Справа № 201/7315/24
Провадження 6/201/424/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року місто Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Тернової А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у місті Дніпрі подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сахова Євгена Вікторовича про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сахов Євген Вікторович звернувся до Соборного районного суду міста Дніпра з поданням про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Мотивуючи подання, приватний виконавець посилається на те, що на виконанні у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції старшого державного виконавця Авдана Дмитра Романовича знаходиться виконавче провадження 78207563 з виконання виконавчого листа № 201/7315/24 виданого 05 лютого 2025 року про стягнення солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (), заборгованості за договором про іпотечний кредит №Д098/СЖ-003.08.1 від 16 січня 2008 року, яка складає 186 185,04 грн, з яких: заборгованість по основній сумі боргу 154 150,51 грн (в тому числі просрочена 51 022,06 грн) заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом 32 034,53 грн.

За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином Україна.

29 травня 2025 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи, майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".

В рамках виконавчого провадження винесено постанову про арешт коштів боржника від 29 травня 2025 року, яку надіслано засобами електронного зв`язку до банків - учасників обміну з накладанням КЕП. Згідно відомостей з АСВП банками - учасниками обміну постанову повернуто без виконання, у зв`язку з відсутністю рахунків клієнта.

На адресу всіх банківських установ - учасників обміну регулярно спрямовувались запити на отримання інформації, що становить банківську таємницю. Згідно отриманих відповідей, грошові кошти на рахунках боржника відсутні.

Регулярно спрямовувались запити до ДПС України про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб-підприємців. На теперішній час, згідно отриманих відповідей грошові кошти на рахунках боржників відсутні.

Регулярно спрямовувались запити до МВС України з метою встановлення майна, що належить боржнику. На теперішній час, згідно отриманих відповідей МВС України дані щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів - відсутні.

Спрямовувались запити до Державної податкової служби України про джерела та/або суми доходів, нарахованих податковими агентами на користь боржників фізичних осіб, та розміри утриманого податку з доходів боржників фізичних осіб, та/або загальну суму річного доходу, задекларованого боржником фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи, та суму утриманого податку (для фізичних осіб, які є самозайнятими особами), та/або загальну суму доходу та суму податку за звітний період, задекларованих боржником фізичною особою підприємцем в податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи підприємця. Згідно отриманих відповідей, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня.

Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання його, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів. Здійснити виклик боржника ОСОБА_1 та надіслати вимоги виконавця за адресою місця проживання боржника неможливо у зв`язку з тим, що останній зареєстрований на тимчасово окупованій території м. Маріуполь.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 жовтня 2025 року визначено головуючого суддю Демидову С.О.

Державний виконавець в судове засідання не з`явився про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчить довідка про доставку електронного документу, а саме дати судового засідання.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Дослідивши матеріали справи, надані докази, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції старшого державного виконавця Авдана Дмитра Романовича знаходиться виконавче провадження 78207563 з виконання Виконавчого листа № 201/7315/24 виданий 05 лютого 2025 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Державної іпотечної установи (), заборгованості за договором про іпотечний кредит №Д098/СЖ-003.08.1 від 16 січня 2008 року, яка складає 186 185,04 грн, з яких: заборгованість по основній сумі боргу 154 150,51 грн (в тому числі просрочена 51 022,06 грн) заборгованість по простроченим відсоткам за користування кредитом 32 034,53 грн.

29 травня 2025 року старшим державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Авдан Дмитром Романовичем, відкрито виконавче провадження №78207563 стосовно боржника ОСОБА_1 .

Більше до матеріалів справи не було надано жодних доказів.

Надаючи оцінку наявності підстав для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд зазначає про наступне.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів

Згідно п. 1 Р. 12 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказ Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2832/5) (далі Інструкція) у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, що відповідно до Закону підлягає примусовому виконанню, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України вирішує суд, за місцем виконання відповідного рішення, за поданням державного або приватного виконавця.

Згідно ч. 3 ст. 441 ЦПК України суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

У відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 № 3857-XII право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

У абз. 2 п. 7 постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07.02.2014) зазначено, що питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, …, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Верховний Суд у постанові від 28 жовтня 2020 року у справі № 331/8536/17-ц зазначив, що, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Зокрема, у справі «Гочев проти Болгарії» Європейський Суд підсумував принципи, що відносяться до оцінки необхідності заходів, яке обмежують свободу пересування наступним чином:

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Окрім того, навіть якщо міра, що обмежує свободу пересування особи є початково обґрунтованою, вона може стати неспіврозмірною й порушити права особи, якщо автоматично продовжується протягом тривалого часу (див. рішення Європейського Суду за справою «Луордо проти Італії » (Luordo v. Italy), скарга N 32190/96, § 96, ECHR 2003-IX), рішення Європейського Суду за справою «Фельдеш та Фельдешне Хайлік проти Угорщини» (Foldes and Foldesne Hajlik v. Hungary), скарга N 41463/02, § 35, ECHR 2006, рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», § 121).

Надалі у пункті 50 вказаного рішення Європейський Суд з прав людини підкреслив, що у будь-якому випадку влада країни зобов`язана забезпечити те, що порушення права особи залишати його або її країну було від самого початку і протягом всієї тривалості виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

Влада не може продовжувати на довготривалі строки заходи, що обмежують свободу пересування особи без регулярної перевірки їх обґрунтованості (див. вказане вище рішення Європейського Суду за справою «Рінер проти Болгарії», §124 і вказане вище рішення Європейського Суду «Фельдеш и Фельдешне Хайлик против Венгрии», §35). Така перевірка має, як правило, проводитися судами принаймі, в останній інстанції, оскільки вони забезпечують найкращі гарантії незалежності, неупередженості й законності процедури (див. Рішення Європейського Суду від 25 січня 2007 г. за справою «Сіссаніс проти Румунії»), скарга № 23468/02, § 70).

Охоплення судової перевірки має дозволити суду взяти до уваги всі фактори, що відносяться до справи, включаючи ті, що стосуються співмірності обмежувального заходу (див. з необхідним змінами Рішення Європейського Суду від 23 червня 1981 р. за справою «Ле Конт, Ван Лейвен і Де Мейере проти Бельгії» (Le Compte, Van Leuven and De Meyere v. Belgium), Series A, N 43, §60)...».

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що застосовуючи статтю 2 Протоколу 4 до Конвенції та практику Європейського суду з прав людини, які є джерелом права в Україні, суд зобов`язаний забезпечити, щоб порушення права особи залишати країну було виправданим та пропорційним за будь-яких обставин.

За змістом листа Верховного Суду України від 01.02.2013 «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» саме невиконання боржником самостійно зобов`язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов`язків.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №319/841/16-к зазначив, що однією з форм (способу) невиконання судового рішення є пряма й відкрита відмова від його виконання, тобто висловлене в усній чи письмовій формі небажання його виконати.

Невиконання може мати і завуальований характер, коли зобов`язана особа хоча відкрито і не відмовляється від виконання судового акту, але вживає певних зусиль, які фактично роблять неможливим його виконання.

Виконавець у своїй заяві зазначив, що наявність в особи невиконаних зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), є підставою для обмеження його права виїзду за межі України.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець, під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-XII, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов`язань.

При цьому, відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону №3857-ХІІ та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону №606-ХІV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде встановлено протилежне. Наявність умислу та обставин, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання».

Суд враховує, що відповідно до ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, так як пов`язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Водночас, суд враховує, що Указом Президента України №64/2022, що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 введено воєнний стан, який діє й наразі.

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Суд бере до уваги зазначені обставини, а також положення Конституції України та зауважує, що виїзд за межі України в умовах воєнного стану може бути необхідним з метою евакуації та/або виїзду на лікування, тобто, таким, що спрямований на збереження життя і здоров`я людини.

Суд має повноваження щодо обмеження у праві виїзду боржника виключно у випадку його ухилення від виконання рішення суду, а належних доказів цілеспрямованого ухилення боржника від виконання рішення на час подання виконавцем не надано, як і доказів наміру боржника вибути за межі України з метою ухилення від виконання рішення, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1 є необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку, що із змісту подання не вбачається і суду не надано належних та допустимих доказів того, що боржник безпідставно не з`являвся на виклики приватного виконавця, або доказів, які дають підстави вважати, що він ухиляється/має намір ухилитися від виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим написом нотаріуса, шляхом залишення території України.

Отже, суд приходить до висновку, що така обов`язкова умова для застосування тимчасових обмежень для виїзду за кордон, як ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду або рішенням інших органів (посадових осіб), в розумінні ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону №606-ХІV, матеріалами справи не підтверджується.

Суд наголошує, що законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання. У зв`язку з цим саме виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Приватним виконавцем не надано суду жодних доказів того, що боржник ухиляється від виконання своїх зобов`язань.

Таким чином, судом не встановлено фактів, що ставлять під загрозу питання примусового виконання боржником своїх забов`язань, покладених на останнього судовим рішенням та потребують тимчасового обмеження права виїзду боржника за кордон, а тому, в задоволенні подання державного виконавця слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 258-261, 263, 268, 352-355, 441 ЦПК України; ст. 33 Конституції України; ст. ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження»; ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в`їзд в Україну громадян України», ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод; ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби ц місті Маріуполі Маріупольського району Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Сахова Євгена Вікторовича про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду у п`ятнадцятиденний строк з дня складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів від дня вручення йому відповідної ухвали.

Суддя С.О. Демидова