Справа №198/642/25
Провадження № 2/0198/354/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області у складі судді Гайдар І.О., за участю секретаря судового засідання Довгопол О.М., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні в с-щі Юріївка Павлоградського району Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Юріївської об`єднаної територіальної громади в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Адвокат Ільченко І.В. звернулась до суду із заявою, поданою в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Юріївської об`єднаної територіальної громади в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позову зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів, ОСОБА_3 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді належного спадкодавцю житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Один з позивачів, ОСОБА_1 , свого часу звертався до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, однак постановою державного нотаріуса Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області від 30.06.2015 йому відмовлено у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на будинок. Іншому позивачу ОСОБА_2 нотаріус усно також надав аналогічні роз`яснення.

Виходячи з викладеного, позивачі позбавлені можливості оформити своє право на спадщину в нотаріальному порядку, тому змушені звернутись до суду та просять визнати за ними право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Ухвалою від 24.09.2025 у справі відкрито загальне позовне провадження та витребувано від Юріївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області копію спадкової справи.

Позивачі в судове засідання не з`явилась, але адвокат в позові просила розглянути справу за їх відсутності.

Представник відповідача Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, однак надав суду заяву, в якій просив провести судове засідання за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши матеріали справи, доводи, викладені в позовній заяві, з`ясувавши повно та всебічно обставини, факти та відповідні їм правовідносини, беручи до уваги визнання позову відповідачем на стадії підготовчого провадження, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі рішення виконкому Юр`ївської селищної Ради депутатів Павлоградського району Дніпропетровської області від 17.06.1991 № 261 виданий будівельний паспорт на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

20.05.1995 будівництво завершено та рішенням Варварівської сільської ради від 22.05.1995 № 14 затверджений акт приймання в експлуатацію житлового будинку за вказаною адресою.

Забудовником в акті приймання в експлуатацію, а також власником майна в технічному паспорті на будинок, складеному 07.06.1995, та в погосподарських книгах за 1996-2014 роки вказаний ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Виконавчим комітетом Варварівської сільської ради Юр`ївського району Дніпропетровської області 07 квітня 2014 року.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст.ст. 1217, 1258, 1261 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , будучи відповідно до свідоцтв про народження синами ОСОБА_3 , тобто спадкоємцями першої черги за законом, прийняли спадщину після смерті свого батька шляхом подання відповідних заяв до Юр`ївської державної нотаріальної контори у встановлений ЦК України строк.

Інші спадкоємці за законом, батьки померлого, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , відмовились від прийняття спадщини на користь своїх онуків (позивачів), про що свідчать матеріали спадкової справи № 115/2014.

За таких обставин, станом на день прийняття рішення позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є єдиними спадкоємцями за законом першої черги після смерті свого батька ОСОБА_3 .

Згідно з ч. 1 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Так, один з позивачів ОСОБА_1 звернувся до Юр`ївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, однак державний нотаріус постановою від 30 червня 2015 року відмовив йому у вчиненні зазначеної нотаріальної дії в зв`язку з тим, що спадкодавець за життя не отримав правовстановлюючий документ на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві (п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5).

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Через ненадання спадкоємцями нотаріусу свідоцтва про право власності померлого на об`єкт спадкування, зазначена постанова державного нотаріуса є такою, що відповідає вимогам нормативних актів.

Аналізуючи підстави вважати, що спадкодавцю належало право власності на нерухоме майно, яке підлягає спадкуванню, суд доходить таких висновків.

Час завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно.

Оскільки спірний будинок збудований у 1995 році, застосуванню підлягає законодавство, яке визначало умови та правові наслідки будівництва житлових будинків на момент його завершення.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про власність» право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном.

За положеннями ст.ст. 100, 101 ЦК УРСР 1963 року громадяни могли мати у власності житловий будинок, причому глава 10 "Особиста власність" цього ж Кодексу не пов`язувала виникнення такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджених Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, виконавчі комітети місцевих рад здійснювали облік житлових будинків, розташованих в сільській місцевості, шляхом ведення погосподарських книг.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56 (далі Інструкція).

Відповідно до Інструкції реєстрацію будинків із обслуговуючими будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадили бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих рад депутатів трудящих. Об`єктами реєстрації були будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером на вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягали всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу Української РСР, що належали місцевим радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності, в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили).

Отже, за вказаними нормативними актами підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним будинку з додержанням відповідних вимог незалежно від подальшого отримання свідоцтва про право власності та проведення державної реєстрації права власності.

ВССУ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі.

Вищезазначені обставини та докази у своїй сукупності доводять те, що за життя ОСОБА_3 у встановленому на той час порядку набув право власності на спадкове майно житловий будинок.

На теперішній час право власності на спірне майно у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно ні за ким не зареєстроване.

Таким чином, суд відмічає, що неотримання спадкодавцем свідоцтва про право власності та нездійснення реєстрації такого права стали саме тими обставинами, що унеможливили оформлення позивачами права на спадщину в нотаріальному порядку.

За нормами, закріпленими в ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, а згідно з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Оскільки позивачі є спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_3 , інші спадкоємці, які могли б претендували на спадкове майно, згідно даних спадкової справи № 115/2014 відмовились від спадщини, відсутність свідоцтва про право власності та його державної реєстрації на житловий будинок за спадкодавцем позбавляє спадкоємців можливості оформити спадщину в нотаріальному порядку, суд вважає можливим визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує клопотання позивачів про залишення витрат зі сплати судового збору за ними.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 141, 209, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Юріївської об`єднаної територіальної громади в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,4 кв. м, житловою площею 48,0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 58,4 кв. м, житловою площею 48,0 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відомості про учасників справи:

- ОСОБА_1 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );

- ОСОБА_2 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 );

-Юріївська територіальна громада в особі Юріївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області (адреса місцезнаходження: 51300, Дніпропетровська область, Павлоградський район, с-ще Юр`ївка, вул. Центральна, буд. 67/1, ).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через Юр`ївський районний суд Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено та підписано 17 жовтня 2025 року.

Суддя І. О. Гайдар