У Х В А Л А

про забезпечення позову до подання позову

"22" жовтня 2025 р.

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Галінської В.В. розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позову,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - Адвокат Штогрін Ольга Володимирівна звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову до подання позову, яку обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , дублікат якого виданий 25 серпня 2025 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненській області Управління державної реєстрації Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, відповідний актовий запис №2114. Померла для ОСОБА_2 (надалі по тексту Заявник 2) являється матір?ю, а для ОСОБА_1 (надалі по тексту Заявник 1) - бабою. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина. Однак, вчасно вступити у спадщину Заявник 2 не змогла, оскільки за чотири місяці до смерті матері, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер її чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . В період після смерті чоловіка, Заявниця перебувала у дуже тяжкому моральному стані, і фактично через декілька місяців після однієї трагічної події в її житті, помирає ще одна важлива для неї людина - її матір. Подвійна втрата близьких людей в один період життя, дуже сильно відобразилася на емоційному стані Заявниці, та як наслідок тяжкий душевний стан, та неможливість впоратися з горем після смертей рідних людей, призвели до того, що заявниця вчасно не звернулася до нотаріуса з заявою для прийняття спадщини після смерті матері.

Рідна сестра Заявника 2 - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вчасно звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. Крім того, під час однієї із телефонних розмов запевнила Заявницю, що згідна подати письмову заяву про згоду на прийнття спадщини Заявником 2. Однак, за певний час, ОСОБА_6 повідомила, що наміру подавати таку заяву вона вже немає, а відтак вона самостійно буде спадкувати майно, яке залишилося після смерті іх матері. Більше того, перед смертю матері, сестра вдалася до підступних дій - забрала всі документи, щодо спадкового майна, це в свою чергу створює додаткові перешкоди для Заявника 2 щодо захисту своїх прав та інтересів, як спадкоємця. Враховуючи вказані обставини, 16 жовтня 2025 року Заявниця звернулася до приватного нотаріуса Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоромної Юлії Анатоліївни із заявою про відкладення видачі свідоцтв про право на спадщину, однак станом на день звернення до суду з даною заявою про забезпечення позову, нотаріус не повідомив її про відповідне рішення/ дію за результатами розгляду її заяви. Крім того, Заявник 2 має намір звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Для звернення до суду з відповідною позовною заявою Заявниці необхідно отримати постанову про відмову у вчинення нотаріальних дій, а також зібрати інші належні документи, докази, які будуть подані з позовною заявою до суду. А тому, на переконання Заявниці, подання до суду заяви про забезпечння позову саме до подання позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є обгрутнованим та необхідним заходом, оскільки, її сестра - ОСОБА_6 , як спадкоємиця першої черги, після видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, зможе розпорядитися успадкованим майном на власний розсуд - відчужити, подарувати, чи вчинити будь-який інший правочин, що значно ускладнить для Заявниці в подальшому процес спадкування та визнання за собою частки в майні після смерті матері.

Крім того, нещодавно Заявнику 1, зі слів рідної тітки ОСОБА_6 , стало відомо про наявність заповіту, складеного бабою на його ім?я. Про наявність заповіту Заявник 1 жодним чином не знав, так як ані повідомлень, ані листів від нотаріуса щодо наявності заповіту на його ім?я не отримував. Таким чином, право Заявника 1 на спадщину грунтується на волевиявленні спадкодавця, вираженому у заповіті. Тому, відразу після того як йому стало відомо про заповіт, останній звернувся до нотаріуса з заявою, з метою належного прийняття спадщини та реалізації своїх прав на спадкування.

Крім того, у поданій нотаріусу заяві ОСОБА_1 просив видати дублікат заповіту з метою ознайомлення з його змістом, а також відкласти видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті його баби ОСОБА_4 . А тому, для оформлення своїх спадкових прав та отримання відповідних свідоцтв про право на спадщину за заповітом, після смерті баби, ОСОБА_4 , у Заявника 1, також виникла необхідність звернутися з позовом до суду про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Відтак, з метою уникнення порушення прав Заявників у праві на отримання спадщини, а також уникнення подання інших позовів до суду після видачі свідоцтв про право на спадщину ОСОБА_6 , вважаємо, що належним заходом забезпечення позову до подання позову у даній ситуації буде заборона нотаріусу видавати свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 . Обраний Заявниками захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності та обгрунтованості

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до частини четвертої статті 263ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Верховного суду України від 25.05.2016, прийнятій за результатами розгляду справи №6-605цс16, викладено правову позицію, відповідно до якої, метою забезпечення позову, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 14, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (ст. 154 ЦПК України). До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року.

Поряд із викладеним, вирішуючи питання про забезпечення позову та виходячи з приписів статей 11, 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України (змагальність сторін та пропорційність у цивільному судочинстві, обов`язок доказування і подання доказів), суд також має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, зокрема у вигляді арешту грошових коштів або майна відповідача з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді арешту тощо) права цього учасника (відповідача), а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову у разі, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом. Аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18, а також постановах Верховного Суду від 03.03.2020 у справі № 753/410/19, від 20.07.2020 у справі № 639/8448/19, від 02.07.2020 у справі № 657/1211/19.

Отже, при поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не мотивував, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК.

За наведеного, зважаючи на те, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову є співмірним із майбутніми заявленими позовними вимогами та відповідає меті забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із позовними вимогами спору, суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Водночас суд вважає за необхідне розяснити заявнику, що згідно із ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом, а у разі подання заяви про арешт морського судна - тридцяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позову- задовольнити.

Вжити заходи забезпечення позову та заборонити приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Рівненської області Скоромній Юлії Анатоліївні видавати свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Скоромна Юлія Анатоліївна, 33013, Рівненська область, Рівненський район, місто Рівне, проспект Миру, будинок, 9.

Копію даної ухвали направити Приватному нотаріусу Рівненського районного нотаріального округу Скоромній Юлії Анатоліївні - для виконання та сторонам для відома.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом відповідно ч.4 ст.157 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та підлягає негайному виконанню, а її оскарження не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подачі протягом п"ятнадцяти днів апеляційної скарги.

Ухвала набрала законної сили 22 жовтня 2025 року.

Строк пред"явлення ухвали до виконання 3 роки.

Суддя -