П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 жовтня 2025 року

м. Рівне

Справа № 569/955/25

Провадження № 22-ц/4815/1230/25

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Гордійчук І.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено

11 червня 2025 року в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось)

Повний текст складено 16 червня 2025 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Михайлова Володимира Олександровича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Бізнес позика" (далі ТОВ "Бізнес позика") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання кредиту №482923-КС-001 від 11 грудня 2023 року в розмірі 43 436,38 гривень, з яких: тіло кредиту 10 000 гривень, сума прострочених платежів за процентами 31 936,38 гривень, сума прострочених платежів за комісією 1500 гривень.

Мотивуючи свої вимоги, покликалось на те, що договір було укладено в електронній формі і за ним відповідач отримав у кредит від ТОВ "Бізнес позика" 10 000 гривень строком на 24 тижні до 27 травня 2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,15288411% за кожен день користування за зниженою ставкою, 2% в день за стандартною ставкою та зі сплатою комісії за надання кредиту в сумі 1 500 гривень. Позивач свої зобов`язання виконав, але позичальник покладених на нього обов`язків належним чином не виконував, тому через це в нього утворилась заборгованість, яка станом на 11 грудня 2023 року складала заявлену до стягнення суму грошових коштів.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2025 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" заборгованість за договором №482923-КС-001 про надання кредиту від 11 грудня 2023 року, що становить 43 436,38 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Бізнес Позика" судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2422,40 гривень.

На рішення суду представником ОСОБА_1 - адвокатом Михайловим В.О. подано апеляційну скаргу, де посилався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав про залишення судом першої інстанції поза увагою той факт, що матеріали справи не містили доказів надання кредитних кошів відповідачу, а саме будь-яких платіжних документів, квитанцій, платіжних доручень тощо, які відповідали б Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України (далі НБУ) від 21 січня 2004 року № 22 із змінами та доповненнями, а також Законами України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та "Про банки та банківську діяльність".

При цьому вважав неналежним доказом довідку про видачу коштів від 03 січня 2025 року №42/01, сформовану позивачем перед поданням позовної заяви, оскільки вона законодавству не відповідає. Також вважав недопустимою надану Акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" (далі - АТ КБ "Приватбанк") на вимогу суду інформацію, адже на її підставі неможливо було з`ясувати, що саме ТОВ "Бізнес позика" перерахувало кошти з відповідним призначенням платежу для ОСОБА_1 .

Також зважав на те, що ТОВ "Бізнес Позика" здійснено неправильний розрахунок заборгованості, який до того ж суперечить обумовленій контрагентами кредитного договору вартості кредиту лише в розмірі 26 040 гривень. Крім того, сума нарахованих процентів більш ніж удвічі перевищує суму основної заборгованості, що є неприпустимим та суперечить ст.ст. 12, 18 Закону України "Про споживче кредитування". Стверджував заявник про те, що й нарахована комісія за обслуговування кредиту не відповідає законодавству і це узгоджується з висновком, викладеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17, згідно з яким на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за такі послуги, оскільки за отриманням їх він до кредитодавця фактично не звертався.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов ТОВ "Бізнес позика" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Позивач у поданому відзиві просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. На переконання ТОВ "Бізнес Позика", заявлена до стягнення сума заборгованості є обґрунтованою. Так, комісія, відсоткова ставка, терміни й інші умови кредитування прямо вказані в положеннях кредитного договору та станом на дату підписання такого договору відповідали чинному законодавству, з чим відповідач був ознайомлений і прийняв умови такого кредитного договору. Також ним в повній мірі доведено суду факт надання боржнику коштів в кредит, а інформація, отримана міським судом від АТ КБ "Приватбанк", повторно доводила позицію ТОВ "Бізнес позика" та підтверджувала факт зарахування коштів на рахунок боржника в дату укладання кредитного договору і в розмірі, погодженому кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, наведені в апеляційній скарзі доводи та викладені на них у відзиві заперечення, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Як з`ясовано судом, 11 грудня 2023 року між ТОВ "Бізнес Позика" та ОСОБА_1 в електронній формі, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, шляхом підписання одноразовим ідентифікатором укладено договір №482923-КС-001.

Відповідно до п. 1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 10000 гривень на засадах строковості, поворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів; строк, на який надається Кредит - 24 тижнів; процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000%, фіксована; комісія за надання Кредиту - 1500 гривень; загальний розмір наданого Кредиту - 10000 гривень; термін дії Договору до 27 травня 2024 року; орієнтовна загальна вартість Кредиту - 26040 гривень; орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9249,88 процентів.

Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-4774.

Також матеріали справи містили Пропозицію (оферту) укласти Договір №482923-КС-001 про надання кредиту від 11 грудня 2023 року та Прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) щодо укладання Договору №482923-КС-001 про надання кредиту, а також Паспорт споживчого кредиту, в яких містяться основні умови кредитування, інформація щодо орієнтовної реальної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту, аналогічні договору про надання кредиту. Крім того, в Паспорті споживчого кредиту в розділі 5 міститься графік платежів.

Як видно з інформаційної довідки вих№42/01 від 03 січня 2025 року, виданої ТОВ "Платежі онлайн" за номером транзакції 40231-25921-67004, сума коштів в розмірі 10 000 гривень, переведено на карту емітент якої Privat Bank, 11 листопада 2023 року о 18:36:33, номер платіжної картки НОМЕР_1 , з описом: перерахунок коштів ОСОБА_1 із зазначенням іпн та номер ом кредитного договору.

З листа АТ КБ "Приватбанк", який надійшов на вимогу суду про витребування доказів було вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , а в банківській виписці зазначено про зарахування коштів 11 грудня 2023 року на суму 10 000 гривень

Відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №482923-КС-001 від 11 грудня 2023 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 13 серпня 2025 року становить 43 436,38 гривень, з яких: 10 000 гривень сума прострочених платежів за тілом кредиту, 31 936,38 гривень прострочені платежі за процентами, а 1500 гривень прострочені платежі за комісією.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Так, згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

Відповідно до ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку ,коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Із дослідженого договору про надання кредиту видно, що він відповідає законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

З поданих позивачем документів встановлено, що при укладені кредитного договору кредитор з`ясував особу позичальника, його персональні дані, а саме, серію і номер паспорту, місце реєстрації, ідентифікаційний номер, номер оператора стільникового зв`язку, адресу електронної пошти.

Спонукань вважати, що персональні дані ОСОБА_1 були використані кредитором чи іншими особами для укладення кредитного договору від її імені не надані. При цьому до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій вона не зверталася.

Тим паче, в ході розгляду справи було підтверджено банком-емітентом належність їй платіжного інструмента, який вказано при укладенні кредитного договору, а також факт зарахування обумовленої між сторонами суми грошових коштів.

Отже, презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідного зобов`язання не спростовано.

Щодо розміру процентів, то такий розмір, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору (ч. 2 ст. 10561 ЦК України).

У спірних відносинах проценти за користування кредитом, які ТОВ "Бізнес Позика" просить стягнути з відповідача, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору в порядку 10561 ЦК України та на підставі узгоджених між сторонами умовами кредитування.

Також колегія суддів відхиляє посилання автора апеляційної скарги на безпідставність нарахування ТОВ "Бізнес позика" комісії, позаяк можливість передбачення у договорі таких платежів прямо передбачена Законом України "Про споживче кредитування", а тому такий платіж є обов`язковим для відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України "Про споживче кредитування" передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.

Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України "Про споживче кредитування" щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України "Про споживче кредитування".

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Між тим, виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України "Про споживче кредитування", які викладені у постанові від 13 липня 2022 року в справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Тобто спеціальним законодавством прямо визначені легальні можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).

Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Отже доводи апеляційної скарги про незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення на увагу не заслуговують і спростовуються правильністю висновків суду.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Михайлова Володимира Олександровича залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 червня 2025 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.О. Гордійчук

Н.М. Ковальчук