Справа № 178/1238/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и
03 жовтня 2025 року Криничанський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Берелет В.В.,
секретаря Янченко Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Кринички справу за позовом Служби у справах дітей Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Божедарівської селищної ради Кам`янського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач звернувся з цим позовом і вказав, що на обліку сімей, які перебувають у складних життєвих обставинах служби у справах дітей Божедарівської селищної ради перебуває сім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрована по АДРЕСА_1 , фактично проживає по АДРЕСА_1 . Відповідачка має дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 07 жовтня 2007 року виконачим комітетом Адамівської сільської ради Криничанського району Дніпропетровської області, відносно якого не виконує свої батьківські обов`язки. ОСОБА_1 на даний час перебуває у комунальному закладі «Центр надання соціальної підтримки дітей та сімей «Добре вдома» ДОР. Неповнолітній ОСОБА_1 не відвідує навчальний заклад, на постійній основі залишає місце проживання, бо не може встановити контакт з матір`ю та її співмешканцем, має конфліктні з ними відносини. Відповідачка не має постійного місця роботи, заробляє на життя підробітками, що не дають стабільних доходів. Працівники служби у справах дітей спільно з працівниками поліції неодноразово повертали ОСОБА_1 до матері із закладів, де він знаходився після втечі, про що було складено відповідні акти передачі дитини.
Так, під час неодноразових відвідувань родини, матері робилися зауваження щодо невиконання батьківських обов`язків по відношенню до свого неповнолітнього сина, наполягали на влаштуванні ОСОБА_1 до навчального закладу, де хлопець мав би змогу продовжити навчання. Проте, ОСОБА_2 не змогла знайти спільну мову з сином, не змогла влаштувати його на навчання для отримання освіти. У зв`язку з неналежним виконанням своїх батьківських обов`язків ОСОБА_2 по відношенню до її дитини, ОСОБА_1 , 27 травня 2025 року виконавчим комітетом Божедарівської селищної ради було ухвалено рішення № 47 Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно її неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З урахуванням наведеного та приймаючи до уваги поведінку ОСОБА_2 , представник позивача просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини ОСОБА_1 .
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день розгляду справи сповіщена, причину своєї неявки до суду не повідомила.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про день розгляду справи сповіщений.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги мають бути задоволеними з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
У відповідності до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст.81 ЦПК України).
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Судом встановлено, що представник позивача згідно наданих ст. 56 ЦПК України повноважень звернувся до суду з позовом про захист інтересів ОСОБА_1 і в судовому засіданні встановлено, що відповідачка, всупереч вимогам ст. 150 СК України, не виконує обов`язків по піклуванню за дитиною та її вихованню.
Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей має місце, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального усвідомлення; не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та свідоме нехтування ним своїми обов`язками.
Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Згідно з ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.51Конституції України та за ст.180СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.
У рішенні Європейського суду від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що при вирішенні справ про позбавлення батьківських прав має бути встановлено відсутність поважних причин не виконання батьками батьківських обов`язків, які б виправдовували позбавлення батьківських прав.
ОП КЦС у справі №185/9339/21,відступаючи від раніше зробленого висновку ВС зазначила, що, вочевидь, переважна кількість батьківських прав та обов`язків стосується дитини до досягнення нею повноліття. Проте й після досягнення дитиною повноліття правовий зв`язок між батьками та їхніми дітьми не припиняється, батьківські права продовжують існувати.
Досягаючи повноліття, особа втрачає правовий статус дитини в розумінні закону, проте сімейні відносини між батьком/ матір`ю та сином/ дочкою після досягнення дитиною повноліття не припиняються. Це відповідно означає й існування між ними взаємних особистих немайнових та майнових прав і обов`язків, які є чинними впродовж усього життя, а окремі з них навіть після смерті одного з них.
Із повноліттям дитини «з`являються» права батьків на утримання з боку повнолітніх сина/ дочки та виникають відповідні кореспондуючі їм обов`язки. Батьки, не позбавлені батьківських прав, є спадкоємцями за законом своєї дитини.
Відповідно, позбавлення матері чи батька батьківських прав стосовно їхньої дитини, за умови доведеності факту невиконання ними своїх батьківських обов`язків, унеможливлює існування, зокрема, права на утримання та спадкування в майбутньому, та відповідатиме принципам розумності й справедливості.
Тому суд, у відповідності з положеннями ст. 164 СК України, приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідачки, як такої, що ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та догляду за її дитиною, батьківських прав щодо ОСОБА_1 .
А задоволення позовних вимог за правилами ст. 141 ЦПК України покладає на відповідачку обов`язок по сплаті судових витрат.
Керуючись ст. ст. 259, 263-265, 280, 282ЦПК України суд, -
В И Р І Ш И В :
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавити батьківських прав відносно її сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Криничанський районний суд шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В. В. Берелет

р