Справа № 462/2939/25 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1928/25 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого судді: Савуляка Р.В.

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.

секретаря: Заяць Я.І.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в порядку окремого провадження.

Заява мотивували тим, що вони є співвласниками будинку АДРЕСА_1 , співвласниками якого також були ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником якого є ОСОБА_6 .

На підставі розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1638 від 24 жовтня 2006 року ними здійснено реконструкцію частини будинку, яку вони займали, шляхом прибудови та надбудови.

В технічному паспорті на будинок від 21 вересня 2011 року, виготовленого перед прийняттям будинку в експлуатацію, зазначено, що загальна площа будинку становить 226.0 кв.м., а житлова площа 101.9 кв.м.

Однак, в наказі Управління комунальної власності Львівської міської ради № 1437-Ж-З від 20 червня 2012 року про оформлення права спільної часткової власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками будинку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , помилково вказано загальну площу будинку 161.8 кв.м., а житлову площу будинку 59.0 кв.м., які належали лише ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , замість загальної площі 226 кв.м., житлової площі 101.9 кв.м., які були в цілому по будинку.

Крім того, вищезазначена помилка повторена і у свідоцтвах про право власності на частини будинку та у свідоцтвах про право на спадщину на майно померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Наявність помилки щодо площі будинку в правовстановлюючих документах перешкоджає присвоєнню окремих поштових адрес різним частинам будинку.

Факт правильного зазначення площ у наказі Управління комунальної власності Львівської міської ради № 1437-Ж-З від 20 червня 2012 року та в свідоцтвах, виданих на підставі цього наказу, має юридичне значення для впорядкування правовстановлюючих документів на належне їм нерухоме майно та усунення розбіжностей.

З наведених підстав просили:

-встановити факт, що має юридичне значення, неправильності написання загальної житлової площі в наказі Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради № 1437-Ж-З від 20 червня 2012 року про оформлення права спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 в частині площ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 : правильно «загальна площа 226.0 кв.м., житлова площа 101.9 кв.м.», а не «загальна площа 161.8 кв.м., житлова площа 59.0 кв.м.»;

-встановити факт, що має юридичне значення, неправильності написання загальної житлової площі у свідоцтві про право власності про належність ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виданому Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 20 червня 2012 року: правильно «загальною площею 226.0 кв.м., житловою площею 101.9 кв.м.», а не «загальною площею 161.8 кв.м., житловою площею 59.0 кв.м.»;

-встановити факт, що має юридичне значення, неправильності написання загальної житлової площі у свідоцтві про право власності про належність ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , виданому Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 20 червня 2012 року: правильно «загальною площею 226.0 кв.м., житловою площею 101.9 кв.м.», а не «загальною площею 161.8 кв.м., житловою площею 59.0 кв.м.».

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , заінтересована особа Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради про встановлення фактів, що мають юридичне значення відмовлено.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що надано дозвіл на розширення частини будинку АДРЕСА_1 , яку вони займали, шляхом надбудови та прибудови.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1145 від 20 серпня 2010 року погоджено акт готовності об`єкта до експлуатації, а саме частини будинку АДРЕСА_1 після реконструкції, яку ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснили на підставі розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1638 від 24 жовтня 2006 року.

Наказом Управління комунальної власності Львівської міської ради № 1437-Ж-З від 20 червня 2012 року оформлено право власності на вищезазначений будинок за ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , однак в цьому наказі помилково зазначено загальну площу будинку 161.8 кв.м., житлову площу 59.0 кв.м., замість загальної площі 226.0 кв.м. та житлової площі 101.9 кв.м.

Вищезазначена помилка допущена також у виданих на підставінаказу Управління комунальної власності Львівської міської ради № 1437-Ж-З від 20 червня 2012 року свідоцтвах про право власності на частини будинку, а в подальшому і у свідоцтвах про право на спадщину на майно померлих ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Виявлена помилка у площах будинку перешкоджає вирішенню питання щодо присвоєння окремих поштових адрес різним частинам будинку, а виправити її в інший спосіб неможливо, оскільки Управління комунальної власності Львівської міської ради повідомило про те, що відсутні правові підстави для внесення змін до наказу № 1437-Ж-З від 20 червня 2012 року, відтак єдиним способом виправлення помилки є звернення до суду в порядку окремого провадження з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Висновки суду першої інстанції про наявність у даній справі спору про право є передчасними і не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Просить ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у відкриті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що справа не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки в даному випадку існує спір про право з приводу володіння, користування та розпорядження правом власності на належний заявникам будинок, який підлягає вирішенню в порядку позовного провадження шляхом звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення ( п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у частині першій статті 315 ЦПК України, однак не є вичерпним.

Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7)народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ч. 4. ст. 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Аналіз вищезазначених норм свідчить про те, що суд розглядає справи про встановлення фактів, які мають юридичне значення, в порядку окремого провадження, або з`ясовує вказані обставини в порядку позовного провадження (у випадку наявності спору про право), з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів, якщо законом не передбачено іншого способу їх встановлення.

Під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Аналогічні правові висновки викладеноу постановах Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 27 серпня 2020 року у справі № 201/1935/20, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19, від 29 червня 2022 року у справі № 205/6338/21.

Із змісту заяви вбачається, що предметом розгляду у даній справі є встановлення в порядку окремого провадження факту наявності в належному заявникам будинку АДРЕСА_1 загальної площі 226 кв.м., а житлової площі 101.9 кв.м., що необхідно для присвоєння окремих поштових адрес різним частинам будинку. належним співвласникам, та впорядкування правовстановлюючих документів на належне їм нерухоме майно з метою усунення розбіжностей.

Листом Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради № 2302-вих-79187 від 30 травня 2025 року повідомлено, що відомості щодо загальної площі будинку, зазначені в наказі Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради від 20 червня 2012 року № 1437-Ж-З «Про оформлення права приватної спільної часткової власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями на АДРЕСА_1 », не відповідають відомостям щодо загальної площі будинку, вказаним в розпорядженні Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 401 від 24 травня 2012 року «Про затвердження висновку ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» «Про визначення реальних часток між власниками житлового будинку АДРЕСА_1 », яке прийнято після реконструкції частини будинку та було однією з підстав оформлення права власності на відповідний будинок, відтак, при підготовці проекту наказу було допущено технічну помилку, а саме: замість загальної площі будинку вказано площу реконструйованої частини.

Крім того, в листі № 2302-вих-79187 від 30 травня 2025 року зазначено, що Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради не заперечує щодо встановлення факту правильної площі будинку замість помилково зазначеної, тому спір про право відсутній.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Згідно з роз`ясненнями пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено алгоритм дій та можливі рішення державного реєстратора у випадку допущення технічних помилок при реєстрації права власності.

При цьому законодавство не визначає суд суб`єктом виправлення помилок державного реєстратора.

Так, неправильне зазначення площі нерухомого майна у правовстановлюючому документі може бути усунене шляхом виправлення помилки органом, який видав правовстановлюючий документ, на підставі відповідної заяви.

Разом з тим, у випадку відмови державного реєстратора у виправленні помилок у правовстановлюючих документах заявник має право оскаржити дії державного реєстратора та нотаріуса або ж звернутися до суду з позовом про визнання права власності.

Встановивши, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку окремого провадження, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно нормст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, постановлено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 29 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.