Справа № 676/5193/25
Провадження № 2/0182/3977/2025
У Х В А Л А

Іменем України

22.10.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області Кобеляцька - Шаховал І.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Кам`янець-Подільська міська рада Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав -

В С Т А Н О В И В:

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Кам`янець-Подільська міська рада Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав.

Ухвалами Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 вересня 2025 року та 03 жовтня 2025 року вищевказану позовну заяву було залишено без руху, виходячи з наступного.

Так, згідно п.2 ч.3 ст.175 ЦПК України, заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.

Як вбачалось з матеріалів справи, представник позивача при подачі позовної заяви до суду вказував, що адресою місця реєстрації та проживання відповідача по справі є: АДРЕСА_1 . Проте, в позовній заяві в анкетних даних містилось зазначення, що відповідач по справі на даний час перебуває за межами країни - в країні Іспанія. Тому, на підставі викладеного, позивачці та її представнику надавався час для уточнення адреси місця перебування відповідача по справі, оскільки відсутність даних відомостей перешкоджають суду відкрити провадження та викликати сторону відповідача в судове засідання для надання ним своїх особистих пояснень з приводу пред`явлених позовних вимог.

26 вересня 2025 року, на виконання вимог ухвали від 23 вересня 2025 року, на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків, при ознайомленні з якою суддя повторно прийшла до висновку, що і позовна заява, і заява про усунення недоліків подана з порушенням норм ЦПК України. В зв`язку з чим позивачці та її представнику повторно надано строк для усунення недоліків, виходячи з наступного.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватись завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина друга статті 2 ЦПК України)

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Аналіз вказаних норм права свідчить про те, що право на звернення до суду гарантовано, доступ до суду має бути забезпечено.

Верховний Суд в Постановах від 22 грудня 2021 року в справі № 591/4922/21 (провадження № 61-16576св21), від 11 вересня 2024 року в справі № 757/68189/21-ц (провадження № 61-5209св24) зазначив, що одне з найважливіших процесуальних питань, яке має вирішити суд під час відкриття провадження у справі, це питання про підсудність справи цьому суду і вказане має велике значення, оскільки означає дотримання судами положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, згідно з якою кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Крім того, частиною першою статті 8 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як вбачалось з матеріалів справи та було вказано в заяві про усунення недоліків, відповідач по справі на даний час проживає в Республіці Польща за адресою: Kosciuszki, 24 38-600 Lesko.

Згідно з ч.1 ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У разі відсутності відповідної реєстрації у відповідача, необхідно дотримуватися наступних положень закону.

Згідно ч.9 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Відповідно до ч.10 ст.28 ЦПК України, позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

У випадку, якщо відповідач має зареєстроване місце проживання чи перебування за межами України, суд підкреслює, що ч.1 ст.498 ЦПК України, яка кореспондується із ч.1 ст.80 Закону України «Про міжнародне приватне право», передбачає, що у разі, якщо в процесі розгляду справи суду необхідно вручити документи, отримати докази, провести окремі процесуальні дії на території іншої держави, суд України може звернутися з відповідним судовим дорученням до іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави (далі іноземний суд) у порядку, встановленому цим Кодексом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

В рамках Гаазької конвенції з питань цивільного процесу Україна має отримувати допомогу від таких країн як Аргентина, Австрія, Бельгія, Боснія і Герцеговина, Китай (адміністративна область Макао), Хорватія, Македонія, Кіпр, Чехія, Данія, Єгипет, Фінляндія, Франція, Німеччина, Угорщина, Ізраїль, Італія, Японія, Латвія, Люксембург, Марокко, Нідерланди (королівство у Європі), Норвегія, Польща, Португалія, Румунія, Словаччина, Словенія, Іспанія, Суринам, Швеція, Швейцарія, Туреччина, Вірменія, Ватикан, Киргизія, Ліван, Молдова, Узбекистан.

Порядок здійснення вручення врегульовано в Україні Інструкцією про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27 червня 2008 року № 1092/5/54.

Відповідно до п.2.3 розділу ІІ Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України 27 червня 2008 року № 1092/5/54 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 02 липня 2008 року за № 573/15264, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України. Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

У такому разі саме на позивача покладатиметься обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони направлятимуться судом до Міністерства юстиції України.

Таким чином, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України, провадження у справі не могло бути відкрито, а тому, відповідно до ч.1 ст.185 ЦПК України, її було повторно залишено без руху з вказаних вище підстав та надано позивачеві строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

13 жовтня 2025 року на адресу суду на виконання ухвали суду, зокрема, про залишення позовної заяви без руху від 03 жовтня 2025 року, від представника позивача надійшла заява, згідно якої зазначено, що відповідач по справі має зареєстроване місце проживання на території України, а тому ЗУ «Про міжнародне приватне права» та ст.489 ЦПК України, в даному випадку, не підлягають застосуванню. При цьому, вказує, що достеменне місце проживання відповідача їм не відоме, тому розгляд даної справи слід здійснювати в порядку загального провадження та без застосування норм ЗУ «Про міжнародне приватне права».

Суддя, розглянувши подану заяву про чергове усунення недоліків, приходить до наступного.

Так, предметом позову у даній справі є позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, який мешкає на території іншої держави. Чинним цивільним процесуальним законодавством України передбачено, що спір щодо позбавлення батьківських прав підсудний суду за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання або перебування відповідача (правила загальної підсудності, стаття 27 ЦПК України) та не передбачає альтернативної підсудності щодо можливості розгляду вказаної справи за зареєстрованим місцем проживання позивача.

Відповідно до статті 497 ЦПК України, підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно - правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону). У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

У п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:

- хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;

- об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;

- юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Положеннями ст.76 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначено, що суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: 1) якщо сторони передбачили своєю угодою підсудність справи з іноземним елементом судам України, крім випадків, передбачених у статті 77 цього Закону; 2) якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача; 3) у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України; 4) якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні; 5) якщо у справі про відшкодування шкоди позивач - фізична особа має місце проживання в Україні або юридична особа - відповідач - місцезнаходження в Україні; 6) якщо у справі про спадщину спадкодавець у момент смерті був громадянином України або мав в Україні останнє місце проживання; 7) дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України; 8) якщо у справі про визнання безвісно відсутнім або оголошення померлим особа мала останнє відоме місце проживання на території України; 9) якщо справа окремого провадження стосується особистого статусу або дієздатності громадянина України; 10) якщо справа проти громадянина України, який за кордоном діє як дипломатичний агент або з інших підстав має імунітет від місцевої юрисдикції відповідно до міжнародного договору не може бути порушена за кордоном; 11) якщо у справі про банкрутство боржник має місце основних інтересів або основної підприємницької діяльності на території України; 12) в інших випадках, визначених законом України та міжнародним договором України.

Таким чином, суд враховує вищевикладене, а також той факт, що стороні позивача двічі було надано строк для усунення недоліків та було роз`яснено, що саме на позивача покладатиметься обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів, після чого вони направлятимуться судом до Міністерства юстиції України. При цьому, представник позивача, всупереч вимогам закону, виклав свою думку про недопустимість розгляду даної справи із застосуванням ЗУ «Про міжнародне приватне право» (що є помилковим, оскільки сам по собі факт перебування сторони відповідача за межами країни сторона позивача визнала).

Тому, враховуючи предмет позову та категорію справи, суд переконаний, що без належного повідомлення відповідача, який, у відповідності до вимог чинного законодавства, повинен бути повідомленим про розгляд справи та мати можливість надати свої особисті пояснення з приводу пред`явлених позовних вимог (а без оформлення документів, як того вимагає чинне законодавство, це не вбачається можливим, в тому числі, й розгляд справи та проведення окремих процесуальних дій за участю відповідача) справа не може бути розглянута по суті.

Окрім цього, суддя звертає увагу позивача та його представника на ту обставину, що, відповідно до загальних норм процесуального Кодексу, права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд та обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи, шляхом добросовісної поведінки та надання доказів, а саме: звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовного відкриття провадження у справі, оскільки суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималась особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене, суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення.

Здійснивши аналіз норм законодавства, можна зробити висновок, що і суд, і особа, яка подала позовну заяву, наділена низкою процесуальних прав та обов`язків, зокрема, в разі подання особою позовної заяви, оформленої з порушенням вимог статей 175 і 177 ЦПК України, або без сплати судового збору за подання такої позовної заяви, суддя зобов`язаний постановити ухвалу про залишення позову без руху із зазначенням його недоліків.

Також, слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі, й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист.

З урахуванням вище викладеного, позивач не виконала вимоги ухвали суду від 03 жовтня 2025 року, а тому, згідно ч.3 ст.185 ЦПК України, матеріали позовної заяви вважаються неподаними і повертаються позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.175, 177, 185, 353 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Кам`янець-Подільська міська рада Хмельницької області, про позбавлення батьківських прав - вважати неподаною та повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що, згідно ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду Дніпропетровської області протягом п`ятнадцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал