СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/199/25
19 вересня 2025 року м. Київ
Святошинський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Єросової І.Ю.,
за участю секретаря Лавриненко Т.С.,
У липні 2023 позивачі звернулися до Святошинського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, у якому просять визнати за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 право власності по 1/6 частини квартири АДРЕСА_4 та по 1/6 частини квартири АДРЕСА_5 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та звільнити з під арешту майно, а саме: частину квартири АДРЕСА_4 , частину квартири АДРЕСА_5 .
Ухвалою суду від 21.07.2023 відкрито провадження у справі, вирішено проводити судовий розгляд у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 21.07.2023 відмовлено у забезпеченні даного позову. Постановою Київського апеляційного суду від 19.09.2023 вказану ухвалу залишено без змін.
Ухвалою суду від 09.10.2023 у забезпеченні позову відмовлено повторно.
У жовтні 2023 адвокатом Чередниченко А.В. подано уточнену позовну заяву, вимогами якої є визнання за відповідачем ОСОБА_5 права власності по частину спірного майна, а за відповідачами ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 по 1/6 частині на спірне майно у порядку спадкування за заповітом, витребування з чужого незаконного володіння частини квартири АДРЕСА_4 , звільнення з-під арешту майна - частини квартири АДРЕСА_5 .
Ухвалою суду від 08.11.2023 у забезпеченні позову відмовлено повторно.
Ухвалою суду від 04.03.2024 виключено зі складу співвідповідачів як неналежного співвідповідача ОСОБА_8 . Закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
11.11.2024 приватним виконавцем Селезньовим М.О. подано до суду додаткові пояснення у справі, у яких вказано, що за результатами вчинення заходів примусового виконання у виконавчому провадженні НОМЕР_1 арешт з квартири АДРЕСА_5 знято у зв`язку із передачею вказаного майна стягувачу у рахунок погашення боргу. Отже, щодо обох спірних квартир арешт знято, квартири набуті у власність стягувачем, відповідні обтяження припинено.
Ухвалою суду від 27.02.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про повернення до стадії підготовчого судового засідання.
Разом з тим, 27.02.2025 у судовому засіданні представник позивачів адвокат Чередниченко А.В. відмовилася від позовних вимог щодо витребування із чужого незаконного володіння частини квартири АДРЕСА_4 , а також звільнення з-під арешту частини квартири АДРЕСА_5 .
27.02.2025 судом ухвалено заочне рішення, яким у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.
04.04.2025 представником позивача оскаржено вказане рішення до Київського апеляційного суду, який ухвалою від 03.06.2025 відкрив апеляційне провадження.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 03.06.2025 справу призначено до розгляду.
Разом з тим, 24.07.2025 ухвалою Київського апеляційного суду постановлено повернути справу до Святошинського районного суду м. Києва для ухвалення додаткового рішення з огляду на той факт, що судом у заочному рішенні не вирішено питання щодо декількох позовних вимог.
Так, відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, у випадку, якщо судом не ухвалено рішення стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення.
В рамках даного провадження Київським апеляційним судом в рамках апеляційного провадження постановлено ухвалу від 24.07.2025, якою справу повернуто до Святошинського районного суду м. Києва для ухвалення додаткового рішення щодо позовних вимог про визнання за ОСОБА_5 права власності на частину на квартиру АДРЕСА_4 та частину на квартиру АДРЕСА_5 , витребування із чужого незаконного володіння частини квартини АДРЕСА_4 , а також звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_5 .
У ході додаткового вивчення матеріалів судом встановлено, що 14.11.2014 відповідач ОСОБА_5 набула у власність квартиру АДРЕСА_5 , а 21.11.2014 - квартиру АДРЕСА_4 .
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
На підтвердження належності ОСОБА_5 на праві власності вказаних об`єктів нерухомості позивачами надано копії витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Зі змісту вказаних документів вбачається, що відповідач є єдиним власником квартир.
Таким чином, суд підтвердив раніше зроблені висновки про те, що ОСОБА_5 має у своїй власності квартиру АДРЕСА_4 та квартиру АДРЕСА_5 . При цьому, у матеріалах справи відсутні докази того, що спадкодавець ОСОБА_6 брав фінансову участь у купівлі даних об`єктів нерухомості, йому було відомо про факт укладення дружиною договорів купівлі-продажу, останній надавав свою згоду на їх придбання та мав бажання бути співвласником даного майна.
Враховуючи висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 08.04.2020 у справі №130/2319/17-ц, де суд провів чітке розмежування, коли майно, зареєстроване за одним із подружжя на праві власності, є об`єктом права спільної сумісної власності та коли таке майно є особистою власністю одного з подружжя, як ці випадки впливають на порядок спадкування, суд у заочному рішенні дійшов висновку про те, що вимога позивачів про визнання за відповідачем ОСОБА_5 частин квартир належних їй на праві власності та придбаних під час шлюбу зі спадкодавцем не підлягає задоволенню, оскільки станом на день вирішення даного питання відповідач була повноправним та єдиним власником спірних об`єктів, які не входили до складу спадщини.
Щодо невирішеності у заочному рішенні питання про відмову представника позивача від позовних вимог суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Приписами ст. 13 ЦПК України закріплено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Згідно зі ст. 49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
У той же час, п. 5 ч. 1 ст. 255 ЦПК України визначено, щосуд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
У судовому засіданні 27.02.2025 представник позивачів - адвокат Чередниченко А.В. відмовилася від позовних вимог щодо витребування із чужого незаконного володіння частини квартини АДРЕСА_4 , а також звільнення з-під арешту квартири АДРЕСА_5 , оскільки фактично станом на день ухвалення рішення в цій частині відсутній предмет спору, оскільки квартира АДРЕСА_4 вже реалізована, а накладений на кватиру АДРЕСА_5 арешт знятий приватним виконавцем Селезньовим М.О. в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1.
Враховуючи, що представник позивача - адвокат Чередниченко А.В., не будучи обмеженою у своїх повноваженнях, відмовилася від частини позовних вимог і така відмова прийнята судом, суд доходить висновку про необхідність закриття провадження в цій частині.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 43, 49, 206, 255, 258, 259, 263-265, 268, 270, 273, 352-355 ЦПК України, суд
Додаткове рішення суду може бути оскаржене протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому, відповідно до п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова