КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 372/6422/24
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гладкої І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року у складі судді Висоцької Г.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: товариство з додатковою відповідальністю Страхова група «ОБЕРІГ» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 , у якомупросила стягнути із відповідача 88 993 грн 42 коп - матеріальної шкоди, 50 000 грн - моральної шкоди, витрати на правову допомогу та судовий збір.

Позов обґрунтовано тим, що внаслідок ДТП, яка сталась 03 серпня 2024 року в м. Обухів, за участю позивачки та відповідача, транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення Серії ЕПР1 № 107289.

Винним у вказаній ДТП визнано відповідача ОСОБА_1 ТДВ СГ «ОБЕРІГ» видано повідомлення про страхове нарахування № 51430/К від 18.09.2024 року власнику автомобіля «NISSAN NOTE» державний номер: НОМЕР_1 ОСОБА_2 , де загальна сума витрат становить 153 312 грн 42 коп.

Згідно з повідомлення про страхове нарахування страхової групи «Оберіг» №51430/К від 18 вересня 2024 року, вбачається що загальна сума страхової виплати становить 70719 грн, з якої передбачено відрахування у розмірі 3 200 грн франшизи, відповідно до цивільно-страхового полісу № ЕР-220497180.

Відповідно до платіжного доручення № 10582 від 01 жовтня 2024 року ОСОБА_2 сплачені грошові кошти у розмірі 67 519 грн, відповідно до повідомлення про страхове нарахування № 51430/К від 18 вересня 2024 року, виданим ТДВ СГ «ОБЕРІГ» за страховим актом від 19 вересня 2024 року з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу та франшизи. Різниця, яка залишається несплаченої становить 88 993 грн 42 коп та, на думку позивачки, підлягає стягненню з відповідача.

У зв`язку з тим, що відповідач не відшкодував завдану ним матеріальну шкоду Позивачу після вчинення ДТП, яка полягала у душевних та фізичних стражданнях, оскільки транспортний засіб, яким керувала позивачка зазнав значних пошкоджень і його відновлення потребує тривалого часу та коштів.

Крім того, під час дорожньо-транспортної пригоди двоє пасажирів зазнали травм та були направлені до лікарні, для надання першої медичної допомоги.

У зв`язку з тим, що донька та сестра позивачки отримали травми внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, їй довелося понести значні фінансові витрати на їх лікування, що, своєю чергою, спричинило значні переживання щодо стану їхнього здоров`я.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 88 993 грн 42 коп, та моральну шкоду у розмірі 17 000 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно до задоволеної частини позову судовий збір у розмірі 924 грн 15 коп, та витрати на правову допомогу у розмірі 11 445 грн, а всього 12 369 грн 15 коп У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Корзаченко В.М. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою вимоги позивачки задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки 3 200 грн матеріальної шкоди (франшизи) і 2 500 грн у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовити. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції неповно та неправильно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, надано неправильну оцінку наявним у справі письмовим доказам та неправильно застосовано норми матеріального права. Окрім того, оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Звертає увагу, що звіт № 29/80.12.24 від 19 грудня 2024 року про оцінку вартості матеріального збитку взагалі був залишеним поза увагою суду, що мало наслідком ухвалення судового рішення, яке не відповідає закону та реальним обставинам справи.

Вказує, що суд фактично без жодного зрозумілого обґрунтування визначив розмір моральної шкоди для позивачки у сумі 17 000 гривень, що є рекордом для аналогічних випадків.

Посилається на те, що вимога позивачки про відшкодування фактично не понесених нею витрат та у сумі, яка визначена у непередбачений законодавством спосіб, є необґрунтованою та такою, що не могла бути задоволена.

Зазначає, якщо транспортний засіб фактично відремонтований, то розмір збитку визначається як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт.

Окрім цього, сума матеріальної шкоди судом визначена помилково та не на підставі звіту №29/80.12.24 від 19 грудня 2024 року про оцінку вартості матеріального збитку, а тому і включає у себе складові, які не мають бути враховані під час обчислення суми матеріальної шкоди.

Вказано, що позивачка не надала жодних доказів існування її моральних страждань, втрати нормальних життєвих звуків чи додаткових зусиль для організації свого життя.

Вважає, що визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції не врахував суть позовних вимог, характер правопорушення і ступінь вини відповідача, що вказане правопорушення ним допущено не навмисно, а з необережності.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, то сума витрат є абстрактною і недоведеною в силу відсутності розрахунку витраченого часу представника позивачки на надання правничої допомоги, хоча справа не є складною і до того ж судом визначена як малозначна.

Зазначає, що відсутність розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування. Більше того, умови договору не передбачають, як саме враховано кваліфікацію і досвід адвоката, хто надавав справі оцінку за шкалою складності, якщо така існує чи можливо була передбачена сторонами Договору.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Ігнатенко В.М. в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року - залишити без змін. Судові витрати за надану правничу допомогу в суді апеляційної інстанції покласти на скаржницю.

В судовому засіданні, яке відбулося в режимі відеоконференції адвокат Корзаченко В.М. в інтересах ОСОБА_1 просив апеляційну скаргу задовольнити, адвокат Ігнатенко В.М. в інтересах ОСОБА_2 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

ТзДВ Страхова група «ОБЕРІГ» належним чином повідомлялося про розгляд справи (а.с. 13 т. 2) проте свого представника не забезпечило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст. ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Таким вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_1 на підставі полісу #ЕР-220497180 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів у ТДВ СГ «ОБЕРІГ» застраховано цивільно-правову відповідальність як водія автомобіля «ВАЗ 2107», д.н. НОМЕР_2 на період з 00 год 26.04.2024 по 25.04.2025, відповідно якого ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну, становить 160 000 грн., розмір франшизи - 3200 грн (а.с.74 т. 1).

Установлено, що 03.08.2024 о 14 год. 40 хв. у м. Обухів, Київської області по вулиці Київській, 11 за участі транспортного засобу «ВАЗ 2107» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та автомобілем "NISSAN NOTE" д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, за наслідками якої автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Обухівського районного суду Київської області від 21 серпня 2024 року у адміністративній справі № 372/4343/24 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП України (а.с. 14 т.1).

З огляду на викладене вина відповідача ОСОБА_1 у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною.

Окрім цього на підставі поданої ОСОБА_2 заяви ТДК СГ «ОБЕРІГ» видано повідомлення про страхове нарахування № 51430/К від 18 вересня 2024 року власнику автомобіля "NISSAN NOTE" д.н. НОМЕР_1 , відповідно до якого загальний розмір ремонту становить 153 312 грн 42 коп, сума страхової виплати - 70 719 грн, а з урахуванням передбаченої полісом франшизи - 3200 грн, сума страхового відшкодування склала 67 519 грн (а.с. 15).

Вказане страхове відшкодування було перераховано ТДК СГ «ОБЕРІГ» на рахунок ОСОБА_2 , що підтверджується платіжною інструкцією № 10582 від 01 жовтня 2024 року (а.с. 16 т.1).

Визнаючи доведеними заявлені по справі вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, у сумі 88 993 грн 42 коп, районний суд виходив з того, що одержаного від страховика страхового відшкодування недостатньо для повного відшкодування шкоди, а тому обов`язок щодо відшкодування потерпілому суми як різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою лежить на винній особі - ОСОБА_1 .

Між тим, з такими висновками районного суду повністю погодитися неможливо з огляду на наступне.

За змістом ст. 13 ЦПК суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору (стаття 16 Закону України "Про страхування").

У статті 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Майнова шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

У статті 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Районний суд, ухвалюючи рішення, обґрунтовано керувався положеннями ст. 1194 ЦК України відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до п. 36.2. ст. 36 Закону № 1961-ІV Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Установлено, що на підставі заяви на виплату страхового відшкодування від 18 вересня 2024 року між ОСОБА_2 та ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» було узгоджено розмір страхового відшкодування в розмірі 67 519 грн.

Також у вказаній заяві позивачка погодилася з тим, що здійснена Страховиком виплата страхового відшкодування є повним виконанням Страховиком своїх зобов`язань перед Заявником щодо означеного страхового випадку та підтверджує, що страховий випадок вважається повністю врегульованим та Заявник не матиме жодних претензій до Страховика стосовно означеного страхового випадку; що розмір (сума) страхового відшкодування Страховиком та Заявником взаємно погоджено та те, що Страховик і Заявник досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування (а.с. 90 т. 1).

Суд першої інстанції хоча і послався у своїх висновках про сплату страховою компанією на користь позивачки страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу та франшизи, проте належним чином не врахував приписи ст. 29 та пункту 32.7 ст. 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" які передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ.

Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час дорожньо-транспортної пригоди ТЗ ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно- правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ.

Подібні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 12 березня 2018 року у справі № 910/5001/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, страховиком установлено, що сума ремонту складає 153 312,42 грн (Свр = 26821,81 грн + 8500,0 грн + 117990,6 грн = 153312,42 грн), а сума страхового відшкодування -70719 грн.

(Сврз = 26821,82 грн + 8500,0 грн + 117990,6 грн * (1 - 0,7 = 82593,42)) = 70719,0 грн).

Отже, ухвалюючи рішення, районний суд обґрунтовано керувався розміром страхового відшкодування, установленого страховою компанією з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу деталей, що підлягають заміні - 0,7%, в сумі 70 919 грн та виключенням суми франшизи - 3 200 грн., що склало 67 519 грн й суму якого перераховано позивачці.

Разом з тим, під час установлення розміру шкоди, що підлягає стягненню з винної особи, районний суд поклав у основу рішення заявлені по справі вимоги, проте не звернув увагу, що такий розмір відшкодування матеріалами справи не доведений, остільки при складанні вартості фізичного зносу складників, у сумі 82 593 грн 4 2коп та передбаченої полісом франшизи, в сумі 3200 грн, разом становить 85 793 грн 42 коп, а не 88 993 грн 42 коп, як помилково установив районний суд.

Таким чином, заявлена сума матеріальної шкоди є недоведеною.

З урахуванням викладеного, з винної особи підлягає стягненню різниця між страховою виплатою 67 519 грн та визначеної страховиком суми ремонту - 153 312 грн 42 коп, що і становить 85 793 грн 42 коп.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту виконання позивачкою ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу, тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність визначення відшкодування з урахуванням вартості ремонту автомобіля.

Долучений до справи звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 19 грудня 2024 року обґрунтована судом не враховано під час вирішення спору як такий що по справі правового значення не має, остільки виниклі за наслідками ДТП з вини відповідача правовідносини регулюються положеннями Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", яким обов`язок щодо установлення розміру страхового відшкодування покладено саме на страхову компанію й лише у разі недостатності страхової виплати у зв`язку зі звільненням страховика від його сплати за певних обставин (франшизи, фізичного зносу) різницю у такій виплаті покладено на винну особу.

Розмір страхового відшкодування страховиком ОСОБА_1 визначено й такі дії страхової компанії відповідачем не оскаржено.

Отже, районний суд, встановивши, що відповідальність ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ТзДВ «СГ «ОБЕРІГ» й страхове відшкодування третьою особою сплачено з урахуванням Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", дійшов правомірного висновку про наявність правових підстав щодо стягнення різниці між страховою виплатою і установленою шкодою з винної особи, проте під час підрахунку припустився помилки.

За наведених підстав апеляційний суд дійшов висновку про необхідність внесення у рішення районного суду в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди зміни шляхом зменшення розміру шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 88 993 грн 42 коп до 85 793 грн 42 коп.

Розмір моральної (немайнової) шкоди, в сумі 17 000 грн, визначено районним судом за наслідками завданої ОСОБА_2 у зв`язку з пошкодженням належного їй транспортного засобу та перебування в салоні авто двох пасажирів, серед яких донька, що отримала тілесні ушкодження, з урахуванням глибини заподіяних їй душевних страждань, такий розмір відповідає тривалості та характеру завданої шкоди, а також засадам розумності і справедливості.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про завищений розмір установленої районним судом моральної шкоди.

Підлягають відхиленню й доводи апеляційної скарги про те, що витрати на професійну правничу допомогу, в установленому судом розмірі - 11 445 грн є недоведеними, остільки до позовної заяви було долучено копію договору (угоди) про надання правничої допомоги 09/08/24/1 від 09 серпня 2024 року укладеного адвокатом Ігнатенком В.М. та ОСОБА_2 (а.с. 25 т.1)

При цьому на підставі п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України до позовної заяви було долучено також й попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на суму 15 000 грн (а.с. 10 т.1) й вказана сума відповідно до квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 27 листопада 2024 року позивачкою сплачена адвокату Ігнатенку В.М. (а.с. 19 т.1).

У справі № 922/3812/19 Верховний Суд підтвердив власні висновки, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Встановлено, що відповідно до договору про надання правничої допомоги 09/08/24/1 від 09 серпня 2024 року, що гонорар адвоката сплачується відповідно до виставленого рахунку.

Згідно змісту позовної заяви сума гонорару була визначена в розмірі 15 000 грн та оплачена ще до подачі позову.

Отже, колегія суддів вважає, що заявлена позивачкою сума витрат на професійну правничу допомогу доведена документально та обґрунтована, проте оскільки позов задоволено частково, а тому відповідно й витрати на професійну правничу допомогу підлягають зменшено, що і було зроблено районним судом.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині вирішення вимог про відшкодування матеріальної шкоди шляхом зменшення її розміру з 88 993 грн 42 коп до 85 793 грн 42 коп.

В решті законне та обґрунтоване рішення підлягає залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 05 травня 2025 року змінити шляхом зменшення розміру матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 88 993 грн 42 коп до 85 793 грн 42 коп.

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач:

Судді: