КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 362/4873/16-ц Головуючий у суді першої інстанції - Ковбель М.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 жовтня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гладиш Ярославою Миколаївною на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року по цивільній справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

встановив:

У жовтні 2016 року ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.10.2014 з вини ОСОБА_1 , який керував автомобілем марки «УРАЛ 4320» державний номер НОМЕР_1 , сталося ДТП, в результаті чого автомобіль марки Renault Logan державний номер НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, автомобіль Renault Logan державний номер НОМЕР_2 був застрахований за договором КАСКО в ПрАТ «СК «АХА Страхування».

На виконання умов договору КАСКО, ПрАТ «АХА Страхування» було виплачено 52 145 грн 30 коп. страхового відшкодування у зв`язку з пошкодженням автомобіля Renault Logan державний номер НОМЕР_2 .

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія автомобіля УРАЛ 4320, державний номер НОМЕР_1 , була застрахована ТДВ СК «Альфа-Гарант», ПрАТ «СК «АХА Страхування» звернулось до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з вимогою про виплату страхового відшкодування, на що позивачем було здійснено розрахунок та виплачено 49 000 грн страхового відшкодування, чим позивач належно виконав свої зобов`язання за полісом № АІ/0590688.

Позивач зазначав, що відповідач, всупереч вимог Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не повідомив належним чином у встановлений законом строк ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання дорожньо-транспортної пригоди, а тому позивач має право звернутися до суду про стягнення з відповідача виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 49 000 грн виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» 49 000 грн виплаченого страхового відшкодування в порядку регресу.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ СК «Альфа-Гарант» суму сплаченого судового збору у розмірі 1 378 грн.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 червня 2025 рокувідмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав до суду апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У апеляційній скарзі вказує, що саме лише формальне неповідомлення страховика про настання страхового випадку не є достатньою підставою для задоволення регресного позову. Зазначена позиція узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, які викладені в постанові суду від 14 лютого 2018 року у справі 760/5736/15, від 20 червня 2018 року у справі № 760/17929/15, від 16 січня 2019 року у справі № 208/7291/13.

Враховуючи, що сам факт настання страхового випадку зафіксований як правоохоронними органами, так і особисто поданою до страхової компанії заявою від потерпілого, відповідач як особа, винна в ДТП, був притягнутий до адміністративної відповідальності (Постанова Фастівського міськрайонного суду Київської області від 28.10.2014 справа № 3/381/1821/14, арк. 20-21), то сам по собі факт неповідомлення страховика саме відповідачем про настання страхового випадку не може бути достатньою правовою підставою для стягнення з винної особи виплаченої страховиком суми в порядку регресу.

Відзиві на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду у встановлений строк не находив.

За правилами ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, предметом позову є стягнення шкоди в порядку регресу у розмірі 49 000 грн.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що 30.05.2014 між ТДВ СК «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 , як власником транспортного засобу, було укладено договір добровільного обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджено копією полісу № АІ/0590688.

Згідно з полісом № АІ/0590688 забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб УРАЛ 4320, державний номер НОМЕР_1 .

Як вбачається з копії постанови Фастівського суду Київської області від 28.10.2014 у справі № 381/5068/14-п, 02.10.2014 сталася ДТП за участю автомобіля УРАЛ 4320, державний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача - ОСОБА_1 та автомобіля Renault Logan, державний номер НОМЕР_2 , в результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження. Відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.

Згідно з договором від 17.04.2014 добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», автомобіль Renault Logan, державний номер НОМЕР_2 , був застрахований за договором КАСКО в ПрАТ «СК «АХА Страхування»

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль Renault Logan, державний номер НОМЕР_2 , належить ОСОБА_3 .

Як вбачається з висновку № 1412 про оцінку розміру нанесеного збитку власнику транспортного засобу Renault-Logan, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту після ДТП складає 57 372,18 грн.

Відповідно до платіжного доручення № 140810 від 12.11.2014, на рахунок ОСОБА_3 перераховано страхове відшкодування від ПрАТ «СК «АХ Страхування» відповідно акту № VESKO31503/2014 без ПДВ в сумі 52 145,30 грн.

Як вбачається з копії страхового акту № ЦВ/15/0509 (відшкодування в порядку регресу) від 16.09.2015, ТДВ СК «Альфа-Гарант», страхувальник ОСОБА_2 , договір страхування № АІ- від 30.05.2014 р., страхова компанія постражд. АХА Страхування СК АТ, марка автомобілю Renault-Logan, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , розмір страхового відшкодування становить 49 000,00 грн.

Згідно з платіжним дорученням № 14939 від 18.09.2015, ТДВ СК «Альфа-Гарант» перераховано на рахунок АХА Україна СК АТ страхове відшкодування в порядку регресу згідно страхового акту № ЦВ/15/0509 за договором страхування № АІ- від 30.05.2014 без ПДВ в сумі 49 000,00 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідачем не надано суду доказів виконання ним вимог пункту 33.1 ст. 33 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме повідомлення належним чином у встановлений законом строк ТДВ СК «Альфа-Гарант» про настання дорожньо-транспортної пригоди. Тому вимоги ТДВ СК «Альфа-Гарант» про стягнення відшкодування в порядку регресу є обгрунтованими.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції не погоджується.

Так, відповідно до ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) за кожним страховим випадком суперечило б меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди, а тому стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає виключні випадки, за яких страховик може подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідно до підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону.

Наведеними правовими нормами встановлено обов`язок учасників ДТП вжити заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів, повідомлення страховика, з яким було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або, у випадках, передбачених цим Законом, Моторне транспортне страхове бюро України про настання дорожньо-транспортної пригоди.

Такий обов`язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року № 6-284цс15, від 30 березня 2016 року № 6-186цс16 та підтримана Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №760/5736/15-ц, від 14 лютого 2018 року у справі №752/9895/15-ц, від 28 лютого 2018 року у справі № 722/1929/15-ц, від 4 квітня 2018 року у справі №522/24655/16-ц, від 25 квітня 2018 року у справі № 369/5335/15-ц, від 3 травня 2018 року у справі №210/3852/15-ц, від 16 травня 2018 року справа № 369/5335/15-ц, від 20 червня 2018 року у справі №760/17929/15-ц, від 18 липня 2018 року справа № 759/19724/15-ц, від 12 вересня 2018 року у справі №459/212/17; від 20 вересня 2018 року у справі №754/10079/16-ц; від 10 жовтня 2018 року у справі №371/6159/16-ц; від 24 жовтня 2018 року у справі №300/847/16-ц, від 22 листопада 2018 року у справі №711/9786/16-ц, від 28 листопада 2018 року у справі №753/16761/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі №208/7291/13-ц, від 23 січня 2019 року у справі № 756/5005/16-ц, від 20 лютого 2019 року у справі №753/18489/15-ц, від 20 лютого 2019 року у справі № 465/36/17, від 13 березня 2019 року у справі №495/8394/15-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 724/1009/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 642/2779/17-ц, від 16 жовтня 2019 року у справі № 355/205/17, від 18 листопада 2019 року у справі № 464/9091/15-ц, від 17 січня 2020 року у справі № 463/5839/16-ц, від 25 лютого 2020 року у справі № 910/7825/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Сам по собі факт письмового неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення судового рішення, яке має базуватися на загальних положеннях та підставах про відшкодування збитків.

Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.

Матеріали справи свідчать, що факт і обставини ДТП зафіксовані правоохоронними органами, вина ОСОБА_1 у вчиненні ДТП, яка сталась 02.10.2024, встановлена постановою Фастівського суду Київської області від 28.10.2014. Страховик сплатив страхове відшкодування потерпілій особі, розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, а тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховика про настання страхового випадку не є підставою для пред`явлення регресного позову до водія забезпеченого транспортного засобу.

Апеляційний суд також зауважує, що із наданого позивачем страхового акту від 16.09.2015 (а.с. 53) вбачається, що страховик винуватця ДТП - позивач ТДВ СК «Альфа Гарант» був повідомлений потерпілим про настання страхового випадку.

Жодних інших підстав для стягнення з відповідача страхового відшкодування в порядку регресу позивач не вказав і таких обставин судом не встановлено.

Судом також не встановлено обставин, які вказували б на те, що відсутність відповідного повідомлення у порядку підпункту «ґ» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», призвела до необґрунтованих виплат позивача.

За таких обставин, апеляційний суд вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог і доходить висновку про необхідність ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням нового рішення відмову у задоволенні позову.

Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з ТДВ СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про перегляд заочного рішення та апеляційної скарги у розмірі 2672,60 (605,60 + 2067) грн.

Керуючись статтями 369, 374, 376, 382, 383, 384 України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гладиш Ярославою Миколаївною задовольнити.

Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 березня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на відшкодування судових витрат зі сплати судового збору 2672,60 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: В.А. Нежура

Судді: С.М. Верланов

Т.О. Невідома