ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8294/25 Справа № 203/1913/25 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Халаджи О. В.

суддів: Гапонова А.В., Космачевської Т.В.,

секретар Кругман А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (суддя першої інстанції Колесніченко О.В., повний текст рішення складено 18 червня 2025 року),

В С Т А Н О В И В:

19 березня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Аксіліум Фінанас» звернулось до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідача на користь Товариства заборгованість за кредитним договором № КК/88686 у розмірі 91900,37 грн., в тому числі строкове тіло 16778,02 грн., прострочене тіло 21695,65 грн, прострочені відсотки 23705,20 грн., строкові відсотки 29721,50 грн. , а також судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіліум Фінанс» з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № КК/88686 від 21 квітня 2021 року станом на 07 листопада 2023 року в розмірі 62 178,87 грн. (що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 38 473,67 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 23 705,20 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Аксіліум Фінанс» з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 1 638,97 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000 грн., а всього 7 638,97 грн.

Із вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника Василець М.С. подав апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права та без врахування обставин справи.

Скарга мотивована тим, що Судом першої інстанції не враховано, що Позивачем не подано виписки по особовому рахунку та детального розрахунку заборгованості за щоденно нарахованими відсотками, що унеможливлює перевірити законність та правильність нарахування заборгованості у заявленому розмірі. ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» не надало докази перерахування коштів Відповідачу.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що позивачем не було надано повний текст договору факторингу із відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023, що укладений між АТ «Кредобанк» (клієнт) та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» (фактор), не надано доказів на підтвердження оплати за договором.

Також вказує, що позивачем не було надано доказів щодо здійснення оплати за договором факторингу.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомленні належним чином.

Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Кредо Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву №88686 від 21 квітня 2021 року на отримання ліміту по кредитній картці. В анкеті заяві ОСОБА_1 зазначив обумовлена бажана сума кредитного ліміту 40 000 грн., процентна ставка 36 %, продукт кредитна картка, строк кредитування 36 місяців, комісія за надання кредитного ліміту 0,00 %, щомісячний платіж 3 240 грн., комісія за управління 0,00 %, та цього ж дня, тобто 21 квітня 2021 року, між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви-договору № 4543/980/РКО від 21 квітня 2021 року (а.с. 23, 24).

Згідно додатку про відкриття кредитної лінії № КК/88686 від 21 квітня 2021 року до заяви-договору № 4543/980/РКО від 21 квітня 2021 року АТ «Кредобанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит, а останній зобов`язався на умовах визначених кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та умовах, що передбачені графіком погашення кредиту (а.с. 22).

Відповідно до п. 1 додатку ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та сторони, шляхом підписання цього додатку, погодили, що шляхом підписання цього додатку клієнт підтверджує, що рахунок є поточним рахунком «Кредитна картка» в клієнт зобов`язується неухильно дотримуватись умов цього додатку та Глави 4-1 розділу ІІ Правил ФО.

Відповідно до п. 1.3.1.1, п. 1.3.1.2 банк зобов`язався відкрити клієнту кредитну лінію, в межах якої надавати йому грошові кошти згідно з цим додатком, Правилами ФО та тарифами, а клієнт зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти та інші передбачені цим додатком, Правилами ФО та тарифами. Сторони дійшли згоди про те, що взаємні права, обов`язки та умови відкриття кредитної лінії визначаються цим додатком як безпосередньо в його тексті, так і в текстах заяви-договору, Правил ФО та тарифів та такі надалі іменуються як кредитний договір.

В кредитному договорі погоджено умови кредитування: термін (строк) кредитної лінії до 20 квітня 2024 року, максимальний кредитний ліміт кредитної лінії 200 000 грн., тип процентної ставки фіксована, розмір процентів за кредитним договором 36 % річних, орієнтовна річна процентна ставка 56,10 %річних, орієнтовна загальна вартість кредиту 247 383,33 грн., за видачу кредиту передбачена 0,00 %, інші комісії передбачені тарифами, які сплачуються в порядку, визначеному тарифами (п. п. 1.3.2 1.3.2.5.2 додатку).

Тобто, при укладанні договору сторони погодили всі істотні умови договору, які є обов`язковими до виконання сторонами.

АТ «Кредобанк» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, однак відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом відповідно до умов договору, внаслідок чого, в порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав.

Із виписки по особовим рахункам за період з 21 квітня 2021 року по 07 листопада 2023 року видно, що відповідач отримав кошти кредиту і користувався наданими банком кредитними коштами (а.с. 114-222).

Натомість в порушення умов вказаного кредитного договору, відповідач допустив прострочення повернення кредиту і сплати процентів, внаслідок чого станом на 07 листопада 2023 року за відповідачем утворилася заборгованість в загальному розмірі 62 178,87 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 38 473,67 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 23 705,20 грн. (а.с. 223).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суд вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № КК/88686 від 21 квітня 2021 року станом на 07 листопада 2023 року в загальному розмірі 62 178,87 грн., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 38 473,67 грн. та заборгованості за відсотками в розмірі 23 705,20 грн.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до положень статей 1077, 1078 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1081 ЦК України визначено, що клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

12.12.2024 рішенням № 12/12/24-1 було змінено найменування ТОВ «Фінансова компанія «Марин-Фінанс» на ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс».

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалаів справи, 21 квітня 2021 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ПКК/88686шляхом підписання відповідачем анкети-заяви №88686, відповідно до якої останній виявив бажання отримати кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку в розмірі 40000 грн, зі строком кредитування 36 місяців, з процентною ставкою 36 % річних.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що з умовами надання кредиту, викладеними в пам`ятці клієнта ознайомлений та вся вся інформація у цій анкеті заяві та наданих документах є повною, вірною та актуальною на день її подання.

На підтвердження укладення кредитного договору позивачем надано додаток про відкриття кредитної лінії № ПКК/88686 від 21.04.2021 до заяви-договору № 4543/980/РКО.

Додатком про відкриття кредитної лінії № ПКК/88686 від 21.04.2021 року, який підписаний відповідачем власноручним підписом, визначено умови кредитування, а саме: максимальний ліміт кредитної лінії 200 000 грн, термін (строк) кредитної лінії до 20.04.2024 року, тип процентної ставки-фіксована, розмір процентів 36% річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для клієнта за кредитним договором 247383,33 грн та реальна річна процентна ставка 55,10 % річних. В пункті 1.2.1 додатку передбачено, що поточний рахунок клієнта, на який здійснюється видача кредиту №UA1514543.

Відповідного до долученого ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» до позовної заяви розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № ПКК/88686 від 21.04.2021 року за період з 02.11.2020 року по 28.11.2023 року станом на 28.02.2025 року становить 91900,37 грн., з яких:строкове тіло 16778,02 грн., прострочене тіло 21695,65 грн, прострочені відсотки 23705,20 грн., строкові відсотки 29721,50 грн

Отже, враховуючи, що кредитний договір ПКК/688686 від 21.04.2021 року та додаток до нього підписані відповідачем ОСОБА_1 , що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній письмовій формі кредитний договір.

При цьому, спірний договір, в судовому порядку ОСОБА_1 , не оскаржувався, не визнавався недійсним, тобто, в силу положень статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаного правочину.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «ФК «Аксіліум Фінанс» надало повний перелік документів, які, на його думку, підтверджували викладені в позовній заяві обставини.

У ч. 2 ст. 13 ЦПК України зазначено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом

За змістом ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється назасадах змагальностісторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаним положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 №75 виписка з клієнтського рахунку може слугувати первинним документом, що підтверджує факт списання/зарахування коштів з/на цього/цей рахунку/рахунок клієнта.

При цьому, згідно з пунктом 3 вказаного Положення, клієнтські рахунки, за якими обліковуються кошти, розпорядником яких є клієнти банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу), розрахункові рахунки.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто, виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18, від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц.

Таким чином, надана позивачем до справи виписки по особовому рахунку узгоджується із розрахунком заборгованості і в сукупності з іншими доказами дають підстави для висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачем та підтверджує заборгованість останнього за кредитним договором № ПКК/88686 від 21.04.2021 року.

Крім цього, 08 листопада 2023 року між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, за умовами якого позивач набув право вимоги до боржників, зазначених у додатку №1 до цього договору.

Згідно з додатком №1 договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ПКК/88686 від 21.04.2021.

Як вбачається із матеріалів справи, 30.01.2024 ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» направив на адресу відповідача ОСОБА_1 досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора, в якій повідомило ОСОБА_1 про те, що є новим кредитором за кредитним договором № ПКК/88686 від 21.04.2021 року та вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання даної вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити прострочену заборгованість в розмірі простроченого боргу, а у випадку невиконання даної вимоги у визначений строкдостроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і не сплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 62178,87 грн (а.с. 20).

На підтвердження направлення досудової вимоги щодо виконання договірних зобов`язань та повідомлення про заміну кредитора у зобов`язанні позивачем надано копії фіскальних чеків та списки згрупованих відправленнь.

Згідно із п. 1.3.2.7.5 Додатку про відкриття кредитної лінії № ПКК/88686 від 21.04.2021 року, банк має право в будь-який момент, без обґрунтування причин такого рішення, вимагати від клієнта повернути усю суму заборгованості за кредитним договором, за умови направлення клієнту попередження про це за 30 (тридцять) календарних днів до запланованої дати повернення. Попередження направляється банком клієнту у спосіб, що дає змогу встановити дату відправлення повідомлення (письмове повідомлення поштою, електроною поштою на email клієнта, смс-повідомлення на номер фінансового телефону клієнта тощо, які клієнт повідомив банку в останніх поданих клієнтом банком документах і відомостях .

Не заслуговують на увагу, доводи відповідача про те, що позивачем не доведено належними доказами набуття права вимоги за кредитним договором до відповідача, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи та судом встановлено, що 08 листопада 2023 між АТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» укладено договір факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами, відповідно до умов якого АТ «Кредобанк» відступило (передало у власність) права вимоги в повному обсязі за плату та під фінансуванням ТОВ «ФК «Марин-Фінанс», а ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» набуло (прийняло у власність) належні АТ «Кредобанк» права вимоги до боржників, які вказані у додатку №1 до цього договору.

Згідно із додатку №1 договору факторингу про відступлення прав грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08 листопада 2023 року до ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № ПКК/88686 від 21.04.2021 порядковий номер в додатку 3587.

Також, позивачем в якості доказу надано копію платіжної інструкції № 1 від 08.11.2023 на суму 4420 385,21 грн, платник ТОВ«ФК «Марин-Фінанс», отримувач АТ «Кредобанк», призначення платежу: оплата згідно договору факторингу договір факторингу із відступлення права грошової вимоги за кредитними договорами та прав за забезпечувальними договорами від 08.11.2023, укладеними між ТОВ «ФК «Марин-Фінанс» та АТ «Кредобанк».

Таким чином, за встановлених обставин, позивачем доведено набуття ним права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором ПКК/88686 від 21.04.2021 укладеним між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

Верховний Суд у постанові від 02.11.2021 у справі №905/306/17 зазначив, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія, як заінтересована сторона, повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

При цьому, ч.2 ст.517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За висновками Верховного Суду України, що викладені у постанові № 6-979цс15 від 23.09.2015, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним.

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Наведені висновки суду узгоджуються з правовою позицією, наведеною у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі за №361/2105/16-ц та від 06.02.2018 у справі за №278/1679/13-ц, від 06.02.2019 у справі за № 667/11010/14-ц.

Відповідно до вказаної вище виписки, ОСОБА_1 , активно користувався кредитними коштами ,здійснюючи перекази грошових коштів, оплачуючи покупки в магазинах. Більш того, відповідач здійснював часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується розрахунком та випискою з особового рахунку.

Контррозрахунку заборгованості, що спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем, відповідачемтакож не надано.

Підсумовуючи викладене, колегія апеляційного суду встановила, що на порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 62178,87 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку.

Доказів які б свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем не надано.

Доводи апеляційної скарги не створюють висновок про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для скаржника, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував та є однаковими з доводами які були викладені у позовній заяві.

Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Дніпра від 18 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 8 жовтня 2025 року.

Судді: О.В. Халаджи

А.В. Гапонов

Т.В. Космачевська