Провадження № 2/161/4654/25
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
08 жовтня 2025 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Черняка В.В.,
за участю секретаря судового засідання Собуцької О.А.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.
В обґрунтування вимог вказує, що 03.07.2024 року він передав у власність відповідача на зворотній основі грошові кошти у розмірі 5000 доларів США, про що ОСОБА_2 надав відповідну розписку (строк повернення позики до 10.09.2024 року).
Станом на день звернення до суду, відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, позику не повернув, уникає спілкування з позивачем.
Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 5000 доларів США.
Ухвалою суду від 08.07.2025 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження.
Позивач в письмовій заяві просив розглядати справу без його участі, вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач письмового відзиву на позов не подав, в судове засідання не з`явився повторно, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним.
Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 03.07.2024 року позивач передав у борг відповідачу кошти у сумі 5000 доларів США, на підтвердження чого останнім надано розписку, наступного змісту:
«Я, ОСОБА_2 (паспортні дані) отримав в борг від ОСОБА_1 (паспортні дані) 5000 (п`ять тисяч) доларів США, які зобов`язуюсь повернути до 10.09.2024 року» (а.с.5).
З матеріалів справи вбачається, що у встановлений строк зазначені кошти ОСОБА_2 не повернуті.
Крім того, оригінал розписки відповідача знаходиться у позивача, що також свідчить про те, що зобов`язання позичальника не виконані.
Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 192ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому, з огляду на положення частини першоїстатті 1046 ЦК України, а також частини першоїстатті 1049 ЦК України, належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.
У розглядуваному випадку, згідно умов договору позики та змісту наданої відповідачем розписки встановлений термін повернення позики, а саме до 10.09.2024 року.
Доказів виконання основного зобов`язання у повному обсязі, відповідач суду не надав, а тому заборгованість за основною сумою позики у розмірі 5000 доларів США слід стягнути з відповідача на користь позивача, задовольнивши позов.
У зв`язку із задоволенням позову, на підставі ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, сплачений при зверненні до суду.
Керуючись ст.ст.141, 265, 280 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 03.07.2024 року у розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2090 (дві тисячі дев`яносто) грн. 96 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст судового рішення складено та підписано 13 жовтня 2025 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк