказаний висновок викладено у постанові (додатковій) Верховного Суду від 18 жовтня 2023 року у справі № 447/3950/21 (провадження № 61-11490св23).

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення (частина третя статті 270 ЦПК України).

Відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України докази витрат на правничу допомогу подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Суд, вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, зобов`язаний врахувати подані стороною у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України, докази, надати їм належну оцінку і лише після цього прийняти відповідне судове рішення з цього питання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15).

Згідно з положеннями статті 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції керувався тим, що правові підстави щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу відсутні, а тому суд відмовив у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення суду, з підстав її необґрунтованості та такої, що суперечить нормам цивільного процесуального законодавства.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції враховуючи таке.

Наявними у матеріалах доказами підтверджується, що рішенням Кіровського районного суду міста Кіровограда від 27 березня 2025 року у даній справі позовні вимоги Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального виробничого підприємства «Дніпро-Кіровоград» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в загальній сумі 50129,59 грн, з яких: основний борг в сумі 43 754,93 грн за період з 01 лютого 2017 року по 31 жовтня 2023 року; 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 1812,78 грн за період з 11 лютого 2017 року по 10 лютого 2022 року; інфляційні втрати відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України в сумі 4561,88 грн за період з лютого 2017 року по січень 2022 року, а також судовий збір в сумі 1920,36 грн. В решті позовних вимог, відмовлено.

Пунктом 3 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, з урахуванням вимог п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, відповідач у справі має право на відшкодування судових витрат у справі, на що місцевий суд не звернув уваги.

У частині другій статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2023 року у справі № 591/550/20 (провадження № 61-6344св23) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У частинах четвертій-шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по-новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. При вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що при розподілі судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20).

Відповідно до положень статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI). Закон № 5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону № 5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

У частині третій статті 12 та частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відзиві на позов представник відповідача адвокат Усатенко В. Ю. просив стягнути із позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

До відзиву представник долучив ордер про надання правничої допомоги, копію договору про надання професійної правничої допомоги від 30 жовтня 2023 року, укладеного між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко», копію додаткової угоди до договору про надання професійної правничої допомоги від 30 жовтня 2023 року, укладеної 30 березня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «Усатенко і Усатенко» та копію квитанції до прибуткового касового ордера №67 від 30 березня 2024 року про прийняття адвокатським об`єднанням Усатенко і Усатенко від ОСОБА_1 оплати за додатковою угодою від 30 березня 2024 року у розмірі 10 000 грн (а.с.27-34,38-40).

Після ухвалення судом рішення у даній справі, представник відповідача адвокат Усатенко В. Ю. подав до суду заяву, в якій просив ухвалити додаткове рішення та стягнути із ОКВП «Дніпро-Кіровоград» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн. Представник вказав, що у відзиві на позов у цій справі було зазначено, що відповідач витратив 10 000 грн на професійну правничу допомогу щодо складання заяв по суті справи та процесуальних питань і представництва інтересів в Кіровському районному суді м. Кіровограда, однак рішенням від 27 березня 2025 року у даній справі питання про судові витрати не було вирішено (а.с.110).

Місцевий суд, посилаючись на те, що правові підстави щодо стягнення з позивача витрат на правову допомогу відсутні, не врахував того, що представник відповідача надав усі докази понесення відповідачем витрат на професійну правничу допомогу у цій справі в суді першої інстанції, а також те, що позовні вимоги позивача у справі задоволено частково, а тому відповідач має право на відшкодування судових витрат, зокрема і витрат на правничу допомогу, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Кіровський районний суд м. Кіровограда не розглянув по суті заяву представника відповідача - адвоката Усатенка В. Ю. про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції, не дослідив обґрунтованість заявленої суми, її розумність та співмірність.

За таких обставин суд дійшов помилкового висновку про те, що відсутні правові підстави для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу у справі.

Щодо вимог апеляційної скарги представника відповідача про стягнення з позивача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, колегія суддів зазначає, що наслідком скасування оскаржуваної ухвали суду є направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду, зокрема і для вирішення питання про стягнення витрат на правничу допомогу.

У зв`язку з викладеним колегія суддів вважає, що вимоги апеляційної скарги підлягають частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню із направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, з урахуванням висновків цієї постанови.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскаржена ухвала Фортечного районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2025 року про відмову у прийнятті додаткового рішення суду постановлена з порушенням норм процесуального права, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Усатенко В`ячеслав Юрійович, задовольнити частково.

Ухвалу Фортечного районного суду міста Кропивницького від 09 червня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повна постанова складена 16.10.2025.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

О. Л. Карпенко