Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1484/25 Головуючий у 1-й інст. Василенко Р. О.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.

розглянув у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №935/1484/25 за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу у справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України», заінтересована особа - ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 липня 2025 року, постановлену під головуванням судді Василенко Р.О. в м. Коростишів Житомирської області,

в с т а н о в и в :

У червні 2025 року ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» звернулося до суду із заявою, у якій просило видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу в розмірі 3 673,79 грн за період з 01.03.2024 по 31.05.2025.

20 червня 2025 року Коростишівським районним судом Житомирської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.03.2024 до 31.05.2025 в розмірі 3 673,79 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» судовий збір в розмірі 302,80 грн.

04 липня 2025 року ОСОБА_1 подав заяву про скасування судового наказу, у якій просив скасувати судовий наказ від 20.06.2025 у справі №935/1484/25 та стягнути судовий збір у розмірі 151,40 грн.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 липня 2025 року заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу задоволено. Скасовано судовий наказ виданий Коростишівським районним судом Житомирської області від 20 червня 2025 року, у справі №935/1484/25 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» заборгованість за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01.03.2024 до 31.05.2025 в розмірі 3 673,79 грн та судовий збір у розмірі 302,80 грн. Стягнуто з ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 151,40 грн. Роз`яснено стягувачу ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку позовного провадження.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» подало апеляційну скаргу, у якій просить її скасувати в оскаржуваній частині.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Вказує, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч. 3, ч. 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Зазначає, що положення ст. 164 ЦПК України не передбачають порядку розподілу судових витрат, а саме судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу. Частина 2 вказаної статті передбачає лише можливість врахування суми судового збору, сплаченої за видачу судового наказу, до суми судового збору, яка має бути сплачена стягувачем при зверненні до суду в порядку позовного провадження. Вказує, що скасування судового наказу за заявою боржника не виключає виникнення між сторонами спору про право, який вирішується в позовному провадженні, за результатами розгляду якого суд ухвалює рішення та здійснює розподіл судових витрат. Враховуючи вищевикладене просить скасувати ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 липня 2025 року в частині розподілу судових витрат.

14 серпня 2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції в частині стягнення судового збору залишити без змін. Зазначає, що ст. 164 ЦПК України та ст. 171 ЦПК України, на які посилається заявник у своїй скарзі, не стосуються вимог заявника, оскільки відносно нього було подано заявником не позовну заяву. Вважає, що судом першої інстанції вірно було стягнуто на його користь судовий збір в сумі 151,40 грн., що відповідає вимогам справедливості та законності.

Ухвала суду першої інстанції переглядається лише в частині розподілу судових витрат, тому в іншій частині не перевіряється судом апеляційної інстанції на предмет законності та обґрунтованості.

Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до положень статті 42 ЦПК України при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є боржник та стягувач.

Згідно ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, яке може видаватися на підставі заяви особи за результатами розгляду її вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Після видачі судом судового наказу боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення наказу та доданих до нього документів подати заяву до суду, який його видав, про скасування судового наказу (частина перша статті 170 ЦПК України)

При подачі заяви про скасування судового наказу, боржник у відповідності до пункту 1 частини п`ятої статті 170 ЦПК України зобов`язаний додати до заяви документ, що підтверджує сплату ним судового збору.

Відповідно до змісту п. п. 4-2 п. 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір», за подання до суду заяви про скасування судового наказу ставка судового збору становить 0,05 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Якщо у суду відсутні підстави для повернення заяви про скасування судового наказу, суд постановляє ухвалу про скасування судового наказу, у якій може вирішити питання про поворот виконання судового наказу (частина третя статті 171 ЦПК України).

Згідно ч. 2 ст. 164 ЦПК України визначено, що у разі скасування судового наказу, внесена сума судового збору стягувачу не повертається, так як при пред`явленні стягувачем позову, ця сума зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Згідно ч.1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, витрати зі сплати судового збору, понесені учасниками наказного провадження можуть бути розподілені за результатами розгляду відповідної заяви про видачу судового наказу чи його скасування судом із застосуванням загальних норм процесуального права, відповідно ст. 141 ЦПК України.

Зазначені норми процесуального права мають загальний характер і тому підлягають застосуванню в порядку цивільного судочинства, яке здійснюється за правилами передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного, позовного (загального або спрощеного) та окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України), у випадку відсутності особливостей розподілу витрат, що визначаються окремо у цих провадженнях, та у разі прийняття остаточного рішення у справі.

Так, у разі задоволення заяви про видачу судового наказу, з боржника на користь стягувача підлягає стягненню судовий збір, сплачений стягувачем при подачі заяви до суду. Відповідно, у разі задоволення заяви про скасування судового наказу, з стягувача підлягає стягненню на користь боржника судовий збір, сплачений при подачі відповідної заяви до суду.

Водночас, ч. 2 ст. 164 ЦПК України передбачає особливості порядку повернення судового збору в разі скасування судового наказу стягувачу, а не порядок розподілу судових витрат зі сплати судового збору в наказному провадженні, як помилково зазначає ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» у доводах апеляційної скарги.

Колегія суддів також звертає увагу, що у разі не вирішення питання про розподіл судового збору при задоволенні заяви про скасування судового наказу, можливість розподілу судових витрат чи відшкодування судового збору буде залежати виключно від звернення із позовом стягувача, тобто у разі не звернення із позовом стягувача, ОСОБА_1 буде позбавлений права на компенсацію судових витрат за подачу заяви про скасування судового наказу.

Матеріалами справи підтверджується сплата ОСОБА_1 судового збору за подання заяви про скасування судового наказу у розмірі 151,40 грн., необхідність сплати якого передбачена пунктом 1 частини 5 статті 170 ЦПК України.

Відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). За вищенаведеного, колегія суддів вважає можливим застосування до даних правовідносин аналогії статті 141 ЦПК України.

А тому у випадку ухвалення судового рішення на користь особи, яка звертається із відповідною заявою, має наслідком або повернення сплаченого судового збору або стягнення його з протилежної сторони.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що судом першої інстанції задоволено заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу та судовий наказ скасовано, судовий збір за подання такої заяви має бути стягнутий з ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України», що враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали.

Колегія суддів звертає увагу на те, що ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судового збору.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що понесення боржником витрат на заперечення проти судового наказу є складовою судового захисту.

Відмова у стягненні таких витрат, обумовлених виключно зверненням кредитора до суду, суперечитиме встановленому у ст. 19 ЦПК принципу верховенства права, фактично позбавляє боржника можливості компенсувати такі витрати.

Так, наразі спору між тими ж сторонами в позовному провадженні немає, а відтак остаточне врегулювання або вирішення спору у судовому порядку неможливе.

Колегія суддів враховує також ту обставину, що регулювання судових витрат належить до розділу I «Загальнi положення» ЦПК, а тому поширюється на всi категорії цивiльних справ, у тому числi на наказне провадження.

Таким чином, законодавство необхідно тлумачити системно, а отже, вважати, що компенсація судових витрат у наказному провадженні не суперечить закону.

Виходячи з цього можна зробити висновок про те, що в наказному провадженні витрати на сплату судового збору за умови достатньої обґрунтованості їх розміру, повинні стягуватися з боржника або кредитора в залежності від наслідків розгляду справи.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що згідно правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.04.2020 у справі №925/1196/18, процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі №462/6473/16-ц за провадженням №14-400цс18, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі №688/2479/16-ц за провадженням №14-447цс19, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №489/5045/18 за провадженням №14-191 цс 19).

За наведених вище обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає вірним стягнення з ТОВ «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії ТОВ «Газорозподільні мережі України» на користь ОСОБА_1 судових витрат у вигляді судового збору за подачу заяви про скасування судового наказу у розмірі 151,40 грн.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність застосування статті 141 ЦПК України до порядку розгляду справ в наказному провадженні та можливість застосування цієї норми лише в справах позовного провадження, є помилковими.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, ухвала суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат постановлена відповідно до вимог матеріального та процесуального законодавства і обґрунтовані підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» в особі Житомирської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» залишити без задоволення.

Ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 липня 2025 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді