ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8813/25 Справа № 207/1337/25 Головуючий у першій інстанції: Подобєд О. К. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.,

за участю секретаря Марченко С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» на рішення Південного районного суду м. Кам`янського у складі судді Подобєд О.К. від 18 червня 2025 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи», треті особи - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Юрій Олександрович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13.03.2020 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенко Ю.О. було відкрито виконавче провадження №61549311. Підставою для відкриття виконавчого провадження є виконавчий напис №15506, виданий 11.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» заборгованості в розмірі 1006063,89 грн. Вказаний виконавчий напис є незаконним, вчинений без надання нотаріусу всіх необхідних документів, зокрема, документів, що підтверджують безспірність вимог відповідача у визначеному в виконавчому написі розмірі. Після укладення договору про надання правничої допомоги адвокатом було проаналізовано Єдиний державний реєстр судових рішень та знайдено судове провадження, де заборгованість за кредитним договором №0310/1207/71-328 вже була предметом розгляду. Зокрема, рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 19.12.2011 року у справі №2-1449/11 за позовом ПАТ «Сведбанк» до позивача було стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 227771,02 грн. Надалі, ухвалою від 24.11.2014 року було замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні замість ПАТ «Сведбанк» стягувачем визнано ТОВ «Кредитні ініціативи». Тобто, первинний кредитор уже звертався до суду і отримав судове рішення про стягнення боргу. Таким чином, борг уже був предметом судового розгляду та примусового виконання на підставі судового рішення. Водночас, позивач не був повідомлений та не знав про розгляд справи у 2012 році та про винесення судового рішення щодо стягнення боргу. Це означає, що боржник не мав можливості оскаржити ці рішення або ознайомитися з новим кредитором. Лише з відкриттям виконавчого провадження за оскаржуваним виконавчим написом нотаріуса у 2020 році він дізнався про попередні судові акти, ухвалені без його відома. Відповідно, позивач не міг добровільно виконати рішення суду або оскаржити передачу права вимоги іншій особі, що ще більше підтверджує, що борг не є безспірним; відбулось повторне стягнення боргу. Тому позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 11.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, зареєстрований у реєстрі за №15506, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 1006063,89 грн.

Рішенням Південного районного суду м. Кам`янського від 18 червня 2025 року позовні вимоги задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №15506, виданий 11.08.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» заборгованості в розмірі 1006063,89 грн. Стягнуто з ТОВ «Кредитні Ініціативи» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1816,80 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредитні Ініціативи», посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.12.2011 у справі №2-1449/11 задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Сведбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Сведбанк заборгованість за кредитним договором №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року в сумі 227771,02 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки (нерухоме майно) квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 для задоволення вимог за кредитним договором від 19 грудня 2007 року №0310/1207/71-328 у розмірі 227771,02 грн, шляхом проведення публічних торгів з реалізації предмета іпотеки. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, вказане вище заочне рішення не оскаржувалось та набрало законної сили.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24.11.2014 року в справі №2-1449/11 задоволено заяву ТОВ "Кредитні ініціативи" про заміну сторони стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. Замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року в сумі 227771,02 грн, а також судовий збір в сумі 1700,00 грн та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в сумі 120,00 грн, визначивши стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю "Кредитні ініціативи".

11 серпня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис за реєстровим №15506 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» заборгованості за кредитним договором №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року за період з 01.10.2013 по 01.07.2016 в розмірі 1006063,89 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 520208,86 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом - 485855,03 грн (а.с. 23 зворот - 24).

30 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Лисенком Ю.О., на підставі вказаного вище виконавчого напису №15506 від 11.08.2016 року, відкрито виконавче провадження №61549311 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» заборгованості в розмірі 1006063,89 грн (а.с. 15).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом, зокрема, є Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису нотаріальна дія (пункт 19 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Правове регулювання процедури вчинення нотаріусом виконавчих написів містить глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У статті 88 Закону України «Про нотаріат» зазначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (у редакції, що була чинна на час видачі виконавчого напису нотаріусом), для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, додаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, додаються а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Отже, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Безспірність заборгованості це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

У постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 330/2082/14 (провадження №14-557цс19) зазначено, що, вирішуючи питання правомірності вчинення виконавчого напису у розумінні статті 88 Закону України «Про нотаріат», необхідно враховувати, що наявність спору в суді за позовом кредитора до боржника про стягнення суми заборгованості за кредитним договором не спростовує висновок про безспірність заборгованості цього боржника та жодним чином не свідчить про неправомірність вчинення виконавчого напису.

Крім того, вирішуючи справу про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц та від 23 червня 2020 року у справі №645/1979/15-ц (провадження №14-706цс19).

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий висновок відповідає, зокрема, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17.

В даному випадку при вчиненні оспорюваного виконавчого напису нотаріусом не перевірено належним чином безспірність розміру сум, що визначені до стягнення за виконавчим написом.

Згідно копії договору кредитного договору №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року, банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 21800,00 доларів США на строк з 19.12.2007 року по 18.12.2037 включно (а.с. 17-19).

Згідно пункту 1.3 кредитного договору №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 річних на весь строк фактичного користування кредитом.

Також згідно умов договору №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом шляхом внесення коштів щомісячно відповідно до Графіка, що викладений в додатку №1 до договору (а.с. 20-23).

Також установлено, що 14 червня 2011 року первісний кредитор (ПАТ Сведбанк) звернувся до суду з позовом про стягнення усієї суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 20952,16 доларів США, що еквівалентно 166370,63 грн, що підтверджується змістом заочного рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.12.2011 у справі №2-1449/11, а також Графіком погашення кредиту (а.с. 20-23).

Відповідно до змісту заочного рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.12.2011 №2-1449/11, з ОСОБА_1 на користь ПАТ Сведбанк (первісного кредитора) була стягнута заборгованість за кредитним договором №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року в сумі 227771,02 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 20952,16 доларів США, що еквівалентно 166370,62 грн, суми процентів за користування кредитом у розмірі 5130,61 доларів США, що еквівалентно 40739,61 грн., а також пені - 20660,78 грн.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року. У постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 Велика Палата Верховного Суду не встановила підстав для відступу від зазначених висновків (пункт 108 постанови).

Отже, звернувшись до відповідача з позовом у справі №2-1449/11 про повернення суми кредиту в повному обсязі (а також процентів, штрафних санкцій), вимагав дострокового повернення кредиту, чим змінив строк виконання основного зобов`язання, який настав 14 червня 2011 року.

Тому припинилось право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 12 квітня 2023 року у справі №522/16447/15.

При цьому, згідно змісту виконавчого напису нотаріуса, зокрема, стягнення заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом на суму 485855,03 грн проведено за період з 01.10.2013 по 01.07.2016 року, тобто за межами строку кредитування.

Станом на день вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса 11.08.2016 року офіційний курс гривні до дол. США становив 24,81659 грн до 1 дол. США.

Тобто, виконавчим написом від 11 серпня 2016 року №15506 було стягнуто також з ОСОБА_1 за кредитним договором №0310/1207/71-328 від 19 грудня 2007 року суму тіла кредиту - 520208,86 грн, що еквівалентно 20959,26 дол. США (520208,86 грн / 24,82 дол. США), що є подвійним стягненням заборгованості за тілом кредиту, адже рішенням суду вже була стягнута заборгованість по тілу - 20952,16 доларів США у грудні 2011 року.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року в справі №619/4933/20 зазначено, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена також у постанові від 24 вересня 2025 року у справі №760/2751/24.

Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису.

Вчинення виконавчого напису, в разі порушення основного зобов`язання, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17 (провадження № 44380св18).

Судом установлено, що матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення від кредитора.

У постанові Верховного Суду від 10 січня 2023 року у справі №619/4933/20 (провадження №61-12141св21) зазначено, що « […] чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідач не довела належними та допустимими доказами направлення позивачу та отримання ним вимоги про усунення порушень за договором позики грошових коштів, що є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає задоволенню».

Враховуючи, що обов`язок направлення боржнику відповідної вимоги про усунення порушень за кредитним договором покладено на кредитора, тому він має доводити (спростовувати доводи) виконання свого обов`язку щодо направлення позивачу та отримання позивачем відповідного повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги подвійне стягнення за виконавчим написом нотаріуса від 11 серпня 2016 року №15506 тіла кредиту, яке вже було стягнуте судовим рішенням у 2011 році; враховуючи також, що заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом стягнуті за виконавчим написом за межами строку кредитування, який було змінено у зв`язку з пред`явленням кредитором позову про стягнення усієї заборгованості за тілом кредиту; встановивши відсутність у матеріалах справи доказів того, що боржник повідомлявся належним чином за 30 діб про намір кредитора вчинити виконавчий напис, колегія дійшла висновку, що стягнута за вказаним виконавчим написом заборгованість є спірною, а тому такий виконавчий напис підлягає визнанню таким, що підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач виконав всі вимоги чинного на час видачі виконавчого напису законодавства для підтвердження факту безспірності заборгованості є безпідставними, адже судом достовірно встановлено, що стягнута виконавчим написом від 11 серпня 2016 року №15506 заборгованість є спірною. Зокрема, сума тіла кредиту за кредитним договором була стягнута повторно, адже така заборгованість була стягнута раніше заочним рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19.12.2011 у справі №2-1449/11.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга задоволення не підлягає, а рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні Ініціативи» залишити без задоволення.

Рішення Південного районного суду м. Кам`янського від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді В.С. Городнича

М.Ю. Петешенкова