ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 638/14727/18

провадження № 22-ц/818/3373/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Смелянець К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніна Тетяна Анатоліївна про визнання недійсним заповіту за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року, постановлене під головуванням судді Цвіри Д.М., -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніна Тетяна Анатоліївна про визнання недійсним заповіту.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та визнати недійсним заповіт, посвідчений 27 жовтня 2015 року від імені ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення помилково не враховано записи судових засідань по справі № 645/10160/15-ц, які є доказами, що містять інформацію щодо стану здоров`я покійної ОСОБА_3 та сприйняттям реальності за життя. Крім того, судом першої інстанції не враховано, що між укладанням договору дарування, який був посвідчений 31 серпня 2015 року і в подальшому визнаний недійсним, та оскаржуваним заповітом, який посвідчено 27 жовтня 2015 року минуло тільки два місяці, а отже, стан здоров`я ОСОБА_3 був аналогічним.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що cуд не приймає доводи позивача про те, що оспорюваний заповіт є недійсним через преюдиційність обставин, встановлених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 11 жовтня 2016 року по справі № 645/10160/15-ц, оскільки вказаним рішенням встановлення факт потреби ОСОБА_3 у сторонньому догляді, матеріальної допомоги за віком та станом здоров`я, встановлено порушення зору та неможливість читання без оптичної корекції зору. Однак, вказаним рішенням суду апеляційної інстанції не було встановлено психічний стан заповідача на момент укладення заповіту. Крім того, доводи позивача, що заповіт є недійсним з огляду на показання свідків по справі № 645/10160/15-ц, у яких вони зазначали, що ОСОБА_3 після смерті бажала, щоб квартира була поділена між двох дочок є безпідставними з огляду на недоведення зв`язку між вказаними показаннями свідків та психічним станом ОСОБА_4 . Інших доказів на підтвердження психічного стану ОСОБА_4 , внаслідок якого вона на момент складання не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керуватись ними, позивачем не надано.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 27 жовтня 2015 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все її майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй належало на день смерті і на що вона за законом мала право заповіла доньці, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луніною Т.А., записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_3 . У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 погано бачила, не могла особисто прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, в її та в присутності нотаріуса текст заповіту зачитаний уголос запрошеними нею свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Заповіт власноручно підписаний заповідачем, ОСОБА_3 та свідками у присутності нотаріуса о 16 год. 25 хв. Особу заповідача та свідків встановлено, дієздатність їх перевірена. Зареєстровано в реєстрі за № 1605.

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 9).

З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27 червня 2018 року № 6 вбачається, що прізвище ОСОБА_7 після державної реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 10).

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина.

27 липня 2018 року, після смерті ОСОБА_3 , Третьою Харківською державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу № 191/2018, номер у спадковому реєстрі 62771544.

Як на підставу позовних вимог, ОСОБА_1 посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 . У встановлений законом шестимісячний строк вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де їй було повідомлено про наявний заповіт, складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , яким усе належне майно ОСОБА_3 заповіла відповідачу. Вважає, що зазначений заповіт є недійсним з наступних підстав. У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом про визнання недійсним договору дарування квартири за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_10 . Рішенням Апеляційного суду Харківської області у справі № 645/10160/15-ц було визнано вказаний договір недійсним з підстав, що ОСОБА_3 є особою похилого віку, у якої були виявлені прояви розладу пам`яті, свідомості, запаморочення, які впливають на волевиявлення позивача та можливості сприйняття інформації, та яка за станом здоров`я потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. Зазначає, що між укладанням договору дарування, який визнано недійсним та заповітом минуло два місяці, а отже всі хвороби та її стан, на який були посилання по справі № 645/10160/15-ц нікуди не ділися та так само мали місце на час посвідчення заповіту.

Відповідно до статей 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Загальні вимоги до форми заповіту закріплені у статті 1247 ЦК України. Цією правовою нормою передбачено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17, провадження № 14-173цс20, зазначено, що «слід звернути увагу на вимогу частини першої статті 203 ЦК України, за якою зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Верховний Суд неодноразово наголошував, зокрема у постановах від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21), від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20 (провадження № 61-21209св21), про те, що свобода заповіту є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучі належно вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту, як принцип спадкового права включає, зокрема, повагу до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Посилання апелянта на те, що між датою укладання договору дарування, який в подальшому було визнано у судовому порядку недійсним, та оспорюваним заповітом пройшло приблизно два місяці, та стан здоров`я ОСОБА_3 був незмінним у цей період, що є підставою для визнання недійсним і заповіту, колегією суддів не приймаються до уваги.

За змістом пунктів 3-8 глави 9 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, передбачено, якщо фізична особа внаслідок фізичної вади, хвороби або іншої причини (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа, яка визначається зазначеною фізичною особою. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не мала змоги підписати документ, зазначається у тексті документа та в посвідчувальному написі.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, має вади зору або з інших причин не має змоги самостійно прочитати документ, нотаріус у голос прочитує їй текст документа, про що на документі робиться відповідна відмітка.

Слід зазначити, що на виконання вимог Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріусом зроблено відповідний напис щодо відсутності можливості ОСОБА_3 особисто прочитати оспорюваний заповіт у зв`язку із поганим зором та те, що за її дорученням, в її та в присутності нотаріуса текст заповіту зачитаний уголос запрошеними нею свідками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Даних про те, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 не було вільним та не відповідало її власній волі матеріали справи не містять.

Обставини, встановлені при розгляді цивільної справи № 645/10160/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним не свідчать про відсутність волевиявлення заповідача на складання оспорюваного заповіту.

За життя ОСОБА_3 заповіт не скасовувала та не змінювала.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 17.10.2025 року.