КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ОДЕСИ
Справа № 947/6594/20
Провадження № 6/947/422/25
УХВАЛА

24.10.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Одеської міської ради, про відстрочення виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2020 року по цивільній справі №947/6594/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебувала на розгляді цивільна справа №947/6594/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю.

06.10.2025 року до суду, через систему «Електронний суд» надійшла заява від ОСОБА_1 , яка подана через представника адвоката Гніздовську Г.М., за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Одеської міської ради, про відстрочення виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2020 року по цивільній справі №947/6594/20, в якій заявниця просить суд відстрочити виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2020 року у справі № 947/6594/20, строком на один рік з дня постановлення ухвали суду.

В обґрунтування заяви, представник ОСОБА_1 стверджує, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 24.11.2020 року ухвалено по справі № 947/6594/20, яке постановою Одеського апеляційного суду 28.03.2024 року змінено та доповнено в частині мотивування, які в свою чергу постановою Верховного Суду від 03.09.2025 року у справі № 947/6594/20 в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 змінені в мотивувальній частині, а в частині зустрічного позову залишені без змін, а відтак набрало законної сили.

За даним рішенням, усунено перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :26:021:0126, яка належить ОСОБА_2 , шляхом відновлення межі земельної ділянки та встановлення паркану відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 778859 від 10.08.2012 року, та зобов`язано ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 у знесенні встановленого паркану.

Представник ОСОБА_1 зазначає про наявні обставини, які ускладнюють виконання рішення суду, оскільки для виконання даного рішення суду не обхідно провести відповідні попередні роботи, за наслідком чого наявні підстави для відстрочення виконання рішення суду.

Так, ОСОБА_1 стверджує, що на даний момент частина комунікаційно-господарського обладнання (зокрема, але не виключно, газове обладнання, водопровідний кран, електричне заземлення будинку), що є необхідним для належного функціонування та введення в експлуатацію житлового будинку, власником якого є заявниця, опинилась на земельній ділянці іншого співвласника, а саме відповідачки 1. У зв`язку з вказаним, заявниця на даний момент фактично позбавлена доступу до необхідного їй комунікаційно-господарського обладнання (газове обладнання, водопровідний кран, електричне заземлення будинку) та можливості користуватися ним.

Також, представник ОСОБА_1 вказує на те, що зі змісту акту від 29.09.2025 року, на земельній ділянці ОСОБА_2 у разі переносу паркану опиниться приватна власність сім`ї ОСОБА_1 , а саме: многолітні дерева, кущі винограду та смородини, виноградна арка. У випадку перенесення огорожі ОСОБА_1 буде позбавлена доступу не лише до газового вентиля та вузла обліку (лічильника), але й до водопровідного крану, електричного заземлення будинку, а також навіть до трьох стін і трьох вікон житлового будинку. Такий висновок комісії, на думку заявниці, має визначальне значення, оскільки він підтверджує, що перенесення межі і паркану без комплексних підготовчих робіт фактично унеможливлює нормальне користування та обслуговування будинку, власником якого є заявниця, ставить під загрозу безпеку його експлуатації та суперечить будівельним і технічним нормам. При цьому, як вказано в листі Комітету самоорганізації населення від 15.02.2020 року, у квітні 2016 року комісією проводилось обстеження спірної ділянки за заявою ОСОБА_2 . За результатами виїзду було встановлено, що перенесення межі між ділянками є технічно неможливим. Більше того, ОСОБА_2 (відповідачці 1) було офіційно роз`яснено не вчиняти дій, пов`язаних із перенесенням межі. Вказане, на переконання заявниці підтверджує відсутність технічної можливості виконати дії, визначені судовим рішенням, без попереднього належного проведення комплексу відповідних підготовчих робіт.

З посиланням на зазначені обставини, ОСОБА_1 звернулась до суду з даною заявою.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу на підставі вказаної заяви розподілено судді Калініченко Л. В. та передано головуючому по справі 07.10.2025 року.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.10.2025 року прийнято та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

21.10.2025 до суду надійшли письмові заперечення проти задоволення заяви від представника ОСОБА_2 , в якій остання просить суд відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 з підстав її необґрунтованості. Так, представник ОСОБА_2 зазначає, що судові спори між сторонами тривають з 2002 року, і протягом понад 20 років заявниця свідомо ухиляється від виконання рішень судів щодо приведення меж земельних ділянок у відповідність до правовстановлюючих документів; ще з 2005 року вона самовільно здійснила реконструкцію житлового будинку, добудувавши другий поверх без дозвільних документів, чим змінила розміщення об`єкта відносно межі; саме внаслідок незаконної реконструкції будинку інженерні мережі (газові та електричні прилади) тепер знаходяться в межах земельної ділянки ОСОБА_2 , що підтверджено попередніми рішеннями судів, починаючи з 2005 року. Таким чином, на думку ОСОБА_2 заявниця користується наслідками власних незаконних дій, намагаючись затягнути виконання законного рішення.

23.10.2025 до суду надійшла заява від представника ОСОБА_1 , сформована в підсистемі Електронний суд 22.10.2025 року, про відкладення судового засідання призначеного на 23.10.2025 року з підстав надання додаткового часу для ознайомлення з запереченнями проти задоволення заяви, а також з підстав того, що ОСОБА_1 має намір звернутися до оператора ГРМ та відповідних проектних організацій для отримання доказів на підтвердження того, що перенесення газового обладнання (зокрема, газового вентиля) потребує внесення змін до проектної документації, а саме газового проекту. Для збору та підготовки вищевказаних доказів заявниця потребує додаткового часу, з зазначенням, що сама лише процедура отримання дозвільної та проектної документації для перенесення газового обладнання (зокрема, газового вентиля) потребує значного часу.

23.10.2025 року до суду від представника ОСОБА_2 надійшли письмові заперечення проти відкладення судового засідання з посиланням на те, що доводи сторони заявника для відкладення судового засідання є необґрунтованими і такими, що не створюють передбачених законом підстав для відкладення розгляду справи. Представник зазначає, що заявниця не обґрунтувала свою заяву доказами, а лише повідомила про намір у майбутньому звертатися до операторів ГРМ чи проектних організацій, що прямо свідчить про непідготовленість заяви і відсутність належних підстав для її розгляду по суті, приймаючи, що намір «добути докази згодом» не може бути підставою для відкладення розгляду справи. Також представник вказує, що посилання заявниці на необхідність перенесення газового обладнання не має відношення до предмета даного судового розгляду, оскільки це питання технічного виконання рішення, а не його правомірності чи можливості розгляду справи.

До судового засідання призначеного на 23.10.2025 року з`явилась ОСОБА_2 та її представник, які заперечували проти відкладення судового засідання, наполягали на розгляді справи, а також заперечували проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду в повному обсязі.

Інші учасники справи до судового засідання не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином.

Щодо доводів представника заявника ОСОБА_1 у клопотанні про відкладення судового засідання, суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідні доводи не підтверджені жодним належним доказом. Крім того, судом враховується, що висловлені доводи про намір в майбутньому здійснити дії спрямовані на вчинення відповідних дій в порядку виконання рішення суду, не є підставою для відкладення судового засідання. Стороною заявника ОСОБА_1 у поданій до суду заяві не наведено жодним обґрунтованих доводів, як і не підтверджено жодним доказом, про наявність підстав які зумовили неможливість на прийняття участі під час розгляду ініційованої заяви.

За наслідком чого, суд вважає подане до суду стороною ОСОБА_1 клопотання про відкладення судового засідання не обґрунтованим та відсутніми підстави для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України.

Разом з тим, судом приймається, що доступ до правосуддя здійснюється шляхом точного, послідовного і неухильного дотримання процесуального алгоритму, що передбачений законом.

Процесуальні дії судді чітко врегульовані нормами ЦПК, які повинні правильно розумітися сторонами і застосовуватися, починаючи з моменту пред`явлення позову до суду.

Порядок розгляду відповідного питання, порушеного у поданій ОСОБА_1 заяві, а саме з відстрочення виконання рішення суду, врегульовано статтею 435 ЦПК України, нормами якої регламентовано, що заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у двадцятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Також суд зазначає, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (параграфи 66, 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справі "Шульга проти України" та справі "Красношапка проти України" зазначено, що роль національних суддів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ та організовувати судові провадження таким чином, щоб вони були без затримок та ефективними.

Статтею 43 ЦПК України визначено права та обов`язки учасників судового процесу, зокрема учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази тощо.

За наслідком вищевикладеного, приймаючи встановлені процесуальним законодавством строки визначення для розгляду відповідного різновиду заяви, судом було ухвалено здійснити розгляд заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання рішення суду в судовому засіданні 23.10.2025 року за наявною явкою учасників справи на підставі наявних в матеріалах справи документів.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_2 , дослідивши подану до суду заяву та оглянувши матеріали справи, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив перерву у судовому засіданні до 24.10.2025 року о 13 год. 30 хв. для його ухвалення і проголошення.

Дослідивши і вивчивши подану до суду заяву, додані до неї документи, та заперечення проти неї, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебуває цивільна справа №947/6594/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю.

За наслідком розгляду вказаної справи, 24.11.2020 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту, встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю задоволено. Усунено перешкоди у володінні та користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :26:021:0126, яка належить ОСОБА_2 , шляхом відновлення межі земельної ділянки та встановлення паркану, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 778859 від 10 серпня 2012 року, та зобов`язати ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у знесенні самовільно встановленого нею паркану. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Постановою Одеського апеляційного суду від 28.03.2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року змінити та доповнити в частині мотивування. В іншій частині рішення залишено без змін.

Отже, рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2020 року, за наслідком його перегляду у суді апеляційної інстанції, з урахуванням внесених змін в частині мотивування, набрало законної сили 28.03.2024 року, за наслідком чого розпочався обов`язок з виконання рішення суду в частині усунення перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :26:021:0126, яка належить ОСОБА_2 , шляхом відновлення межі земельної ділянки та встановлення паркану, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 778859 від 10 серпня 2012 року, та зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у знесенні самовільно встановленого нею паркану.

Поряд з цим, ухвалою Верховного Суду від 21.06.2024 року, зупинено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Постановою Верховного Суду від 03.09.2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_3 , задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправними та скасування рішень міської ради, визнання незаконним та скасування державного акта, встановлення порядку користування земельною ділянкою змінити, викладено їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю залишено без змін. Поновлено дію рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2020 року та постанови Одеського апеляційного суду від 28 березня 2024 року.

Отже, остаточно внаслідок перегляду у касаційному порядку, рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2020 року ухвалено по справі №947/6594/20, яке постановою Одеського апеляційного суду 28.03.2024 року змінено та доповнено в частині мотивування, які в свою чергу постановою Верховного Суду від 03.09.2025 року у справі № 947/6594/20 в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 змінені в мотивувальній частині, а в частині зустрічного позову залишені без змін, набрало законної сили 03.09.2025 року.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб.

Таким чином, відстрочення виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

В той же час, згідно з ч.5 ст.435 ЦПК України розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Водночас відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 року у справі №916/190/18.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення.

Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018.

Обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.06.2021 у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Відповідно до положень ч. 1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приймаючи вищевикладене, оцінюючи наявні у справі докази, а також зважаючи на заперечення позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , суд вважає відсутніми підстави для відстрочення виконання рішення суду, ухваленого за наслідком розгляду цивільної справи №947/6594/20, оскільки доводи викладені заявником не свідчать та до суду не надано жодних належних доказів, які б свідчили про наявність саме виняткових обставин, що унеможливлює виконання судового рішення, які не залежать від волі боржника і носять винятковий характер.

Крім того, щодо доводів ОСОБА_1 про необхідність перенесення газового обладнання (зокрема, газового вентиля) потребує внесення змін до проектної документації, а саме газового проекту, як на підставу для унеможливлення виконання рішення суду, суд зазначає, що заявником не надано до суду жодних належних доказів на підтвердження замовлення відповідних послуг, їх проведення та порядку затвердженого підрядником, а також не свідчать про їх об`єктивний характер, тобто такий, що не залежать від волі боржника і носять винятковий характер, як і не доведено, що відповідні дії унеможливлюють саме виконання відповідного рішення в ухваленій частині.

Разом з тим, суд ураховує, що відповідні дії можуть бути включені до складових комплексних дій в порядку виконання рішення суду у відповідній частині рішення суду, що не обумовляє підстав для відстрочення його виконання.

Також судом не приймаються доводи ОСОБА_1 про неможливість виконання рішення суду через подальшу відсутність доступу та обслуговування до частини домоволодіння, відсутність доступу до частини земельної ділянки на якій розташоване комунікаційно-господарське обладнання, оскільки відповідні доводи фактично зводяться до незгоди з ухваленим судовим рішенням, які в свою чергу були предметом розгляду справи №947/6594/20, яким надавалась відповідна оцінка судами, за наслідком чого суд дійшов до відповідних висновків у тому числі в частині усунення ОСОБА_2 відповідних перешкод у володінні та користуванні земельною ділянкою, та зобов`язання ОСОБА_1 не чинити ОСОБА_2 перешкод у знесенні самовільно встановленого нею паркану.

Також суд вважає безпідставними доводи ОСОБА_1 , як неможливість виконання рішення суду та наявну необхідність у відстроченні виконання рішення суду, в частині, що на земельній ділянці ОСОБА_2 у разі переносу паркану опиниться приватна власність сім`ї ОСОБА_1 , а саме: многолітні дерева, кущі винограду та смородини, виноградна арка, оскільки до суду не надано жодних доказів на підтвердження наявності виключних підстав, які б перешкоджали вирішенню відповідного питання в порядку виконання рішення суду, вчинення дії з їх перенесення чи видалення, одночасно враховуючи, що у відповідності до приписів ст.79 ЗК України, право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (ґрунтовий) шар, а також на багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Додатково судом ураховується, що про відповідний обов`язок з виконання рішення суду у вказаній частині, у ОСОБА_1 виник починаючи з 28.03.2024 року по 21.06.2024 року, а саме починаючи з ухвалення постанови Одеського апеляційного суду від 28.03.2024 року, за наслідком чого рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2020 року набрало законної сили, та по момент зупинення його дії ухвалою Верховного Суду від 21.06.2024 року.

Будь яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчинялись дії спрямовані на виконання рішення суду у вказаній частині, як і підготовчі дії які можуть постати необхідними спрямованими на його виконання, матеріали справи не містять.

Також судом ураховується, що доводи ОСОБА_1 ґрунтуються на доказах, які були предметом розгляду відповідної цивільної справи, а також на намірі вчинення відповідних дій, що не свідчить про належну процесуальну поведінку спрямовану на виконання відповідного рішення суду, яке підлягає до обов`язкового виконання.

Суд зазначає, що Конституційний Суд України вказував, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п.2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 року № 18-рп/2012 року).

У рішенні Конституційного Суду України від 25.04.2012 року № 11-рп/2012 року (п.3 мотивувальної частини) значиться, що невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, п.40).

Європейський суд допускає, що тільки за виняткових обставин Договірні Сторони мають право, зокрема, втручатися у судові провадження з виконання судових рішень, однак таке втручання не повинне спричиняти перешкоди виконанню судового рішення, безпідставно його відстрочувати (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Отже, виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс. Право на виконання судового рішення є невід`ємною складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Аналізуючи наведене в сукупності, враховуючи ступінь вини заявника, як відповідача за зустрічним позовом в частині задоволеної частини позову, у виникненні спору, що безпосередньо встановленим судовим рішенням яке підлягає до обов`язкового виконання, а також приймаючи баланс інтересів сторін, мету виконання рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом стягувача, суд приходить до висновку, що заявником не надано суду належних доказів, які б могли підтвердити обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, за наслідком чого суд вважає відсутніми правові підстави для відстрочення виконання рішення суду, у зв`язку з чим заява ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 435ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Одеської міської ради, про відстрочення виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 24.11.2020 року по цивільній справі №947/6594/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, визнання незаконним та скасування державного акту, встановлення порядку користування земельною ділянкою, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю залишено без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Л. В. Калініченко