ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2025 року місто Київ

Справа № 363/3908/25

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15560/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури на ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року про повернення позовної заяви (постановлена у складі судді Баличева М.Б.)

у справі за позовом керівника Вишгородської окружної прокуратури Київської області в інтересах держави в особі: Вишгородської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: Дніпровсько-Тетерівське державне лісомисливське господарства про витребування земельної ділянки лісового фонду із чужого незаконного володіння

ВСТАНОВИВ

11 липня 2025 року до суду надійшла вищезазначена позовна заява, у якій прокурор просить витребувати на користь держави в особі Вишгородської районної державної адміністрації із незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку з кадастровим номером :14:140:0179 площею 0,1432 га; стягнути з відповідача на користь Київської обласної прокуратури сплачений судовий збір.

Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Богданівської сільської ради від 23.02.2016 № 39-04-VII «Про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу їх у приватну власність» передано у приватну власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 0,1432 га. Однак, за матеріалами лісовпорядкування 2014 року земельна ділянка з кадастровим номером :14:140:0179 є земельною ділянкою лісогосподарського призначення, яка розташована у 256 кварталі Овдієвонивського лісництва Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ. Право постійного користування Дніпровсько-Тетерівського ДЛМ вказаними землями посвідчується державним актом на право постійного користування землею від 26.07.2000 серії I-КВ № 000338. Таким чином, спірна земельна ділянка передана у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні Дніпровсько-Тетерівського ДЛМГ без виключення їх з Державного лісового фонду України. Отже, Богданівською сільською радою на підставі вищезазначеного рішення здійснено незаконне відведення земельної ділянки у приватну власність громадян без згоди землекористувача, без вилучення з постійного користування ділянки, без зміни цільового призначення ділянки, у тому числі за погодженням з постійним лісокористувачем, та, відповідно, без розроблення і затвердження в установленому порядку проекту землеустрою щодо відведення ділянки (в порядку зміни цільового призначення).

Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 15 липня 2025 року позов залишив без руху надавши позивачу строк для усунення виявлених недоліків, а саме: (1) надання суду оцінки (експертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки) здійсненої в порядку, визначеному законом, чинну на дату подання позовної заяви; (2) надання суду документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі вартості спірної земельної ділянки оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) яких здійснена в порядку визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви.

18 липня 2025 року через канцелярію суду керівник Вишгородської окружної прокуратури подав заяву, зі змісту якої вбачається, що відповідач не придбав спірну земельну ділянку за відплатними договорами, а набув її вперше на підставі рішення Богданівської сільської ради та він в силу зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих, характерних для лісу природних ознак спірної земельної ділянки знав або, проявивши розумну обачність, міг і зобов`язаний був знати про те, що ліс і ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону.

Вишгородський районний суд Київської області ухвалою від 25 липня 2025 року позов повернув позивачу з підстав не усунення недоліків, визначених в ухвалі від 15 липня 2025 року.

Не погодившись з такою ухвалою, керівник Вишгородської окружної прокуратури 08 серпня 2025 року подав засобами поштового зв`язку до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

На обґрунтування скарги вказує, що відповідач не може вважатися добросовісними набувачем у розмінні ст. 388 ЦК України, оскільки він набув земельну ділянку безоплатно, а сама земельна ділянка належить до земель лісового фонду, що випливає із зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак ділянки, про які не міг не знати відповідач проявивши розумну обачність.

Звертає увагу, що визначення предмета і підстав позову є правом позивача, яке реалізується на його власний розсуд, а встановлення обґрунтованості позову - обов`язком суду під час розгляду справи та ухвалення рішення. Прокурор у позовній заяві вказав, що вважає набувача спірної земельної ділянки - відповідача у справі - недобросовісним, відповідно, саме такому правовому обґрунтуванню позовних вимог має надаватися оцінка судом.

Посилається на те, що навіть якби закон № 4292-ІХ підлягав застосуванню, то в органів прокуратури на цей час відсутня можливість його виконати в частині отримання експертно-грошової оцінки земельних ділянок у зв`язку із невнесенням змін до Порядку проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженого наказом Держкомзему України № 2 від 09.01.2003.

Київський апеляційний суд ухвалою від 01 вересня 2025 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою, ухвалою від 04 вересня 2025 року справу призначив до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвала суду щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) передбачена пунктом 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону оскаржувана ухвала відповідає.

Суд першої інстанції повернув позов прокурора з тих підстав, що прокурор у встановлений судом строк не усунув недоліків позовної заяви, про які зазначив суд у постановленій 15 липня 2025 року ухвалі, зокрема, прокурор не надавекспертно-грошової оцінки спірної земельної ділянки чинної на дату подання позовної заяви та не вніс вартість спірної земельної ділянки на депозитний рахунок суду. Залишаючи позовну заяву без руху суд звертав увагу на те, що Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача», який набрав чинності 09.04.2025, було внесено зміни, зокрема, до положень ст.ст. 261, 388, 390 і 391 ЦК України, які мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

09 квітня 2025 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4292-ІХ від 12 березня 2025 року, згідно з яким статтю 390 ЦК України доповнено частиною 5 наступного змісту: «Суд одночасно із задоволенням позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади вирішує питання про здійснення органом державної влади або органом місцевого самоврядування компенсації вартості такого майна добросовісному набувачеві.

Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади.

Держава чи територіальна громада, яка на підставі рішення суду компенсувала добросовісному набувачеві вартість майна, набуває право вимоги про стягнення виплачених грошових коштів як компенсації вартості майна до особи, з вини якої таке майно незаконно вибуло з володіння власника. Порядок компенсації, передбачений цією частиною, не застосовується щодо об`єктів приватизації, визначених Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Для цілей цієї статті під вартістю майна розуміється вартість майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Частину 4 статті 177 ЦПК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви».

Статтю 265 ЦПК України доповнено частиною 14 такого змісту: «14. У разі відмови у задоволенні позову органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду суд вирішує питання про повернення позивачу внесених ним на депозитний рахунок суду грошових коштів як компенсації вартості майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, а у разі задоволення позову - про перерахування грошових коштів на користь добросовісного набувача».

Обов`язковість врахування положень Закону України від 12 березня 2025 року № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» також відображено у постановах Верховного Суду, зокрема від 30 квітня 2025 року у справі № 686/14711/21, від 07 травня 2025 року у справі № 128/680/21, від 21 травня 2025 року у справі № 678/1280/21.

Позов прокурора про витребування земельної ділянки поданий 11 липня 2025 року, тобто після набрання чинності Законом № 4292-ІХ та нової редакції ч. 4 ст. 177 ЦПК України, а тому мав їм відповідати.

Доводи скаржника про те, що суд постановляючи оскаржувану ухвалу не врахував обізнаності відповідача щодо незаконності виділення йому спірної земельної ділянки, що свідчить про його недобросовісність у спірних правовідносинах, що на думку прокурора звільняє позивача від обов`язку передбаченого ч. 4 ст. 177 ЦПК України не заслуговують на увагу як безпідставні з огляду на таке.

Як вбачається із змісту позовних вимог, прокурор у позові посилається на те, що відповідач не може вважатися добросовісним набувачем у розмінні ст. 388 ЦК України, оскільки він набув земельну ділянку вперше та безоплатно, а сама земельна ділянка належить до земель лісового фонду, що випливає із зовнішніх, об`єктивних, явних і видимих ознак ділянки, про які не міг не знати відповідач, проявивши розумну обачність.

Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, якщо на підставі рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування про відчуження земельної ділянки, яка перебуває під посиленою правовою охороною держави, відбулася державна реєстрація права власності на це майно, власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем на підставі ст. 387, 388 ЦК України.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до положень ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо: 1) воно було продане або передане у власність у порядку, встановленому для виконання судових рішень; 2) воно було продане такому набувачеві на електронному аукціоні у порядку, встановленому для приватизації державного та комунального майна.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно з ч. 5 статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто, незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі про те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача й є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 у справі № 907/50/16).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 21.09.2022 у справі № 908/976/19, на яку в тому числі посилається скаржник, виснувала, зокрема, що перевірка добросовісності набувача цього майна здійснюється саме при вирішенні питання про витребування/повернення майна.

Добросовісність чи недобросовісність особи - це правовий висновок, який робиться судом на підставі встановлених обставин справи, які можуть про це свідчити. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/20528/21.

З урахуванням викладеного колегія суддів наголошує, що обставини добросовісності / недобросовісності набувача-відповідача досліджуватимуться та встановлюватимуться судом безпосередньо під час розгляду справи по суті, а не на стадії відкриття провадження. При цьому, факт недобросовісності набувача встановлюється судом на основі наданих сторонами та досліджених в ході судового розгляду доказів, а не виключно через вказівку опонента про його недобросовісність у поданому позові.

Оскільки, відповідно до вказаної презумпції відповідач є добросовісним набувачем спірної земельної ділянки, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про поширення вимог Закону України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» № 4291-IX до цієї справи.

Доводи прокурора в тій частині, що у прокуратури на даний час відсутні кошти для реалізації вимог Закону на законність постановленої ухвали не впливають.

Суд роз`яснює, що після виділення державою таких коштів, або скасування вказаної норми, яка передбачає попереднє внесення коштів, прокурор не буде позбавлений права повторно звернутись з позовом з відповідним клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

Крім того, в разі встановлення судом недобросовісності відповідача, кошти сплачені прокуратурою за результатами розгляду справи будуть повернуті і знову можуть використовуватись для подачі інших позовів.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судових рішень, апеляційний суд не встановив.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу керівника Вишгородської окружної прокуратури - залишити без задоволення.

Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 25 липня 2025 року про повернення позовної заяви - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді: Н.В. Поліщук

В.В. Соколова