Номер провадження: 22-ц/813/2534/25
Справа № 495/7358/23
Головуючий у першій інстанції Волкова Ю. Ф.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Венжик Л.С.,

переглянувши справу №495/7358/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2024 року у складі судді Волкової Ю.Ф., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 18 липня 2023 року до суду з вищеназваним позовом, просив усунути перешкод у користуванні належною йому часткою нерухомого, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення; стягнути судові витрати (а.с.1-3).

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 липня 2023 року відкрито провадження у справі (а.с.19).

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позов не подав, в судовому засіданні проти позову заперечував.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 серпня 2024 року позов задоволено; усунені ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_2 шляхом вселення ОСОБА_1 у квартиру; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 1073,60 грн. (а.с.157-158).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 08 листопада 23024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову у позові (а.с.163-166).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у наступному. ОСОБА_1 належить право власності на 20/300 часток квартири АДРЕСА_3 , ОСОБА_2 належить на праві власності 40/300 часток вказаної квартири. ОСОБА_1 проживає в с. Бритівка у житловому будинку, співвласником якого він є. ОСОБА_2 проживає у спірній квартирі разом з матір`ю ОСОБА_3 та дочкою ОСОБА_4 , 2016 року народження. Задоволення позову порушує права ОСОБА_2 . Створення перешкод позивачу у доступі до квартири не доведені належними доказами. Після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 позивач самостійно залишив квартиру та документи на таку, став проживати з іншою дружиною. Квартира є неподільним об`єктом, наразі сторони перебувають у конфлікті, однією сім`єю не проживають, спільне господарство не ведуть, життям один одного не цікавляться, тому фактично не можуть жити спільно. Суд не врахував інтереси дитини, на які може вплинути вселення позивача. ОСОБА_1 не потребує житла у квартирі, а має бажання завдати клопоту своїй колишній дружині та сину, порушити їх спокій та право на мирне користування належним відповідачу майном.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує тим, що апеляційна скарга не містить доводів щодо порушення судом норм матеріального права. Право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (а.с.187-188).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.

ОСОБА_1 є власником 20/300 часток об`єкту нерухомого майна житлового будинку загальною площею 344,3 кв.м, житловою площею 214,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Право власності на частку нерухомого майна належить на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 26 липня 2000 року виконкомом Білгород-Дністровської міської ради на підставі розпорядження №7275 від 26 липня 2000 року в порядку приватизації.

ОСОБА_2 є власником 20/300 часток об`єкту нерухомого майна житлового будинку загальною площею 344,3 кв.м, житловою площею 214,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Право власності на частку нерухомого майна належить на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 26 липня 2000 року виконкомом Білгород-Дністровської міської ради на підставі розпорядження №7275 від 26 липня 2000 року в порядку приватизації.

ОСОБА_2 є власником 20/300 часток об`єкту нерухомого майна житлового будинку загальною площею 344,3 кв.м, житловою площею 214,3 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_4 . Право власності на частку нерухомого майна належить на підставі Договору дарування, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського районного нотаріального округу Чухрай Т.Ю. 04 лютого 2022 року, зареєстрованого в реєстрі за №118. Дарувальнику ОСОБА_3 20/300 часток нерухомого майна належало на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 26 липня 2000 року виконкомом Білгород-Дністровської міської ради на підставі розпорядження №7275 від 26 липня 2000 року в порядку приватизації.

Отже, на час вирішення судом першої інстанції спору у житловому будинку загальною площею 344,3 кв.м, житловою площею 214,3 кв.м, розташованому за адресою: АДРЕСА_4 , позивач ОСОБА_1 є власником 20/300 часток, відповідач ОСОБА_2 є власником 40/300 часток; в цілому 60/300 (або 20/100) часток вказаного об`єкта нерухомого майна за матеріалами приватизаційної справи №4113/1540 становить окремий об`єкт квартиру АДРЕСА_5 житлового будинку літ. «А» в складі приміщень: 1- коридор, 2 кухня, 3 житлова, 4 житлова, загальною площею 57,0 кв.м, гараж літ. «В», сарай літ. «Л», підвал літ. «Д» в загальному користуванні (розмірами 2,28м х 2,94м), вбиральня літ. «Є» в загальному користуванні, душ літ. «М» в загальному користуванні (після приватизації об`єкту сарай літ. «Л», душ літ. «М» розібрані).

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном; на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин 1, 3 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно частини 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Захист права власності від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння, передбачений статтею 391 ЦК України, за положеннями даної норми матеріального права власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У розумінні статті 391 ЦК України негаторний позов може бути пред`явлений у межах строку існування правопорушення; власник майна як позивач не зобов`язаний доводити неправомірність дій відповідача; власник має доказати факт існування перешкод у здійсненні користування та розпорядження майном; особа, яка створює перешкоди (відповідач), має довести правомірний характер своєї поведінки.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції встановив обставини, що мають значення для справи, правильно визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 володіють об`єктом нерухомого майна на праві спільної часткової власності, згоди щодо здійснення права спільної часткової власності між ними не досягнуто; ОСОБА_1 довів факт існування перешкод у здійсненні користування належним йому майном; ОСОБА_2 не довів правомірний характер своєї поведінки. ОСОБА_1 не має доступу до житлового приміщення, відповідно, не має можливості використовувати помешкання для власного проживання. Наявність у ОСОБА_1 на праві спільної власності іншого об`єкту житлової нерухомості в с. Бритівка не впливає на реалізацію його права користуватися належним йому на праві спільної власності об`єктом житлової нерухомості в будинку по АДРЕСА_4 .

Посилання на неприязні стосунки та порушення прав інших осіб, які проживають у 60/300 частках (квартирі АДРЕСА_6 , не є підставою для відмови у позові співвласнику об`єкту житлової нерухомості у вселенні у житло.

Правові підстави для скасування рішення суду відсутні.

Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з жовтня 2024 року, призначена до розгляду ухвалою суду від 21 січня 2025 року на 18 вересня 2025 року; інформація про дату, час та місце розгляду справи доступна на сайті «Судова влада»; учасники справи мали процесуальний час для надання суду обґрунтування власних позицій; відзив на апеляційну скаргу поданий. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові повістки отримали, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень 05 серпня 2025 року та 06 серпня 2025 року відповідно. Додатково сторони повідомлені у травні 2025 року документом «Судова повістка…» у додатку «Viber», ОСОБА_2 повідомлений документом в електронному вигляді «Судова повістка…» на електронну адресу. На 18 вересня 2025 року сторони повідомлені завчасно, підстав для подальшого відкладення розгляду справи не встановлено.

Відповідно до положень частин 4, 5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Датою ухвалення призначеного у судове засідання на 18 вересня 2025 року рішення судом апеляційної інстанції відповідно до положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 20 жовтня 2025 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді С.О.Погорєлова

Є.С.Сєвєрова