Справа №751/6517/24
Провадження №2/751/443/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Яременко І. В.

з участю: секретарів Шевченко А.О., Усік Ю.О.,

представника позивача адвоката Пода В.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач UAB «AKR Trading» звернувсясь до Новозаводського районного суду м.Чернігова із вказаним позовом, згідно якого просить визнати недійсним договір про поділ спільного майна подружжя № 874, укладений подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , посвідчений 26 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко Іриною Михайлівною. Також вказують, що на підставі цього договору відповідачем було відчужене нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 378,3 кв.м, житловою площею 100,2 кв.м, до якого входить: плавальний бассейн а3-1, навіс а2-1, гараж А2-1, убиральня Б-1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; також нежитлове приміщення, кафетерій, загальною площею 146,7 кв.м, зазначене в плані під літ. А-1, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 1-4).

07.08.2024 ухвалою судді Новозаводського районного суду м. Чернігова позовну заяву залишено без руху, надано позивачу термін для усунення вказаних в ухвалі недоліків (а.с. 29-31).

02.10.2024 позивач вказані в ухвалі недоліки усунув, про що надав відповідне клопотання та позовну заяву, зідно якої зазначив, що спірний договір підлягає визнанню недійсним внаслідок його фраудаторності, як такий, що укладений відповідачем ОСОБА_1 з метою уникнення зобов`язань перед позивачем щодо виконання рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2023 у справі 927/1008/23, яким задоволено позов UAB «AKR Trading» та стягнуто на його користь з Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 35186,29 євро суми попередньої оплати, 12124,09 євро штрафних санкцій та 7247, 96 грн судовго збору. Також позивачем до позовної заяви додано клопотання про витребування доказів у відповідача ОСОБА_1 договору про поділ спільного майна №874, посвідчений 26 жовтня 2023 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко Іриною Михайлівною та технічної документації на нерухоме майно: житловий будинок, загальною площею 378,3 кв. м, житловою площею 100,2 кв.м, до якого входять: плавальний басейн а3-1, навіс а2-1, гараж А2-1, убиральня Б-1, та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення, кафетерій, загальною площею 146,7 кв.м, зазначене в плані під літ. «А-1», та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 33-38, 39, 40).

14.10.2024 ухвалою судді позовна заява UAB «AKR Trading» прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження у справі й призначено підготовче судове засідання (а.с. 41).

21.10.2024 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позовних вимог заперечує, просить відмовити в їх задоволенні, посилаючись на те, що доводи UAB «AKR Trading» не відповідають дійсності з огляду на такі обставини. Договір поділу спільного майна подружжя відповідає вимогам Цивільного кодексу України ті Сімейного кодексу України. Відповідач зазначає, що укладанню договору поділу майна між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стало те, що інші кредитори ОСОБА_1 після звернення UAB «AKR Trading» з позовом до нього про стягнення заборгованості до Господарського суду Чернігівської області, пред`явили свої вимоги про погашення існуючої заборгованості. Так, кредитор ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_1 з вимогою погашення заборгованості за договором позики № 11-10 від 11.10.2013 року на суму 244498,78 дол. США, що в еквіваленті до національної валюти України складає 8 931 540,43 грн. Вищевказані зобов`язання перед ОСОБА_4 були виконані ОСОБА_3 за рахунок її власних коштів. Отже поділ майна подружжя відбувся на платній основі, так як при поділі майна подружжя враховуються також борги подружжя за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї - постанова КЦС у складі ВС від 01 вересня 2022 року у справі № 245/9244/17. Після відчуження нерухомого майна у ОСОБА_1 залишилися грошові вимоги до інших боржників, що підтверджується відповідними розписками. Отже посилання UAB «AKR Trading» на те, що у ОСОБА_1 відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором, не відповідає дійсності. Додатково відповідач вказує, що кошти були отримані ОСОБА_1 від UAB «AKR Trading» в ході здійснення господарської діяльності, та використані на здійсненна господарської діяльності, що виключає їх використання в інтересах сім`ї (а.с. 49, 50).

12.11.2024 до суду від третьої особи ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, згідно яких проти позовних вимог заперечує, вказуючи на те, що з відповідачем ОСОБА_1 вони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітніх дітей. За час перебування у шлюбі вели спільне господарство. ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю, в ході здійснення якої з метою поповнення обігових коштів брав позички, зокрема 11 жовтня 2013 року отримав у ОСОБА_4 244498,78 дол. США. В період з 2022 року по теперішній час ОСОБА_1 не вів підприємницької діяльності, що спричинило нарощування боргів. Доказом неможливості погашення боргів свідчить рішення Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2023 у справі № 927/1008/23 за позовом UAB «AKR Trading» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Після прийняття якого до ОСОБА_1 звернувся ОСОБА_4 з вимогою погасити йому заборгованість. У зв`язку з наявністю у ОСОБА_1 значного розміру кредиторської заборгованості, ОСОБА_3 погодилася взяти на себе зобов`язання з погашення заборгованості в розмірі 244498,78 дол. США перед ОСОБА_4 при умові поділу спільного майна. Так ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_3 договір поділу спільного майна, який посвідчили 26 жовтня 2023 року у приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Костенко Ірини Михайлівни. При укладанні якого були враховані пропорції часток у спільній власності подружжя, що відповідають розміру боргу, який перейшов до ОСОБА_3 . Вважає, що права кредитора UAB «AKR Trading» не порушені, оскільки у ОСОБА_1 існують боржники, розмір заборгованостей яких перевищують вимоги кредитора UAB «AKR Trading», погашення яких можливо за рахунок іншого майна (майнових прав) належних відповідачу. Також ОСОБА_3 зазначає, що визнання недійсним договору поділу не відновить становище кредитора UAB «AKR Trading», оскільки вартість частки майна у спільній власності, яка належить відповідачу, є меншою ніж сума заборгованості перед кредитором ОСОБА_4 (а.с. 59, 60).

16.12.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 70-71).

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на підстави та обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи свої заперечення доводами наведеними у відзиві на позов та поясненнях третьої особи.

Третя особа ОСОБА_3 до судового засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином. 02.12.2024 до Новозаводського районного суду м. Чернігова подала клопотання про проведення розгляду справи у її відсутність (а.с. 68).

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Господарського суду Чернігівської області від 18.10.2023 у справі 927/1008/23 задоволено частково позов UAB «AKR Trading» до Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 та стягнуто з останнього на користь UAB «AKR Trading» 35186,29 євро суми попередньої оплати, 12124,09 євро штрафних санкцій та 28282, 83 грн судового збору (а.с. 5-13).

Відповідач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_3 станом на час розгляду справи в суді перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 вересня 1983 року, вказана обставина визнається учасниками справи та в силу ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання. Вказана обставина зазначена в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи.

Статтею 64 Сімейного кодексу України передбачено право подружжя на укладення договорів між собою , згідно якої дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, як щодо майна, що є їхньою особистою приватною власністю, так і щодо майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина 1). Договір про відчуження одним із подружжя на користь другого з подружжя своєї частки у праві спільної сумісної власності подружжя може бути укладений без виділу цієї частки (частина 2).

Відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина 1). Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (частина 2).

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

26.10.2023 між подружжям ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір про поділ спільного майна подружжя, за яким сторони договору за взаємною згодою провели поділ спільного сумісного майна, набутого за час шлюбу, внаслідок якого:

в особисту приватну власність ОСОБА_3 переходить:

Житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_1 , загальною площею 378,3 кв. м, житловою площею 100,2 кв.м, до якого входять: плавальний басейн а3-1, навіс а2-1, гараж А2-1, убиральня Б-1;

Нежитлове приміщення, кафетерій, що розташоване в АДРЕСА_2 , загальною площею 146,7 кв.м.

В особисту приватну власність ОСОБА_1 переходить: Транспортний засіб марки AUDI, моделі А6 чорного кольору, 2012 року випуску, типу ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (п.1, п. 2 Договору).

Договір посвідчено 26.10.2023 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Костенко І.М., зареєстровано у реєстрі за № 874 (а.с. 52-53).

Крім того, згідно договору позики № 11-10 від 11 жовтня 2013 року позикодавець ОСОБА_4 передав у власність позичальника ОСОБА_1 гроші в сумі 2 000 000грн, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 244498,78 дол. США , а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей до 11 жовтня 2023 року (а.с. 54).

Про отримання грошових коштів в сумі 2 000 000 грн, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 244498,78 дол. США на виконання договору позики № 11-10 від 11 жовтня 2013 року ОСОБА_1 видано розписку 11 жовтня 2013 року (а.с. 55).

Згідно розписки, виданої ОСОБА_4 26.10.2023р., він отримав від ОСОБА_3 кошти в сумі 8 931 540,43грн, що в еквіваленті за курсом НБУ складає 244498,78 дол. США на виконання договору позики № 11-10 від 11 жовтня 2013 року (а.с. 56).

Дійсність договору позики № 11-10 від 11 жовтня 2013 року та наданих на його виконання розписок учасниками справи не оспорюється.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою, третьою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Загальними вимогами чинності правочину є: зміст правочину не може суперечити ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вичинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; не може суперечити правам та інтересам осіб. Правочин може визнаватись недійсним за наявності дефектів у будь-якому елементі правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №369/11268/16-ц зроблено висновок, що «позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (постанова Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі № 405/1820/17).

Договір, який укладений з метою уникнути виконання договору та зобов`язання зі сплати боргу, є зловживання правом на укладання договору та розпорядження власністю, оскільки унеможливлює виконання зобов`язання та завдає шкоди кредитору. Такий договір може вважатися фраудаторним та може бути визнаний судом недійсним за позовом особи, право якої порушено, тобто кредитора.

У постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року в справі № 755/17944/18 зроблено висновок, що «договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір. Застосування конструкції «фраудаторності» при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дозволяють кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа); ціна (ринкова/неринкова), наявність/відсутність оплати ціни контрагентом боржника)».

Разом з тим, у постанові Верховного Суду від 16 жовтня 2020 року у справі №910/12787/17 зазначено: «Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист та звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, - перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі № 910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3,15,16 Цивільного кодексу України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду».

Проаналізувавши наведені норми та сукупність досліджених доказів, суд доходить висновку, що спірний правочин був направлений на реальне настання наслідків договору про поділ спільного майна подружжя, сторони договору відповідач та третя особа у справі вчинили всі передбачені цим договором дії, виконали їх.

При цьому суд також враховує ті обставини, що передумовою укладення оспорюваного договору є та обставина, що ОСОБА_3 погодилася взяти на себе зобов`язання з погашення заборгованості в розмірі еквівалентному 244498,78 дол. США перед ОСОБА_4 , що виникли у відповідача ОСОБА_1 внаслідок укладеного 11.10.2013 договору позики № 11-10.

На момент укладення оспорюваного договору у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно; Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомості та щодо суб`єкта відомості про обтяження, іпотеки, інші речові права відсутні; Державного реєстру обтяжень рухомого майна були відсутні будь-які арешти вищезазначеного нерухомого майна чи встановлені заборони на його відчуження (п. 3 Договору).

Також, суд вважає хибними доводи позивача про недійсність оспорюваного договору про поділ спільного майна подружжя з тих підстав, що останній укладений відповідачем з метою уникнення грошових зобов`язань перед позивачем, внаслідок відсутності у власності ОСОБА_1 будь якого іншого майна за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором UAB «AKR Trading», оскільки під час розгляду справи наявність таких обставин не доведено.

Станом на момент ухвалення рішення судом у цій справі, відповідачем надано боргову розписку, видану ОСОБА_5 (паспорт НОМЕР_3 ), який станом на 1.01.16 заборгував ОСОБА_1 суму в розмірі 232525 доларів США та 1402618 грн (а.с. 57).

До того ж слід зазначити, що згідно спірного договору про поділ майна подружжя в особисту приватну власність ОСОБА_1 перейшов транспортний засіб марки AUDI, моделі А6 чорного кольору, 2012 року випуску, типу ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Аналізуючи докази, досліджені у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що договір про поділ спільного майна подружжя від 26.10.2023 був укладений його сторонами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 згідно діючого законодавства і відповідав волевиявленню сторін, що вони і засвідчили своїми підписами.

Положеннями ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи з наведеного, суд доходить переконання, що під час розгляду справи позивач не довів на підставі належних і допустимих доказів, що укладений між відповідачем та третьою особою договір про поділ спільного майна подружжя від 26.10.2023 є недійсним та укладеним на шкоду позивачу з метою уникнення сплати боргу, також не наведено фактичних даних, підтверджених доказами, на спростування встановленої законом презумпції правомірності правочину, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 13, 15, 16, 202, 203, 215 Цивільного кодексу України, ст.ст. 64, 69, 70 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про визнання договору недійсним, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівської апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення, протягом того ж строку з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повне рішення складене 21.02.2025.

Відомості, що не проголошуються судом у відповідності до частини 2 статті 268 ЦПК України:

Позивач: UAB AKR Traiding (адреса місцезнаходження: Литовська Республіка, 03118, місто Вільнюс, вулиця Жемайтес, 21-101, реєстраційний номер в Реєстрі юридичних осіб Литовської Республіки 305535629).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації постійного місця проживання: АДРЕСА_3 ).

Третя особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації постійного місця проживання: АДРЕСА_3 ).

Головуючий - суддя І. В. Яременко