Справа № 369/9448/25
Провадження № 2/369/7814/25
23.09.2025 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Козак І.А. ,
при секретарі Кавун Є.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-
Позивач звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення в якій просила залишити прізвище « ОСОБА_3 » після розірвання шлюбу, судові витрати залишити без відшкодування, малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу, залишити проживати з матір`ю.
Свою заяву обґрунтовує тим, що 03 вересня 2025 року Києво-Святошинським районним судом Київської області ухвалено рішення про розірвання шлюбу, однак не відображено інших позовних вимог ОСОБА_1 .
У судове засідання учасники справи не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином.
Дослідивши заяву та додані до неї документи, оглянувши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.
Оскільки позивач не просила відновити своє дошлюбне прізвище, а при реєстрації шлюбу змінила його, то вона має право після розірвання шлюбу залишити прізвище яким іменувалась у шлюбі.
Таким чином, незазначення у рішенні суду про залишення за позивачем прізвища « ОСОБА_3 » не позбавляє її права надалі іменуватися вказаним прізвищем та не створює обов`язку його зміни.
Щодо позовної вимоги позивача про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).
Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.
Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.
У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.
Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.
Судом встановлено, що позивачем в позовній заяві не викладено обставини, не зазначено та не додано до позовної заяви доказів, які підтверджують незгоду відповідача на визначення місця проживання дитини, наявності спору між батьками щодо визначення місця проживання дитини.
Крім того, позивачем не надано суду: висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, які бажають проживати з дітьми, а також на підставі інших документів, що стосуються справи, як це передбачено ст. 19 СК України; характеризуючих даних про особу матері (батька) дітей, їх майновий стан та житлові умови; довідки та характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батьків і їх відношення до дітей, поведінку за місцем роботи і за місцем проживання, а також акти обстеження житлових умов батьків, на предмет визначення місця проживання дітей.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога позивача про визначення місця проживання дитини з матір`ю задоволенню не підлягає.
Щодо відшкодування судових витрат, а саме прохання позивача про залишення їх без відшкодування, суд зазначає наступне.
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 вересня 2025 року про стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн 60 коп. та зобов?язано Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 50 відсотків судового збору, сплаченого під час подання позову згідно з платіжної інструкції № 0.0..1 від 27 травня 2025 року, що становить 605 грн 60 коп.

Натомість, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основною засадою (принципом) цивільного судочинства є диспозитивність.

Отже, без вчинення зі сторони позивача активних дій щодо стягнення з ОСОБА_2 суми судового збору, а саме звернення до Державної виконавчої служби або ж органів казначейства, в частині повернення 50 відсотків судового збору, жодні грошові кошти не будуть примусово стягнуті на її користь.

Таким чином заява позивача про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 133,137,139,141,270 ЦПК України, ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.

Апеляційну скаргу на додаткове рішення суду може бути подано учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційну скаргу може бути подано до Київського апеляційного суду.

Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.А.Козак