ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 634/924/24

провадження № 22-ц/818/3679/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Сахновщинська селищна рада Берестинського району Харківської області,

третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 квітня 2025 року в складі судді Зимовського О.С.

в с т а н о в и в:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Сахновщинської селищної ради Берестинського району Харківської області, третя особа: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Наталія Петрівна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його сестра, ОСОБА_3 . Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з земельної ділянки загальною площею 6,9233 га, кадастровий номер :02:000:0302 та кадастровий номер :02:000:0303, що розташована на території Катеринівської сільської ради Сахновщинського району Харківської області.

Зазначив, що він є єдиним спадкоємцем на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , інших спадкоємців за законом та за заповітом немає.

28 вересня 2023 року він звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадку після смерті сестри, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з тим, що пропущено строк звернення для прийняття спадщини.

Вважав, що строк на подання заяви про прийняття спадщини він пропустив з поважних причин. Після смерті ОСОБА_3 він звернувся до адвоката за консультацією щодо прийняття спадщини і йому було роз`яснено, що оскільки в країні коронавірус та строк для прийняття спадщини не пропущений. В подальшому, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє і в теперішній час. З урахуванням того, що на території України продовжували відбуватися воєнні дії він не міг своєчасно звернутися із заявою до нотаріуса.

Посилався на те, що воєнний стан також вплинув і на роботу нотаріусів в Україні. 28 лютого 2022 року Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану». Відповідно до п. 3 цієї Постанови на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупинявся. Тобто законодавцем було запроваджено правило зупинення на весь час дії воєнного стану перебігу шестимісячного строку для прийняття спадщини або відмову від її прийняття. До спливу шестимісячного строку, звертався до адвоката з приводу отримання консультації щодо подальших дій в даній ситуації, та отримав інформацію щодо права подати заяву після закінчення війни, що узгоджується з вищезазначеною постановою.

Зазначив, що він починаючи з 2018 року він постійно обробляв цю землю, винаймав людей, які йому допомагали зорати землю, посіяти, зібрати врожай, тобто обробляв земельну ділянку як до смерті сестри, так і після її смерті.

Просив визначити ОСОБА_1 додатковий строк у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звернення до адвоката та роз`яснення останнім, що у зв`язку з карантинними обмеженнями строки для прийняття спадщини не пропущені, а також введення в країні воєнного стану є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не навів поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, які б свідчили про пропуск такого строку з незалежних від нього вагомих причин, не надав доказів, які б свідчили про неприйняття ним спадщини з причин, які є для нього об`єктивними, непереборними.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є рідними братом та сестрою (а.с.16,17,88,89).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-11,82-83).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.15,90).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 28.09.2023 року зареєстрована спадкова справа № 69004868, номер у нотаріуса 123/2023 приватний нотаріус Гаража Н.П., спадкодавець ОСОБА_3 (а.с.14,39).

Постановою приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П. від 23.09.2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини, встановлений ст.1270 ЦК України та вважається таким, що не прийняв спадщину відповідно до ст.1272 ЦК України (а.с.13,38,104,110).

Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії XP №093918 від 11.05.2004 року ОСОБА_3 належала земельна ділянка, площею 6,9233 га, розташована на території Катеринівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.18,87).

Згідно копії інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 16.02.2024 року земельна ділянка площею 4,5976 га. кадастровий номер :02:000:0302, зареєстровано право власності за ОСОБА_3 (а.с.20-21).

Відповідно копії довіреності від 09 липня 2019 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області Гаражою Н.П., ОСОБА_3 уповноважує ОСОБА_1 вчиняти необхідні та доцільні дії щодо передачі в оренду земельні ділянки, що належать їй на праві власності (а.с.22).

Згідно листа приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Харківської області Гаража Н.П від 20.12.2024 року № 534/01-16, на момент смерті ОСОБА_3 була зареєстрована в Комунальній установі «Хорошевський геріатричний пансіонат» за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.80,109).

Відповідно до копії спадкової справи №123/2023 з заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_1 28.09.2023 року (а.с.81).

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) інформація за вказаними параметру запиту у Спадковому реєстрі складені ОСОБА_3 відсутні. (а.с. 84-86).

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частинами 1,3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За змістом частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина 1статті 1270 ЦК України).

За змістом частин 1 та 3статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 13 березня 2020 року у справі № 314/2550/17 (провадження № 61-41480св18).

Не є поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

Як свідчить тлумачення частини третьої статті 1272 ЦК України до поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини відносяться причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця таких перешкод для подання заяви не було, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічний правовий висновок зроблений у постановах Верховного Суду від 20 лютого 2020 року у справі № 419/3788/17 (провадження № 61-2969св19); від 16 березня 2020 року у справі № 644/5098/17 (провадження № 61-20806св19); від 17 березня 2020 року у справі № 683/2587/18 (провадження № 61-11406св19).

Оцінка причин пропуску строку на предмет поважності лежить в площині дискреційних повноважень суду, оскільки базується безпосередньо на наданих сторонами та наявних в матеріалах справи доказах та встановлених в ході судового розгляду обставинах.

Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18, від 17 серпня 2023 року у справі № 626/274/22.

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

За правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, на підставі належної оцінки зібраних у справі доказів, дав належну оцінку обставинам, на які посилався позивач на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність у нього об`єктивних, непереборних і істотних труднощів для своєчасного прийняття спадщини після смерті у жовтні 2020 року його сестри ОСОБА_3 .

Звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначає причинами пропуску строку для прийняття спадщини, похилий вік, недостатність коштів, запровадження карантинних обмежувальних у зв`язку із поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19.

Однак зазначені причини не можуть бути визнані поважними, оскільки такі не пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними для нього труднощами, наявність яких перешкоджала поданню позивачем заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З огляду на обставини справи, колегія суддів зазначає, що факт усвідомлення позивачем його права на спадкування за законом як спадкоємця другої черги спадкування поряд із вказаними ним причинами для пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття ним жодних активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення у нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк.

Колегія суддів зазначає, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до нотаріуса за місцем свого проживання для нотаріального посвідчення заяви про прийняття спадщини, а також надіслати таку заяву до нотаріальної контори засобами поштового зв`язку.

Суд першої інстанції вірно узяв до уваги, що протягом цього тривалого часу позивач не вчиняв дій щодо прийняття спадщини і не навів аргументів про наявність перешкод у зверненні до нотаріуса протягом визначеного законом шестимісячного строку.

Позивач не навів та не обґрунтував поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини, які були б пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення дій щодо прийняття спадщини.

Суд першої інстанції правомірно зазначив, що доводи позивача, викладені в позові, не можуть бути підставою для визнання поважною причини пропуску такого строку, оскільки поважність причин підлягає доведенню на підставі сукупності доказів, які в достатній мірі підтверджують наявність фактів, якими обґрунтовуються вимоги.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог та визначення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки обставини, якими обґрунтовані підстави позову, не свідчать про неможливість вчинення позивачем дій з дня відкриття спадщини щодо прийняття спадщини, не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова