Справа № 727/7892/25
Провадження № 2/727/2077/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Чебан В.М.

при секретарі Бружа-Гуцалюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в інтересах якого діє адвокат Тараненко Артем Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ФК «ЕЙС», в особі представника позивача - Тараненко А.І., звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 27.02.2023 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №837936987, відповідно до змісту якого відповідач отримав кредит у розмірі 5700,00 грн.

Вказує, що вищезазначений Договір був підписаний відповідачем його одноразовим ідентифікатором «MNV56DQ3».

Стверджує, що первісний кредитор - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» виконав свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, зокрема шляхом перерахування 27.02.2023 року на вказану у Договорі банківську картку відповідача кредитних коштів у розмірі 5700,00 грн.

Зазначає, що всупереч вищезазначеному відповідач належним чином свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим в нього виникла заборгованість за вказаним Договором кредитної лінії №837936987 від 27.02.2023 року в розмірі 29504,24 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5699,90 грн., а також із заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 23804,34 грн.

Вказує, що права вимоги за вищевказаним Договором неодноразово відступалися за договорами факторингу, зокрема: від первісного кредитора - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», після чого від останніх до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС», а 29.05.2025 року до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС».

На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФК «ЕЙС», в особі представника позивача - Тараненко А.І., просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «ФК «ЕЙС»заборгованість за Договором кредитної лінії №837936987 від 27.02.2023 року у розмірі 29504,24 грн.; а також стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 2422,40 грн. та понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 14 липня 2025 року було відкрито спрощене провадження у справі №727/7892/25 (провадження №2/727/2077/24) за позовом ТОВ «ФК «ЕЙС», в інтересах якого діє представник позивача адвокат Тараненко А.І., до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; призначено судове засідання на 28 липня 2025 року.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 серпня 2025 року було задоволено клопотання представника позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» -адвоката Тараненка А.І. про витребування доказів по вищевказаній цивільній справі; витребувано у АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформацію щодо банківської картки ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК».

В судове засідання представник позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» не з`явився, однак згідно змісту спрямованого до суду представником позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» - Тараненком А.І. позову останній просив розглянути справу у відсутності представника позивача та задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім цього, згідно з спрямованої до суду відповіді на відзив представник ТОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О.В. зазначає, що вищевказаний Кредитний договір укладено належним чином, у передбаченій законом електронній формі, а факт перерахування кредитних коштів відповідачу підтверджується належними доказами.

Зазначає, що відповідач здійснював часткові платежі, чим фактично визнав договір і зобов`язання.

Стверджує, що кожний з переходів прав вимоги, в тому числі й до позивача, ним документально підтверджено.

Вказує, що право вимоги за вищевказаним Кредитним договором до відповідача переходить не з моменту укладення договору факторингу, а з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги, який є його невід`ємною частиною.

А тому вважає, що позивач в передбачений законом спосіб набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вищевказаним Договором кредитної лінії №837936987 від 27.02.2023 року.

Стверджує, що факт укладення договору, ознайомлення відповідача з умовами вказаного Договору та усвідомленість дій щодо прийняття умов кредитування підтверджується використанням відповідачем електронного підпису аналогу одноразового ідентифікатору.

Вказує, що строки та формула нарахування відсотків за користування кредитом були погоджені сторонами в умовах договору, а тому вважає, що позивачем було вірно зазначено розмір відсотків за користування відповідачем кредитними коштами.

На основі викладеного представник ТОВ «ФК «ЕЙС» Поляков О.В. просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, однак спрямував до суду заяву про розгляд справи у його відсутність; позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить суд відмовити в їх задоволенні.

При цьому, згідно зі спрямованими до суду відзивом на позов та письмовими запереченнями, відповідач стверджує, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» про стягнення з нього заборгованості за вищевказаним Кредитним договором є необґрунтованими, оскільки включають проценти, нараховані після закінчення строку кредитування.

Зазначає, що позивач не довів належним чином факт правонаступництва за договором факторингу, оскільки, на його думку, передача прав вимоги мала здійснюватись щодо вже існуючого зобов`язання, проте первісний договір факторингу від 28.11.2018 року укладено до моменту виникнення заборгованості за кредитом (який виник лише 27.02.2023 року).

Стверджує, що наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості за вищевказаним Кредитним договором був складений самим кредитором, без первинних документів, а тому зазначений розрахунок, на його думку, не є достатнім доказом і не може бути взятий судом до уваги.

Відповідач вважає, що нараховані проценти за користування кредитом у розмірі 23804,34 гривень створюють істотний дисбаланс і є несправедливими, оскільки суттєво перевищують розмір тіла кредиту та суперечать принципам добросовісності, розумності й справедливості, що передбачені ЗУ «Про захист прав споживачів».

На основі викладеного відповідач ОСОБА_1 просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог ТОВ «ФК «ЕЙС» в повному обсязі.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення в повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, судом встановлено, що 27.02.2023 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» (первісним кредитором) був укладений Договір кредитної лінії №837936987 (а.с.13 зворот - 21, 57-65), відповідно до змісту якого первісним кредитором 27.02.2023 року було надано відповідачці кредит у розмірі 5700,00 грн. строком на 1826 днів (дисконтний період 17 днів, з можливістю продовження), а відповідач ОСОБА_1 , в свою чергу зобов`язався повернути зазначені грошові кошти у вищевказані строки, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, розмір яких є фіксований та складає: 3,65% - 766,50% - дисконтна процентна ставка; 383,25% - 766,50% - індивідуальна процентна ставка; 766,50% - базова процентна ставка; 1087,70% - ставка після закінчення дисконтного періоду.

Вищезазначені умови надання кредиту також містяться в Паспорті споживчого кредиту продукту «СМАРТ» №837936987 від 27.02.2023 року (а.с.12-13, 55 зворот - 56).

Вищезазначений Договір кредитної лінії №837936987 від 27.02.2023 року (а.с.13 зворот - 21, 57-65), а також Заявка на отримання грошових коштів в кредит від 27.02.2023 року (а.с.11, 70 зворот), Правила надання грошових коштів в кредит (а.с.65 зворот - 70) та вищевказаний Паспорт споживчого кредиту продукту «СМАРТ» №837936987 від 27.02.2023 року (а.с.12-13, 55 зворот - 56) були підписані відповідачем ОСОБА_1 27.02.2023 року з застосуванням його електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора, в порядку визначеному умовами вищевказаного Кредитного договору (а.с. 13 зворот - 21, 57-65), що не заперечувалось відповідачем в спрямованому до суду відзиві.

На виконання умов вищевказаного Кредитного договору первісним кредитором - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» було спрямовано на зазначений в Договорі картковий рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» грошові кошти в розмірі 5700,00 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученням (а.с.10, 81), а також не заперечувалось представником відповідача в спрямованому до суду відзиві.

Крім цього, факт отримання відповідачем вищевказаних кредитних коштів у розмірі 5700,00 грн. підтверджується витребуваними судом виписками з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а.с.179-182).

Таким чином, первісним кредитором - ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» належним чином було виконано свої зобов`язання за вищевказаним Кредитним договором, зокрема шляхом надання відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів в розмірі 5700,00 грн., в порядку передбаченому умовами Кредитного договору.

При цьому, відповідач ОСОБА_1 в порушення умов вищевказаного Кредитного договору свої зобов`язання належним чином не виконав, зокрема не сплатив в передбачені Договором строки заборгованість по тілу кредиту, а також не сплатив відсотки за користування кредитом, що також не заперечується відповідачем у спрямованому до суду відзиві на позов.

Так, згідно виписки з особового рахунку за Кредитним договором №837936987 від 27.02.2023 року (а.с.24, 123) та розрахунків заборгованості ОСОБА_1 (а.с.25-28, 120-122), вбачається, що сума боргу ОСОБА_1 по вищевказаному Кредитному договору становить 29504,24 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5699,90 грн., а також із заборгованості по процентам за користування кредитними коштами в розмірі 23804,34 грн.

Частинами 1, 2 статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статтей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами доведено наявність у відповідача ОСОБА_1 вищезазначеної заборгованості за вищевказаним Кредитним договором №837936987 від 27.02.2023 року.

При цьому, посилання відповідача на те, що позивачем не вірно розраховано заборгованість відповідача ОСОБА_1 за відсотками за користування кредитом, оскільки таке нарахування здійснювалось, на думку відповідача, поза межами 20-ти денного строку кредитування, судом до уваги не береться, виходячи з наступного.

Так, відповідно до вищевказаного п.7.1 Кредитного договору передбачено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми Кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 16.03.2023 року, а саме протягом 17 (сімнадцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником.

Згідно з п.11.1 вищезазначеного Договору вбачається, що вказаний Договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє протягом 5 (п`яти) років, а в частині розрахунків до повного та належного їх виконання. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії Договору, діють до повного їх виконання.

При цьому, згідно вищевказаного Паспорту споживчого кредиту продукту «СМАРТ» №837936987 від 27.02.2023 року (а.с.12-13, 55 зворот - 56) вбачається, що строк кредитування за зазначеним Кредитним договором становить 1826 днів.

Таким чином, враховуючи те, що відповідачу ОСОБА_1 нараховувались відсотки за користування кредитом з 27.02.2023 року по 19.12.2024 року, тобто в межах строку кредитування, який закінчується 27.05.2028 року, то суд приходить до висновку, що позивачем було вірно розраховано відсотки за користування позивачем вищевказаним кредитом.

Крім цього, судом не береться до уваги посилання відповідача на ст. 11, 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки останнім належним чином не доведено належними та допустимими доказами несправедливість умов вищевказаного Кредитного договору в частині нарахувань процентів за користування ним кредитом, враховуючи також й те, що відповідач погодився з умовами й правилами вищевказаного Договору підписавши його своїм електронним підписом.

При цьому, судом встановлено, що 16.05.2023 року первісний кредитор ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» передав право вимоги до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» згідно з Договором факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 року (а.с.88 зворот - 91), строк дії якого продовжено до 31.12.2024 року (а.с.94-100).

При цьому, право вимоги до відповідача за Кредитним договором №837936987 від 27.02.2023 року було включено до витягу з реєстру прав вимоги №229 від 16.05.2023 року, що підтверджує факт переходу вищевказаного права вимоги до відповідача ОСОБА_1 (а.с.101-102).

Крім цього, факт переходу 16.05.2023 року прав вимоги до відповідача ОСОБА_1 також підтверджується відповідними Актом звірки (а.с.103) та протоколом узгодження прав вимоги (а.с.103 зворот).

При цьому, 27.05.2024 року ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передало вищевказане право вимоги за зазначеним Кредитним договором до ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» на підставі Договору факторингу №27/0524-01 (а.с.104-107), що також підтверджується відповідним реєстром прав вимоги №1 від 27.05.2024 року (а.с.108 зворот-109), а також платіжним дорученням (а.с.110).

Крім цього, 29.05.2025 року між ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС» був укладений договір факторингу №29/05/25-Е, відповідно до якого право вимоги за вищевказаним Договором кредитної лінії №837936987 від 27.02.2023 року перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС» (ас.110 зворот 113).

При цьому, вищевказаний перехід прав підтверджується Актом прийому-передачі реєстру боржників (а.с.117) та відповідним витягом з реєстру боржників, що містить персоніфіковані дані відповідача, номер договору та суму боргу (а.с.115 зворот 116)

Проаналізувавши викладене, суд приходить до висновку, що усі етапи передачі супроводжувались належними реєстрами, як того вимагають умови договорів.

При цьому, згідно з умовами вищевказаних договорів факторингу, перехід прав вимоги відбувався не на дату підписання вищевказаних договорів чи здійснення їх оплати, а саме в момент підписання вищезазначених реєстрів, що спростовує доводи відповідача про відсутність в матеріалах справи належних доказів переходу прав вимоги, в тому числі й до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС».

Таким чином, перехід прав вимоги до позивача відбувся належним чином, на підставі чинних договорів, оформлених у повній відповідності до вимог закону.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно статті 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС», в передбаченому законом порядку, перейшло право вимоги первісного кредитора ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до відповідача ОСОБА_1 , а тому суд вважає, що позивач має право на звернення до суду із зазначеним позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за вищевказаним Договором кредитної лінії №837936987 від 27.02.2023 року у розмірі 29504,24 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5699,90 грн., а також із заборгованості за процентами за користування кредитними коштами в розмірі 23804,34 грн.

При цьому, посилання відповідача на невідповідність вищевказаних розрахунків заборгованості ОСОБА_1 (а.с.25-28, 120-122), на переконання суду, не можуть братись до уваги, оскільки зазначені посилання не підтвердженні належними та допустимими доказами, в тому числі й контррозрахунками вищезазначеної заборгованості.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу та судового збору то суд зазначає наступне.

Так, згідно з п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються, зокрема, із витрат пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При цьому, у рішенні Конституційного Суду України від 30.09.2009 року №23-рп/2009 щодо офіційного тлумачення статті 59 Конституції України, яка гарантує право на професійну правничу допомогу, зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірність у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Судом встановлено, що 29.05.2025 року між позивачем АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», в особі керуючого бюро Тараненка А.І., та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС», було укладено Договір про надання правничої допомоги №29/05/25-01 (а.с.123 зворот - 124).

30.05.2025 року між позивачем АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ», в особі керуючого бюро Тараненка А.І., та позивачем ТОВ «ФК «ЕЙС», було укладено Додаткову угоду №5 до Договору про надання правничої допомоги №29/05/25-01 від 29.05.2025 року (а.с.125 зворот), відповідно до змісту якої вищевказане адвокатське об`єднання прийняло на себе зобов`язання надати юридичну допомогу по стягненню заборгованості за Кредитним договором №837936987 від 27.02.2023 року, де позичальником виступає ОСОБА_1 .

Згідно з наданим представником позивача Актом прийому-передачі наданих послуг від 05.06.2025 року (а.с.12), вбачається, що АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» було надано ряд послуг з правової допомоги по спору про стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1 , зокрема: складено позовну заяву ТОВ «ФК «ЕЙС» до позичальника ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №№837936987 від 27.02.2023 року, на що витрачено 2 години часу (вартістю 5000 грн.); вивчено матеріали справи про стягнення заборгованості з позичальника, яким є ОСОБА_1 за Кредитним договором №837936987 від 27.02.2023 року, на що затрачено 2 години часу (вартістю 1000 грн.); підготовлено адвокатський запит, на що затрачено 1 годину часу (вартістю 500 грн.) та підготовлено клопотання до суду, на що затрачено 1 годину часу (вартістю 500 грн.). Загальна вартість послуг адвоката становить 7000,00 грн.

Проаналізувавши вищевказані докази понесених витрат у розмірі 7000,00 гривень, суд вважає їх обсяг неспівмірним зі складністю справи та затраченим адвокатом часу на підготовку до справи, а також таким, що не відповідає критерію розумності таких витрат, а тому суд вважає необхідним не розподіляти усю суму витрат на правничу допомогу на відповідача, зменшивши зазначені витрати на правову допомогу, які покладені на останнього до 4000,00 грн.

При цьому, Верховний Суд зазначає, що суд за клопотанням сторони або з власної ініціативи може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним, суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

До аналогічних висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

При цьому, суд приходячи до вищевказаного висновку про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, виходив також з того, що АБ «ТАРАНЕНКО ТА ПАРТНЕРИ» вже неодноразово надавало правову допомогу позивачу ТОВ «ФК «ЕЙС» по аналогічним спорам з приводу стягнення заборгованості за кредитними договорами, а тому суд вважає вищевказані витрати з правової допомоги завищеними та такими, що підлягають зменшенню, зокрема в частині витрат, які нібито були понесені представником позивача у зв`язку із складанням позовної заяви, а саме з 5000,00 гривень до 2000,00 гривень.

Таким чином, суд вважає, що витрати на правничу допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача становлять 4000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29.

Проаналізувавши вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС», інтереси якого представляє адвокат Тараненко А.І., до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім цього, з відповідача ОСОБА_1 , на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, слід стягнути на користь позивача сплачений останніми при подачі позову до суду судовий збір у розмірі 2422,40 грн., виходячи з розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 130, 131, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», в інтересах якого діє адвокат Тараненко Артем Ігорович, до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ідентифікаційний код юридичної особи в , заборгованість за Договором кредитної лінії №837936987 від 27.02.2023 року у розмірі 29504,24 (двадцять дев`ять тисяч п`ятсот чотири) гривні (двадцять чотири) копійки.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ідентифікаційний код юридичної особи в , судовий збір у розмірі 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні (сорок) копійок.

Стягнути з відповідача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», ідентифікаційний код юридичної особи в , понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З повним текстом рішення суду учасники справи можуть ознайомитись 17 жовтня 2025 року.

СУДДЯ: