Справа № 161/5426/25 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/931/25 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 , подану її представником Сікорською Іриною Станіславівною, на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 04 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулося до суду із даним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 03.11.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1807-1335-1, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн строком на 365 днів (до 02.11.2024) шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АТ КБ «ПРИВАТБАНК», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування. Даний кредитний договір був укладений в електронному вигляді шляхом реєстрації відповідача на вебсайті в мережі інтернет та підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором, відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». У зв`язку із порушенням зобов`язання заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором та нарахованими і несплаченими процентами станом на 19.03.2025 борг становить 68875 грн за період з 03.11.2023 року по 02.11.2024 року.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 1807-1335-1 від 03.11.2023 року в сумі 68875 грн, яка складається з 5000 грн заборгованості за тілом кредиту та 63875 грн - заборгованість за нарахованими процентами, а також понесені судові витрати по справі у розмірі: 2422,40 грн - за судовий збір та 10000 грн -на правову допомогу.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 04 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором №1807-1335-1 від 03.11.2023 року станом на 19.03.2025 року у розмірі 68875 грн , яка складається з 5000 грн - заборгованість за кредитом та 63875 грн - заборгованість за нарахованими процентами за період з 03.11.2023 року по 02.11.2024 року, а також стягнуто 3000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу і понесені витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 2422,40 грн.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, що в матеріалах відсутні будь-які належні та достовірні докази, які свідчать про те, що договір підписаний і погоджений нею, в тому числі щодо суми кредиту, строку повернення, розміру процентів. Крім того, вважає, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження її реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, подання нею заявки на отримання кредиту, а також ознайомлення з усіма істотними умовами договору.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Відповідно до статті 369 ЦПК України апеляційний суд розглянув цю справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення без змін з таких підстав.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд виходив із того, що ОСОБА_1 дійсно порушила свої зобов`язання за кредитним договором, а саме не повернула кредитні кошти повністю у строк, встановлений договором, чим порушила покладені на неї зобов`язання, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають вимогам закону та встановленим обставинам справи.

Статтями 4, 5 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно зі ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; 2) електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; 3) аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За правилами ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (стаття 634 ЦК).

Судом першої інстанції встановлено, що 03.11.2023 року між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1807-1335-1, шляхом надсилання повідомлення на мобільний номер НОМЕР_2 , який зазначений у кредитному договорі, та використанням останньою одноразового ідентифікатора 173125, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5000 грн строком на 365 днів (до 02.11.2024) шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (а.с. 12-17).

Після прийняття позичальником умов кредитного договору 03 листопада 2023 року ТОВ «ФК «Процент» уклало із ОСОБА_1 кредитний договір, який підписано останньою відповідно до вимог ч. 6, 8 ст. 11, ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 173125, який надсилався на особистий телефонний номер відповідача. На спростування зазначених обставин відповідачкою доказів не подано.

Цього ж дня за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором відповідачем ОСОБА_1 було підписано додатки № 1, № 2, № 3 до кредитного договору, в яких викладені таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графік платежів та реальна річна процентна ставка за договором, надано згоду на обробку персональних даних і відступлення права вимоги та вказані три контактні номери телефону, як споживача фінансових послуг (а.с. 16-17).

Надані позивачем витяги з інформаційно-телекомунікаційної системи (а.с. 27) свідчать про те, що без ознайомлення з правилами надання споживчих кредитів ТОВ «ФК «Процент» подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим. Отже, заповненням анкети-заяви відповідачка підтвердила прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчила, що повідомлена кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Таким чином, установлено, що ОСОБА_1 , маючи намір отримати в позику грошові кошти, ідентифікувала себе в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «ФК «Процент», пройшла реєстрацію на вебсторінці товариства. Під час здійснення реєстрації відповідачка створила особистий кабінет та надала всі особисті дані (ПІБ, дані паспорта, дату та рік народження, РНОКПП, номер мобільного телефону, електронну пошту, місце реєстрації), чим фактично надала згоду на обробку персональних даних.

Для безпосереднього оформлення кредиту відповідачка обрала бажану суму кредиту, строк кредитування, самостійно внесла номер банківської картки та підтвердила, що ознайомлена з Правилами надання грошових коштів у позику.

Відповідна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 12 червня 2021 у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 у справі № 234/7159/20.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідачки щодо неукладеності кредитного договору за наведених вище приписів закону та наданих суду доказів повністю спростовано матеріалами справи.

А тому колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів на підтвердження укладення кредитного договору не знайшли свого підтвердження, тому судом апеляційної інстанції відхиляються.

Згідно з п. 1.1 кредитного договору ТОВ «ФК «Процент» зобов`язалось надати ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 5000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом у строки, визначені цим договором.

Відповідно до п. 1.2. кредитного договору позивач нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування (1277,50% річних).

Строк надання кредиту відповідно до п. 1.3. кредитного договору становить 365 днів. Відповідно до п.1.3. періодичність платежів зі сплати процентів ставлять кожні 30 днів, що відображено в додатку № 1 до кредитного договору.

Відповідно до п.п. 2.4.1. кредитного договору позичальник зобов`язується у встановлений строк повернути кредит та сплатити проценти за його користування.

Як визначено п. 4.2 кредитного договору, нарахування процентів за кредитним договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у пункту 1.1. кредитного договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 8 цього договору), включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно з довідкою про успішне проведення платежу ТОВ «ФК «Процент» було перераховано 03.11.2023 року кредитні кошти в сумі 5000 грн на платіжну картку № НОМЕР_3 (а.с. 18).

Із відповіді АТ КБ «ПриватБанк» на вимогу суду першої інстанції від 12 травня 2025 року вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було емітовано платіжну картку № НОМЕР_3 . Фінансовий номер телефону НОМЕР_2 є номером, наданим ОСОБА_1 для підтвердження банківських операцій.

З виписки за картковим рахунком ОСОБА_1 убачається, що на вищезазначений рахунок 03.11.2023 року надійшли кошти на суму 5000 грн.

Відтак, ТОВ «ФК «Процент» належним чином виконало свої зобов`язання за кредитним договором, надавши відповідачу кредитні кошти, в порядку, передбаченому умовами кредитного договору № 1807-1335-1 від 03.11.2023 року.

При цьому, судом правильно встановлено, що позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню.

Відповідно до детального розрахунку заборгованості за кредитним договором №1807-1335-1 станом на 19.03.2025 у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 68875,00 грн (а.с.19-25).

Також даний розрахунок спростовує доводи апелянта про нарахування поза строком дії кредитного договору відсотків, так як нарахування відсотків здійснювалось лише за період з 03.11.2023 року по 02.11.2024 року.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що долучені до позовної заяви матеріали містять належні і допустимі докази на підтвердження права стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором №1807-1335-1 від 03.11.2023 в розмірі 68875,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача по суті спору ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні відповідачем спірних правовідносин та положень законодавства, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що місцевим судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як підстави для скасування рішення суду.

Отже, відповідно до ст.375 ЦПК України, оскільки колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не підлягає до задоволення, а рішення суду слід залишити без змін.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою ухвалення постанови у цій справі є 14 жовтня 2025 року - дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 268 ч. ч. 4, 5, 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , подану її представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 04 червня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді