ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №740/8454/23

Номер провадження 22-ц/816/1176/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачка - ОСОБА_2 ,

третя особа - Ніжинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ніжинському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми),

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2024 року в складі судді Придатка В.М., ухваленого в м. Кролевець, повний текст якого складено 19 грудня 2024 року, -

в с т а н о в и в :

26 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про виключення відомостей про нього, як батька дитини, з актового запису № 4 від 25.10.2010 року про народження ОСОБА_3 , зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, свідоцтво серії НОМЕР_1 , та з актового запису № 3 від 06.01.2015 року про народження ОСОБА_4 , зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної Ніжинського міськрайонного управління юстиції у Чернігівській області, свідоцтво серії НОМЕР_2 , з підстав існування сумнівів, що діти мають із ним кровне споріднення.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20 березня 2015 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дитину ОСОБА_3 , батьком якого записаний позивач. ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідачка народила дитину ОСОБА_4 , батьком якого записаний позивач. Однак у позивача виникли сумніви з приводу його батьківства щодо обох синів, оскільки перший син був зачатий коли сторони ще не перебували у сімейних відносинах та не проживали разом, а інший син був зачатий коли позивач проходив службу в зоні АТО.

Рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2024 року, у якому ухвалою цього ж суду від 07 лютого 2025 року виправлено описку, позов задоволено частково.

Виключено з актового запису № 4 від 25 жовтня 2010 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зробленого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області, відомості про батьківство ОСОБА_1 як батька дитини, внесені 27 березня 2015 року за спільною заявою матері та батька № НОМЕР_3 , а саме, відомості у графі «батько» змінити - прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », ім`я з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », дату народження батька з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на «інформація відсутня», місце проживання батька з « АДРЕСА_1 » на «інформація відсутня».

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% сплаченого судового збору, що складає 536,80 грн та 50% витрат на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи, що складає 10868 грн.

У решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Звертає увагу суду на те, що позивач не має права оспорювати батьківство, оскільки він записаний батьком дитини і у момент реєстрації він знав, що не є батьком дитини.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову в апеляційному порядку не оскаржується, а тому на підставі ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Кушнеренко Є.Ю. просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що генетичною експертизою підтверджено відсутність біологічного зв`язку між позивачем та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У момент реєстрації народження позивач не мав достовірної інформації про те, що саме він є батьком дитини.

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - адвоката Царенка А.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 20 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , про що 06 січня 2015 року здійснено актовий запис № 3, у графі міститься запис про батька дитини - ОСОБА_1 (а.с. 12).

За даними повного витягу про народження ОСОБА_3 № 0 від 26 квітня 2024 року вбачається, що згідно зі ст. 126 СК України 27 березня 2015 року позивач і відповідачка у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кролевецького районного управління юстиції у Сумській області склали та підписали спільну заяву про визнання батьківства №12-03.1-38, після чого були внесені відомості про прізвище дитини з « ОСОБА_5 » змінено на « ОСОБА_6 », по батькові дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_9 », відомості про батька з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 », дату народження батька змінено з «інформація відсутня» на « ІНФОРМАЦІЯ_4 », місце проживання батька змінено з «інформація відсутня» на « АДРЕСА_1 » (а.с. 51-52).

Відповідно до висновку експерта №103-152-2024 за наслідками проведеної судово-генетичної експертизи встановлена відсутність кровного споріднення між заявником ОСОБА_1 та дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Натомість, вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , становить 99,99 % і батьківство позивача є практично доведеним (а.с. 106-109).

Вирішуючи спір в частині задоволених вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не є біологічним батьком дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому, урахувавши відсутність належних та допустимих доказів того, що позивач у момент реєстрації народження дитини знав, що він не є біологічним батьком дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги про виключення з актового запису № 4 від 25 жовтня 2010 року відомостей про батьківство позивача. На думку суду, відповідачка не довела, що позивач є батьком дитини або в момент реєстрації батьком дитини знав, що не є таким або не міг про це не знати.

Колегія суддів апеляційного суду не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно зі ст. 52 Конституції України діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним.

Частиною 1 ст. 2 СК України встановлено, що СК України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Згідно з ч. 1 - ч. 3 ст. 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.

Змістом ч.1, ч. 9, ч. 10 ст. 7 СК України закріплено загальні засади регулювання сімейних відносин та визначено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу (ст. 121 СК України).

За змістом положень ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульоване змістом ст. 125 СК України, відповідно до ч. 2 якої якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. 5 ст. 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу.

Положення ст. 136 СК України зводяться до того, що в судовому порядку батьківство (материнство) може бути оспорено як у випадках, коли в акті про реєстрацію народження батьками дитини вказано осіб, які уклали між собою шлюб, так і тоді, коли батьками дитини при реєстрації встановлення батьківства на підставі спільної заяви батька й матері дитини записано осіб, які в шлюбі не перебувають. Однак у будь-якому разі не можуть бути задоволені вимоги про оспорювання свого батьківства, пред`явлені особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, якщо в момент подачі заяви їй було відомо, що фактично вона не є батьком цієї дитини.

Вказана норма безпосередньо спрямована на захист законних інтересів дитини, оскільки, за загальним правилом, при прийнятті рішення про «оформлення» свого батьківства чоловік враховував усі можливі правові наслідки для себе, навіть з урахуванням того, що фактично батьком дитини є інша особа. Саме тому довільна зміна ним у майбутньому початкового рішення чи відзив поданої заяви до органу державної реєстрації актів цивільного стану про встановлення батьківства після його державної реєстрації не допускається.

При вирішенні спорів щодо оспорення батьківства особою, записаною батьком за її заявою або за спільною заявою з матір`ю дитини, судам необхідно враховувати, що законодавець не виключає право особи, записаної батьком дитини за її заявою про встановлення батьківства, оспорювати здійснений органом державної реєстрації актів цивільного стану запис за мотивами порушення волевиявлення (наприклад, якщо заява про встановлення батьківства була подана під впливом погрози, насильства тощо), про що, в свою чергу, зауважено Верховним Судом у змісті постанови від 10 січня 2024 року у справі № 332/1618/22 (провадження № 61-14812св23).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у постанові від 17 березня 2020 року у справі № 606/2142/18 (провадження № 61-19502св19), при вирішенні справ про оспорювання батьківства суди повинні керуватися найкращими інтересами дитини, забезпечуючи баланс між інтересами дитини та сторін по справі. За приписами ч. 5 ст. 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Аналогічні висновки щодо застосування норми права викладені також у постановах Верховного Суду: від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20 (провадження № 61-17337св20), від 11 січня 2023 року у справі № 172/1206/21 (провадження № 61-9183св22).

За вказаних норм права, висновків суду касаційної інстанції та встановленої у справі обставини фактичного визнання позивачем того, що йому було достовірно відомо, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не є його сином, дані обставини вбачаються навіть зі змісту позовних вимог, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що позивач знав в момент реєстрації себе батьком дитини, що він не є її біологічним батьком. Позивачем не було надано суду доказів на підтвердження порушення вільного волевиявлення при здійсненні реєстрації його батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначеного вище суд першої інстанції не врахував, а тому дійшов помилкового висновку в частині задоволених позовних вимог.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову в оскаржуваній частині.

На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідачки підлягає стягненню 1610,40 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 09 грудня 2024 року в частині задоволених позовних вимог і розподілу судових витрат скасувати та ухвалити нове судове рішення в цій частині.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виключення з актового запису № 4 від 25 жовтня 2010 року про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зробленого виконавчим комітетом Локнянської сільської ради Кролевецького району Сумської області, відомості про батьківство ОСОБА_1 як батька дитини, внесені 27 березня 2015 року за спільною заявою матері та батька № НОМЕР_3 , а саме, відомості у графі «батько» змінити - прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_5 », ім`я з « ОСОБА_8 » на « ОСОБА_7 », дату народження батька з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на «інформація відсутня», місце проживання батька з « АДРЕСА_1 » на «інформація відсутня».

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1610 грн 40 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов