Провадження № 2/127/5650/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 рокумісто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участі секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2513883 від 12.06.2020 в розмірі 32800 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що 12.06.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту №2513883, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 10 000 грн. на умовах визначених кредитним договором. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у строки та на умовах, визначених договором.

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання у повному обсязі, перерахувавши кошти на платіжну картку Відповідача. Водночас, Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, а саме не здійснив платежі для повернення кредиту та сплати процентів. У результаті виникла заборгованість за кредитним договором.

Договір укладено в електронній формі, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», та Цивільного кодексу України. Кожний електронний документ із накладеним електронним підписом є оригіналом документа та підтверджує факт укладення договору.

На підставі Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», позивач набув права вимоги за вказаним кредитним договором і звернувся до суду для стягнення заборгованості.

Станом на дату подання позову заборгованість відповідача перед позивачем складає 32 800 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн.; заборгованість за процентами 22 800 грн.; заборгованість за комісією 0 грн.

Ухвалою суду від 02.09.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено провести за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

19.09.2025 відповідач подав до суду відзив в якому просив відмовити у задоволенні заявлених до нього позовних вимог. Відповідач стверджує, що позивачем не доведено, що при підписанні вказаного договору ним було погоджено умови надання фінансових послуг. Відповідач категорично заперечує проти позову та просить у його задоволенні відмовити повністю. Вважає, що позовні вимоги ґрунтуються на суб`єктивних оцінках та не підтверджені належними доказами. Відповідач діяв виключно у межах укладених договорів та чинного законодавства, виконуючи свої обов`язки добросовісно та своєчасно, відповідно до положень ст. 19, ст. 56 Конституції України та Цивільного кодексу України. Жодні дії або бездіяльність відповідача не призвели до заподіяння шкоди позивачу. Дії відповідача були законними та не порушували права позивача. Наявні документи, на які посилається позивач, не підтверджують фактичного завдання шкоди. Відповідач вживав всіх необхідних заходів для виконання своїх зобов`язань, що виключає підстави для задоволення позову. Враховуючи викладене, дії відповідача не порушують права позивача, а позовні вимоги є необґрунтованими. Тому у задоволенні позову слід відмовити.

ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» не погоджується з доводами відповідача у відзиві і пояснює, що: кредитний договір №2513883 від 12.06.2020 укладено у письмовій електронній формі, з чіткими умовами щодо суми кредиту, процентної ставки та строку погашення. Відповідач свідомо погодився з усіма умовами та частково здійснив платежі, що підтверджує визнання боргу. Нарахування процентів здійснено відповідно до умов договору та законодавства (ст. 625, 1048 ЦК України). Докази надання коштів та нарахування заборгованості надані у вигляді договору, графіку платежів, довідки про перерахування коштів та детального розрахунку заборгованості. Відсутність виписки з банківського рахунку не є підставою для відмови в задоволенні позову (Постанова Верховного Суду від 11.09.2024 №204/7787/21 та ін.).

Позовні вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» вважає такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Представник позивача в судове засіданні не з`явився, в прохальній частині наявне прохання про розгляд справи у його відсутності, а також надіслав на адресу суду відповідну заяву 19.09.2025, просив позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідача в судове засідання не з`явився, але у відзиві наявне клопотань про розгляд справи у його відсутність.

Отже, у визначену дату та час судового засідання сторони у справі до суду не з`явилися, про дату та час судового засідання були належним чином повідомлені.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів.

Крім того, 03.10.2025 на адресу суду витребувана у АТ КБ «Приватбанк» про те, що банківська карта з прихованим номером № НОМЕР_1 належить ОСОБА_1 та верифікація особи власника банківської карти № НОМЕР_1 . 12.06.2020 була успішна здійснена транзакція, , на банківську картку № НОМЕР_1 в сумі 10000 грн., які зараховані за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 ОСОБА_1

Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права на належне виконання умов кредитного договору, внаслідок чого позивач позивається про його відновлення шляхом стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Судом встановлено що 12.06.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем укладено Договір про надання споживчого кредиту №2513883, відповідно до якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 10 000 грн. на умовах визначених кредитним договором. Відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію та проценти за користування кредитом у строки та на умовах, визначених договором.

ТОВ «Авентус Україна» виконало свої зобов`язання у повному обсязі, перерахувавши кошти на платіжну картку Відповідача. Водночас, Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання, а саме не здійснив платежі для повернення кредиту та сплати процентів. У результаті виникла заборгованість за кредитним договором.

Договір укладено в електронній формі, що відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», та Цивільного кодексу України. Кожний електронний документ із накладеним електронним підписом є оригіналом документа та підтверджує факт укладення договору.

На підставі Договору відступлення прав вимоги № ККАУ-21042021 від 21.04.2021 року, укладеного між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал», позивач набув права вимоги за вказаним кредитним договором і звернувся до суду для стягнення заборгованості.

Станом на дату подання позову заборгованість Відповідача перед Позивачем згідно розрахунку стягувача складає 32 800 грн., з яких:

заборгованість за тілом кредиту 10 000 грн.;

заборгованість за процентами 22 800 грн.

Позивач підтвердив направлення Відповідачу досудової вимоги про погашення кредитної заборгованості, а також надання всіх необхідних доказів щодо укладення кредитного договору, виконання позивачем своїх зобов`язань та наявності заборгованості.

Вказана сума заборгованості збігається із наданим первісним кредитором розрахунком заборгованості за кредитним договором №2513883 від 12.06.2020 за період 30 днів.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (частина 1статті 530ЦК України).

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Частиною 1статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також, частинами 1, 2статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно зі статтею 3Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частина 5статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта)може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання)до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Судом встановлено, що укладаючи кредитний договір, відповідач отримав від ТОВ «Авантус Україна» кредит в сумі 1000 гривень 00 копійок на строк, визначений у договорі. Однак, свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, та після спливу строку, на який укладено договір гроші кредитодавцю не повернув.

Судом також встановлено, що право вимоги щодо стягнення кредитної заборгованості до ОСОБА_2 набуло ТОВ «ФК «Пінг-Понг». Ці обставини, як і отримання відповідачем кредиту у розмірі 7900 гривень 00 копійок, останнім не оспорювалися.

У суду відсутні докази про те, що відповідач мав перешкоди для реалізації свого зобов`язання по сплаті кредитної заборгованості, однак він належним чином не виконував свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті відсотків, порушивши умови кредитного договору, а наведені заперечення у відзиві є безпідставними та надуманими.

Таким чином суд дійшов висновку, що непогашена відповідачем сума основного боргу у розмірі 1000 гривень 00 копійок стягується позивачем правомірно.

Разом з тим, суд не погоджується із розрахунком позивача в частині стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за вказаним кредитним договором.

Відповідно до абзацу 2 частини 1статті 1048ЦК України в разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, тобто у межах погодженого сторонами кредитування.

Право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України.

Так, статтею 251 ЦК України встановлено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

За змістом частиною 1статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною 1статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами.

При цьому, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12) та від 31 жовтня 2018 року (справа №202/4494/16-ц), яка в силу частини 4статті 263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права.

Відповідно до висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4528/16 ( пункти 81-85), проценти відповідно до статті 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу).

Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України.

Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними.

Суд бере до уваги вищевказані висновки Верховного Суду та вважає, що нарахування відсотків за користування кредитом може здійснюватись на підставі статті 1048 Цивільного кодексу України виключно протягом строку кредитування.

Так, за умовами укладеного між ТОВ «Авантус Україна» та ОСОБА_1 кредитного договору № 12513883 від 12.06.2020, його сторони погодили, що строк користування кредитом становить 30 днів, починаючи з 12.06.2021 відповідно до складеного ТОВ «Авантус Україна» розрахунку, відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися позичальнику по 20.04.2020.

Тобто, право ТОВ «Авантус Україна» нараховувати відсотки за користування кредитом припинилося зі спливом строку дії договору 12.07.2020, а тому, починаючи із зазначеної дати, нарахування процентів за користування кредитом не відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд відхиляє аргументи представника ТОВ «Авантус Україна», викладені у запереченнях на додаткові пояснення у справі, про те, що первісний кредитор мав право нараховувати передбачені відповідним договором кредиту проценти позичальнику до повного погашення ним заборгованості.

За умовами кредитного договору № 2513883 від 12.06.2020 сторони погодили строк кредитування 30 днів (пункт 1.4.Договору). Проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою 1.90 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (пункт 1.5.2.Договору).

Судом встановлено, що відповідач отримав кредит в сумі 10000 гривень строком на 30 днів. А тому, розмір процентів за період кредитування становить 5700 гривень 00 копійок (10000* 1,90% *30 днів), що узгоджується із визначеним розрахунком у Додатку № 1 до Договору № 2513883 від 12.06.2020.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчинення чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно, справа розглянута на підставі наявних доказів, за результатами дослідження яких суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.

Щодо судових витрат.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду; на професійну правничу допомогу.

Позивач просить стягнути судові витрати, понесені на професійну правничу допомогу, у розмірі 8000 гривень

В обґрунтування розміру понесених витрат позивач надав копії таких документів: копію Договору № 0107 про надання правової допомоги від 07.08.2024; копію Додаткової угоди № 100613216 від 01.07.2025; копію Детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Усенко М.І.; копію Акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При розгляді справи «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04) ЄСПЛ зазначив, що при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі №826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутнє відповідне підтвердження факту оплати таких послуг.

Враховуючи вищевикладене, оскільки відсутні належні, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених відповідачем витрат на професійну правничу допомогу, підстави для задоволення позовної заяви в частині стягнення витрат на правничу допомогу відсутні.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 задоволено частково, з останнього на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно задоволеним вимогам, а саме у розмірі 1159 гривні 50 копійок із розрахунку: 15700*2422,40/32 800.

Керуючись статтями. 2, 12, 13, 76, 81, 141, 247, 258, 259, 263-265, 280-289 ЦПК України, ст. ст. 207, 526, 546, 626, 628, 634, 638, 1048, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором за кредитним договором № 2513883 від 12.06.2020 року в розмірі 15 700,00 грн. (п`ятнадцять тисяч сімсот гривень), з них: прострочена заборгованість за тілом кредиту 10000,00 грн.; прострочена заборгованість за відсотками 5 700,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія «Кредит - Капітал» судовий збір у розмірі 1159 гривні 50 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення чи складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит - Капітал», місцезнаходження: вул. Смаль Стоцького, 1, 28 корпус, м. Львів, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 35234236.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: