ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7281/25 Справа № 206/2597/25 Суддя у 1-й інстанції - Сухоруков А. О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:

судді-доповідача: Никифоряка Л.П.,

суддів: Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

Учасники справи:

заявник: Акціонерне товариство «Сенс Банк»,

боржник: ОСОБА_1 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Дніпрі справу, що виникла з цивільних правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Акціонерним товариством «Сенс Банк» на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025року, головуючий у суді першої інстанції Сухоруков А.О.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст заявлених вимог

У травні 2025року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося в суд із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025року заяву Акціонерного товариства «Сенс Банк» про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження повернуто без розгляду заявнику.

Повертаючи без розгляду заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником не додано доказів надсилання заяви іншим учасникам справи (провадження), а саме заінтересованій особі ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

30 травня 2025року Акціонерне товариство «Сенс Банк» подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи Електронний суд апеляційну скаргу на ухвалу Самарського районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025року.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Сенс Банк»не погодилося з висновками суду та висловило вимогу про скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги зводились до того, що заявник не додав до заяви про заміну стягувача у виконавчому листі докази надіслання цієї заяви заінтересованій особі ОСОБА_1 у зв`язку з наявністю обставин, що унеможливлюють виконання такої вимоги.

В обґрунтування скарги АТ «Сенс Банк» вказувало, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 , однак місто Донецьк є тимчасово окупованою територією України та направлення поштової кореспонденції до вказаного населеного пункту є неможливим, чого не взяв до уваги суд першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інші учасники справи своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористались та відзиву на апеляційну скаргу не подавали.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 вересня 2025року відкрито апеляційне провадження у справі.

25 вересня 2025року ухвалою Дніпровського апеляційного суду справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.

Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини другої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові).

Учасники справи у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту ухвали, яку оскаржено,дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка ухвали, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.

Повертаючи без розгляду заяву, суд першої інстанції виходив з того, що заявником в порушення вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України не додано доказів надсилання заяви іншим учасникам справи (провадження), а саме заінтересованій особі ОСОБА_1 .

Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, так як судом першої інстанції порушено норми процесуального права.

Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції; якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Водночас не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року).

ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. russia, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року). Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Rada Cavanilles v. Spain», § 49, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1998 року).

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України, статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, визначеному ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Так, відповідно до частини 2 статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Аналіз вказаної норми процесуального права дає підстави для висновку, що при зверненні до суду з заявою, яка подається на стадії виконання судового рішення, в тому числі з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі, заявник має додати до заяви докази надіслання (надання) цієї заяви іншим учасникам справи.

Судом встановлено, що Акціонерне товариство «Сенс Банк» при зверненні до Самарського районного суду міста Дніпра з заявою про заміну стягувача у виконавчому листі дійсно не додало до заяви докази надіслання (надання) цієї заяви заінтересованій особі ОСОБА_1 та у заяві зазначило, що останнім відомим місцем проживання ОСОБА_1 є місто Донецьк, яке входить до переліку тимчасово окупованих територій України, у зв`язку з чим направлення поштової кореспонденції до вказаного населеного пункту є неможливим, а також ОСОБА_1 не має зареєстрованого Електронного кабінету в підсистемі Електронний суд.

Останнім відомим місцем проживання ОСОБА_1 в заяві вказано: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28 лютого 2025року № 376, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 березня 2025року за № 380/43786, Донецький район, в тому числі і місто Донецьк, входить до переліку тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України.

Отже, надіслання кореспонденції засобами поштового зв`язку у місто Донецьк на теперішній час є неможливим.

Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не врахував, що надіслання поштової кореспонденції у місто Донецьк є неможливим у зв`язку з його тимчасовою окупацією.

За таких умов, заявник не має змоги повною мірою реалізувати свої процесуальні права на звернення до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому листі.

Суд першої інстанції формально підійшов до вирішення питання прийняття заяви Акціонерного товариства «Сенс Банк» про заміну стягувача у виконавчому листі, оскільки заявник не надав доказів надіслання заяви заінтересованій особі у зв`язку з наявністю обставин, що унеможливлюють виконання такої вимоги, про що заявник зазначав у поданій ним до суду заяві про заміну стягувача у виконавчому листі. Тобто, суд першої інстанції вимагав від заявника докази надіслання заяви заінтересованій особі, яку заявник надати не може з поважних причин, які від нього не залежать.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на положення частин 1, 3 статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», в якій визначено, що якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають електронного кабінету, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Аналіз вказаної норми процесуального права дає підстави для висновку, що законодавцем визначено порядок дій суду щодо виклику особи до суду та повідомлення про судове рішення у разі, якщо особа не має електронного кабінету та остання відома адреса її місця проживання (перебування) знаходиться на тимчасово окупованій території, а саме шляхом оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Але, суд першої інстанції цього не врахував.

За таких обставин, повернення без розгляду Акціонерному товариству «Сенс Банк» заяви про заміну стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження у даному випадку є проявом надмірного формалізму.

За наведених умов, колегія суддів приходить до висновку, про порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення помилкової ухвали.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм процесуального та матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Згідно з частиною шостою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала Самарського районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025рокупостановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставою для її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити.

Ухвалу Самарського районного суду міста Дніпра від 27 травня 2025року- скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 09 жовтня 2025року.

Судді: