ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8908/25 Справа № 185/2205/25 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Сахарові Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року у складі судді Головіна В.О.

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 проводиться стягнення аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення дитиною повноліття.

Зазначає, що визначений рішенням суду розмір аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі 1059,00 грн. на даний час недостатній, коштів критично не вистачає на утримання дитини та забезпечення гармонійного розвитку, син потребує значно більшої допомоги з боку батька, оскільки ціни на їжу та одяг постійно підвищуються, як і ціни на побутові послуги, у зв`язку з чим на утримання дитини необхідні значно більші кошти, такий розмір не відповідає реаліям сьогодення та не може свідчити про належну участь батька в утриманні дитини.

Враховуючи викладене, просила суд змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року шляхом стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються у твердій грошовій сумі з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року у справі 606/147/19. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утриманні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відізвано з виконання виконавчий лист у справі 606/147/19. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано наявністю правових підстав для задоволення позову та зміни розміру та способу стягнення аліментів, оскільки розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір прожиткового мінімуму збільшився, а визначений розмір аліментів за рішенням суду є меншим прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, тому наявні достатні підстави для задоволення позову.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував усіх обставин справи, що мають суттєве значення для справи, дійшов до помилкового висновку про задоволення позову. Вказує, що судом першої інстанції не правильно застосовані положення статті 192 СК України, оскільки зміна розміру аліментів можлива лише у випадку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що він є внутрішньо переміщеною особою, який має скрутне матеріальне становище та хронічні хвороби, що свідчить про погіршення його майнового стану та відсутність підстав для зміну визначеного розміру аліментів. Крім того, суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без належного його повідомлення про розгляд справи, що є самостійною підставою для скасування рішення суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28 жовтня 2019 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1059,00 грн. щомісячно, починаючи з 21 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статей 183, 184 СК України суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статтями 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року).

Згідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 грн., в свою чергу на час ухвалення рішення суду про стягнення аліментів у 2019 році прожитковий мінімум на дітей такого ж віку у період з 01 липня по 01 грудня, на час винесення рішення суду про стягнення аліментів становив - 2118,00 грн. тобто розмір прожиткового мінімуму збільшився.

Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується колегія суддів про наявність правових підстав для задоволення позову та зміни розміру та способу стягнення аліментів, оскільки розмір аліментів має бути достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, розмір прожиткового мінімуму збільшився, а визначений розмір аліментів за рішенням суду є меншим прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, та визначений судом розмір аліментів забезпечить право дитини на нормальний життєвий рівень, мінімально достатній для його фізичного, морального, культурного і соціального розвитку.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Посилання скаржника на те, що судом першої інстанції не правильно застосовані положення статті 192 СК України, оскільки зміна розміру аліментів можлива лише у випадку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я, а тому відсутні підстави для задоволення позову, є безпідставними, оскільки під час розгляду даної категорії справ, суди повинні виходити саме з інтересів дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення та саме інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів, що узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18.

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що він є внутрішньо переміщена особа, перебуває у скрутному матеріальному становищі, наявності у нього хронічних хвороб, що свідчить про відсутність підстав для задоволення позову, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки скаржник не надав суду достатніх доказів важкого матеріального становища. Той факт, що він є внутрішньо переміщеною особою, не є достатньою підставою для звільнення його від обов`язку утримувати до досягнення повноліття дитину, батьком якої він є, а тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу.

Колегія суддів звертає увагу, що стягнення аліментів у визначеному судом розмірі є справедливим та достатнім з урахуванням фактичних обставин справи, розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівності прав та обов`язків батьків щодо дітей та фактичного витрачання позивачем більше сил та засобів на догляд, виховання та розвиток дитини через проживання останньої з нею.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в порушення норм процесуального права безпідставно розгляну справу в порядку спрощеного позовного провадження без належного його повідомлення про розгляд справи, що є самостійною підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки відповідно до положень статті 274 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, учасникам справи роз`яснено право на подання заяв, заперечень по суті справи та відзиву на позов. Вказані доводи спростовуються матеріалами справи, оскільки своїм процесуальним правом скаржник скористався надавши до суду відзив на позов та заяви по суті спору, які містяться в матеріалах справи, приймав участь у судових засіданнях, що підтверджується протоколом судового засідання, тому доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу та не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Таким чином, переглядаючи справу, відповідно до вимог статті 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, за наявними в справі доказами, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Згідно статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку із переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року -залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 01 жовтня 2025 року.

Повний текст судового рішення складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна