Справа № 373/2254/25
Номер провадження 2/373/1195/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року Переяславський міськрайонний суд Київської області в складі головуючої судді Керекези Я.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 373/2254/25 за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

встановив:

Представник позивача звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача на користь Головного управління Пенсійного фонду України переплачену пенсію (субсидію) в розмірі 6134 грн 55 коп.

Посилається на те, що відповідач ОСОБА_1 перебуває на обліку та отримує субсидію, яка виплачувалася йому шляхом перерахування на його рахунок в АТ «Ощадбанк». На виконання отриманої ГУ ПФ України рекомендації Міністерства фінансів України від 02 листопада 2023 року та 08 квітня 2024 року встановлено, що у дружини відповідача ОСОБА_2 , яка є членом домогосподарства ОСОБА_1 , на депозитному рахунку в ПАТ АБ «Укргазбанк» наявні грошові кошти в розмірі понад 100000 грн 00 коп. станом на 01 травня 2023 року. Наявність на депозитному рахунку ОСОБА_2 таких коштів в період із 01 травня 2023 року по 04 жовтня 2024 року позбавляла відповідача права на отримання субсидії за період із травня 2023 року по жовтень 2024 року. Виплату житлової субсидії відповідачу було припинено з грудня 2023 року, однак утворилася переплата за період із 01 серпня 2023 року по 30 листопада 2023 року в розмірі 6134 грн 55 коп. На адресу відповідача 17 березня 2025 року та 24 червня 2025 року були направлені вимоги про необхідність сплати вищезазначеної суми переплати. На вимоги відповідач не відреагував, переплачені кошти за житлову субсидію не сплатив.

Ухвалою від 07 серпня 2025 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення її недоліків протягом десяти днів з дня отримання позивачем копії даної ухвали (а.с.25).

Ухвалою від 28 серпня 2025 року було відкрито провадження по даній справі і справу ухвалено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (а.с.30).

Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов.

У встановлений судом строк відповідачем, який належним чином повідомлений про відкриття провадження у справі, не надано відзиву на позов, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до ч.2 ст.191 ЦПК України

Зважаючи на відсутність клопотань сторін щодо розгляду справи у судовому засіданні та незначну складність спору, суд не вбачає підстав для проведення судового засідання, а тому справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.

Судом встановлено наступне.

Із копії службової записки від 13 березня 2025 року (а.с.5) вбачається, що Відділом опрацювання документації № 1 Управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області згідно службової записки № 12103/03-16 від 10 березня 2025 року було виявлено переплату житлової субсидії ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в зв`язку з наявністю на депозитному рахунку його дружини ОСОБА_4 в ПАТ КБ «Укргазбанк» коштів, загальний розмір яких перевищує 100000 грн 00 коп. Переплата за період із 01 серпня 2023 року по 30 листопада 2023 року складає 6134 грн 55 коп.

Відповідно до копії довідки № 0220 03 (а.с.4) ОСОБА_1 за період із 01 серпня 2023 року по 30 листопада 2023 року отримав житлову субсидію на загальну суму 6134 грн 55 коп.

Також, на підтвердження позовних вимог представником позивача разом із позовною заявою подано витяги з програми ІКІС ПФУ: ППВ ДСВ (а.с.11-14).

17 березня 2025 року на адресу Курилка А. та 24 червня 2025 року на адресу ОСОБА_5 направлялися досудові вимоги про необхідність сплати ним коштів за переплату йому житлової субсидії в розмірі 6134 грн 55 коп. (а.с.15-16).

Також представником позивача до позовної заяви додано копії паспортів відповідача ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 (а.с.6-10).

Інших доказів чи клопотань про їх витребування представником позивача подано не було.

Суд приймає до уваги подані представником позивача докази.

Положенням про порядок призначення житлових субсидій, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 848 від 21 жовтня 1995 року, було врегульовано механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до р.3 Положення житлова субсидія є безповоротною адресною державною соціальною допомогою вразливим споживачам житлово-комунальних послуг - мешканцям домогосподарств, що проживають в житлових приміщеннях (будинках) і не можуть самотужки платити за житлово-комунальні послуги, оплачувати витрати на управління багатоквартирним будинком, витрати на комунальні послуги, витрати на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива в такому будинку.

Згідно п.4 Положення право на отримання житлової субсидії мають громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України (далі - громадяни), що проживають у житлових приміщеннях (будинках).

Відповідно до п. 9 Положення заяви про призначення та надання житлової субсидії з необхідними документами та/або відомостями приймаються від громадян: до 30 листопада 2022 року включно - структурними підрозділами з питань соціального захисту населення; починаючи з 1 грудня 2022 року - органами Пенсійного фонду України.

Контроль за правильністю призначення і виплати житлових субсидій здійснює Нацсоцслужба та її територіальні органи.

Згідно пп. 9 п.14 Положення житлова субсидія не призначається (у тому числі на наступний період), якщо будь-хто із складу домогосподарства або член сім`ї особи із складу домогосподарства на 1 число місяця, з якого призначається житлова субсидія, має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у загальній сумі, що перевищує 100 тис. гривень, або облігації внутрішньої державної позики на загальну суму, що перевищує 100 тис. гривень, про що зазначається в декларації.

Відповідно до п.50-2 Положення проведення перевірки даних, зазначених у підпунктах 4 і 10 пункту 14 цього Положення, здійснюється, зокрема, на підставі рекомендацій Мінфіну щодо виявлених невідповідностей, що впливають на встановлення права на житлову субсидію, отриманих відповідно до Закону України Про верифікацію та моніторинг державних виплат. Інформаційний обмін здійснюється у порядку, встановленому Мінфіном та Мінсоцполітики.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 березня 2019 року у справі № 727/5743/15-ц зробила правовий висновок про те, що «сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії є майном, збереженим без достатньої правової підстави. А тому на правовідносини з повернення цієї суми поширюються приписи глави 83 ЦК України. Суди першої й апеляційної інстанцій дійшли необґрунтованого висновку про те, що надмірно перерахована (виплачена) субсидія є шкодою. Застосування до спірних правовідносин приписів статей 1166 і 1231ЦК України є помилковим. … Не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, пенсії, допомоги, інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача (пункт 1 частини першої статті 1215 ЦК України). Отже, не може бути повернута сума надмірно перерахованої (виплаченої) субсидії зокрема тоді, якщо позивач не доведе, що виплату здійснив добровільно, але внаслідок рахункової помилки з його боку чи недобросовісності з боку набувача субсидії. Така недобросовісність може проявлятися у несумлінному ставленні до виконання власних обов`язків, зловживанні правом у власних інтересах або в інтересах третіх осіб тощо».

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно зі ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17, від 11 березня 2020 року у справі №328/1056/19.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Наведене узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц (у ст. 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум).

Таким чином, зважаючи на вищезазначене, повернення житлової субсидії можливо у випадках, коли особа навмисно подала недостовірні відомості або не подала необхідні, тобто в діях зазначеної особи має бути наявний прямий умисел, а саме намір ввести в оману орган державної влади.

Матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження обставин зловживання чи недобросовісності з боку відповідача ОСОБА_1 .

Крім того, суд зважає на наступне. Пунктом 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року встановлено, що ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справах «Пінкова проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема змагальність сторін та диспозитивність.

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими та достовірними.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що дана виплата була проведена позивачем добровільно, доказів допущення рахункової помилки або вчиненням відповідачем умисних недобросовісних дій з метою отримання даної виплати представником позивача подано не було, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, суд звертає увагу позивача на розбіжності у написанні прізвища відповідача у поданих доказах ( ОСОБА_6 ).

В силу ч.1 ст.141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 19, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 274, 277, 279, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області до ОСОБА_1 про стягнення коштів залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

- позивач Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області; адреса місцезнаходження: Київська область, м.Фастів, вул.Саєнка Андрія, 10; ;

- відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований по АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя Я. І. Керекеза