Справа № 643/8649/25
Провадження № 2/643/4130/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2025 м. Харків

Салтівський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого - Поліщук Т.В.,

за участю секретаря судового засідання - Костенюк А.В.,

розглянувши у відкритому судового засіданні у приміщенні суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому прохає стягнути з відповідачки на користь позивача грошові кошти в сумі 12000 доларів США за договором позики від 20.09.2022, штрафу від суми позики за договором від 20.09.2022 в сумі 12000 доларів США, 5380 доларів США за борговою розпискою від 27.02.2024 та моральної шкоди в розмірі 1000 доларів США.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 20.09.2022 між ним та відповідачкою було укладено договір позики, відповідно до якого остання отримала від нього суму грошових коштів у розмірі 12000 доларів США зі строком погашення боргу готівкою не пізніше 20.09.2024, що передбачено п. 4 договору позики від 20.09.2022. Своїх зобов`язань за договором позики відповідачка не виконала, суму позики не повернула. Крім того, відповідно до договору позики від 20.09.2022 при неповерненні суми позики своєчасно до 20.09.2024 включно, позикодавець вправі вимагати сплати штрафу у розмірі 100% від несплаченої суми позики. 27.02.2024 між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була складена розписка , якою остання отримала від ОСОБА_3 грошові кошти у борг у розмірі 5380 доларів США зі строком повернення протягом року. 20.01.2025 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали Договір відступлення права вимоги цесії, згідно з яким ОСОБА_3 передав йому ОСОБА_1 право вимоги за борговою розпискою від 27.02.2024.

Ухвалою суду від 04.06.2025 позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Позивачем у визначені в ухвалі суду строки недоліки позовної заяви усунуті.

Ухвалою суду від 16.06.2025 провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

21.08.2025 ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, та справу призначено до судового розгляду.

Позивач звернувся до суду із заявою, в якій прохав розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, причину неявки суду не повідомила, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Частиною 8 ст. 178 ЦПК України визначено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Аналогічне положення міститься і в ч. 2 ст. 191 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що між сторонами 20.09.2022 було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав у власність позичальникові гроші в сумі 12000 доларів США. Передачу грошей було здійснено до підписання цього договору. Договір позики є безпроцентним, остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше за 20.09.2024 включно. При неповерненні суми позики своєчасно, тобто до включно до 20.09.2024, позикодавець вправі буде пред`явити цей договір до стягнення в строки і у порядку, передбачені чинним законодавством України, та вимагати при цьому повернення йому частини позики, що залишилась несплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох відсотків річних від простроченої суми, а також штрафу у розмірі 100% від несплаченої суми позики (а.с. 20).

27.02.2024 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено боргова розписка, відповідно до якої ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5380 доларів США, які зобов`язалась повернути протягом року (а.с. 21).

20.01.2025 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір відступлення прав вимоги (цесія).

Згідно п.п.1-3 зазначеного договору в порядку та на умов, визначених цим договором, цедент передає цесіонарієві, а цесіонарій набуває право вимоги, належне цедентові, і стає кредитором за договором позики від 27.02.2024, який укладено у вигляді боргової розписки між ОСОБА_3 з одного боку як кредитором та ОСОБА_2 , з іншого боку, як боржник. В момент підписання цього договору цедент зобов`язується передати цесіонарію всі необхідні документи, що засвідчують права вимоги, а саме ориганіл боргової розписки від 27.02.2024. Цедент, відповідно до п. 1 цього договору відступає цесіонарію право вимоги за договором позики у вигляді боргової розписки від 27.02.2024, на суму 5380 доларів США (а.с.22).

Оригінали договору позики від 20.09.2022, боргової розписки від 27.02.2024 та договір відступлення прав вимоги (цесії) від 20.01.2025 долучені до матеріалів справи позивачем.

Згідно з ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

За ч. 2, ч. 3 ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до правової позиції, закріпленої у постанові Верховного Суду від 08.02.2023 року у справі №750/12/20, тлумачення абзацу 1 частини першої статті 1046, абзацу 1 частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Це підтверджується використанням таких формулювань: «зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості» (абзац 1 частини першої статті 1046 ЦК України); «позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем)» (абзац 1 частини першої статті 1049 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 04 вересня 2020 року у справі № 552/6989/16-ц (провадження № 61-3683св19) зазначено, що "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів. Зазначені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2013 року у справі № 6-63цс13 та від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15".

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана в оригіналі розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Отже, у постановах Верховного Суду прослідковується стала правова позиція, що договір позики є реальною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є належним доказом та посвідчує факт передання грошової суми.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконано.

При цьому, факт отримання коштів в борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можна встановити, що відбулася передача певної суми коштів від позикодавця до позичальника з обов`язком повернення (постанова ВС від 26.04.2022 у справі № 753/1349/20).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено частиною другою ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до договору позики від 20.09.2022 відповідачка зобов`язалась повернути позивачу 12000 доларів США не пізніше за 20.09.2024 включно, а також сплатити штраф у розмірі 100 % від несплаченої суми позики. Проте, станом на дату звернення позивача до суду з цією позовною заявою відповідачка борг не повернула, чим порушила виконання свого зобов`язання. Доказів повернення боргу матеріали справи не містять.

Що стосується стягнення штрафу у розмірі 12000 доларів США суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 18 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває на час розгляду даної справи.

Оскільки позивачем у період дії в Україні воєнного стану заявлено вимоги про сплату штрафу у розмірі 12000 доларів США, від сплати якої позичальник звільняється в силу зазначених вище вимог ЦК України, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення зазначеного штрафу у розмірі 12000 доларів США.

Щодо стягнення коштів за борговою розпискою від 27.02.2024, суд зазначає таке.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Положеннями ст. 514 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з боргової розписки ОСОБА_2 взяла в боргу у ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5380 доларів США, які зобов`язалась повернути протягом року. Право вимоги за цим зобов`язань ОСОБА_3 відступила позивачу ОСОБА_1 , що підтверджується договором відступлення права вимоги (цесії) від 20.01.2025 укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . При цьому, позивачем було надано суду оригінал боргової розписки наданої ОСОБА_2 ОСОБА_3 27.02.2024, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 1000 доларів США, суд приходить до наступного.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено у п. п. 3, 5Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12, та 81 ЦПК України.

Позивач не зазначив жодної обставин, яка б свідчила про наявність моральної шкоди, не обґрунтував її характер, обсяг та наслідки, що настали внаслідок заподіяння такої шкоди. Крім того, не наведено жодних доказів, які б підтверджували існування причинного зв`язку між протиправними діями (або бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку зазнав позивач. Відсутність належного обґрунтування та доказів унеможливлює встановлення факту порушення особистих немайнових прав позивача, а також оцінку правових підстав для задоволення вимог про компенсацію моральної шкоди, тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.3 ч.2 ст.141 цього Закону у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони покладається пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з позовом в якому зазначив ціну позову 30538 доларів США.

Станом на подання позову, а саме 30.05.2025, курс НБУ становив 41,5285, а тому ціна позову в еквіваленті на гривню становила 1268197 грн. 30 коп. За подання позовної заяви фізичною особою майнового характеру судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, що становить 12681 грн. 97 коп.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, оскільки є особою з інвалідністю 2 групи.

Оскільки позов задоволено частково (56,91%), з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 7217 грн. 31 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525-526, 1046, 1049, 1050 Цивільного Кодексу України ст.ст. 4, 12,13, 81,83,141,182, 264-265, 279 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 , заборгованість у загальному розмірі 17538 (сімнадцять тисяч п`ятсот тридцять вісім) доларів США, з яких: 12000 доларів США - сума боргу за договором позики від 20.09.2022, 5380 доларів США сума боргу за борговою розпискою від 27.02.2024.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 7217 (сім тисяч двісті сімнадцять) грн. 31 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.В. Поліщук