Справа № 464/2709/25
пр.№ 2/464/1512/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2025 м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючої судді - Сабари Л.В.,

секретаря судового засідання - Рейман В.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , в якому просить стягувати на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн., щомісячно /у розмірі 1/3 всіх видів заробітку платника аліментів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно/, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 06.08.2005 перебувала з відповідачем у шлюбі, який на даний час розірвано. У сторін є спільний син ОСОБА_4 , який проживає разом із нею. Відповідно до рішення суду відповідач сплачував на її користь аліменти на утримання сина, проте останній досягнув повноліття. На даний час ОСОБА_4 навчається на першому курсі денної форми здобуття освіти у Львівському національному університеті ім. І. Франка на бюджеті, у зв`язку із чим потребує матеріальної допомоги. Проте, відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку можливість, оскільки є працездатним, має стабільний дохід. Враховуючи наведене та те, що ст. 199 СК України встановлено обов`язок утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, до досягнення ним 23-річного віку, просить позов задовольнити.

13.05.2025 через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, поданий представником відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Заперечення обґрунтовує тим, що відповідач, як до досягнення сином повноліття, так і після, надає кошти на його утримання в добровільному порядку. Відповідач спілкується із сином, проводить із ним час, займається його дозвіллям, турбується про його фізичний і психологічний стан, забезпечує йому усі необхідні умови для навчання. Таким чином, ОСОБА_3 бере активну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини. Крім того зазначає, що у відповідача на утриманні є малолітній син, а також дружина, яка не працює. Позивачем не доведено, що дитина дійсно потребує заявленого розміру для навчання чи інших, пов`язаних із цим витрат. Враховуючи наведене, вважають позовні вимоги такими, що не ґрунтуються на достовірних доказах, а також суперечать фактичним обставинам справи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2025 матеріали справи передано на розгляд судді Сабарі Л.В.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 29.04.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала з підстав, що в ньому викладені, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог, підтримала доводи, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, перевіривши їх доказами, приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Статтею 198 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Частиною 3 ст. 199 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

Як вбачається із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.02.2007, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з даними реєстру Львівської міської територіальної громади, місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за місцем зареєстрованого проживання матері ОСОБА_1 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Факт проживання сина разом із матір`ю не заперечується стороною відповідача.

Як вбачається із довідки Львівського національного університету ім. І. Франка від 07.04.2025, ОСОБА_4 є студентом першого курсу освітнього ступеня «бакалавр» денної форми здобуття освіти механіко-математичного факультету Львівського національного університету ім. І. Франка. Дата закінчення навчання - 30.06.2028.

Пред`являючи позов про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, позивач звертала увагу на те, що батько, незважаючи на обов`язок, ухиляється від утримання сина, відмовляється в добровільному порядку надавати йому матеріальну допомогу, хоча останній такої потребує у зв`язку із навчанням.

У постанові Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 635/1139/17 викладено позицію про те, що не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Згідно з ст. ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Разом з тим, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження існування потреби у дитини у матеріальній допомозі у зв`язку із навчанням, зокрема, понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання навчальних посібників, техніки, тощо, необхідних для забезпечення такого навчання.

При цьому, при вирішенні спору, суд зважає на те, що матеріалами справи підтверджується факт надання відповідачем коштів на утримання повнолітнього сина в добровільному порядку, що вбачається, зокрема із долучених копій квитанцій, серед іншого, про купівлю техніки, переказу грошових коштів на його рахунок, поповнення рахунку мобільного телефону, а також понесення витрат, пов`язаних із лікуванням, дозвіллям сина, тощо.

Також, судом враховуються пояснення ОСОБА_4 , який в судовому засіданні підтвердив, що з батьком спілкується, проводить з ним час, останній надає йому кошти в добровільному порядку, забезпечує витрати, пов`язані із його навчанням, дозвіллям, лікуванням, тощо.

За наведених обставин, судом не встановлено, що відповідач, маючи відповідну можливість, ухиляється від виконання встановленого Сімейним кодексом України обов`язку щодо утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, у зв`язку із чим доводи позову в цій частині суд вважає необґрунтованими.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач, у зв`язку із навчанням повнолітнього сина, несе інший, більший розмір витрат, у зв`язку із чим існує необхідність у стягнення коштів із відповідача, або ж доказів, які б спростовували факт надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, суд приходить до переконання про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог, у зв`язку із чим у позові слід відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 12, 13, 81, 89, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

ухвалив:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 жовтня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча Сабара Л.В.