Справа № 460/3176/18
Провадження №4-с/944/5/25
21.10.2025 рокум.Яворів
Яворівський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кондратьєвої Н.А.
з участю секретаря судових засідань Шандрук А.М.
представника скаржника Гаталяка М.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яворові в режимі відеоконференції цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Яворівського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про закінчення виконавчого провадження,-
Представник ОСОБА_1 адвокат Гаталяк М.Я. звернувся до суду із скаргою на рішення державного виконавця, в якій просить скасувати постанову державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої ЗМУ МЮ (м. Львів) Пікули Олега Богдановича від 01.08.2025 року про закінчення виконавчого провадження № 70597201.
В обґрунтування скарги зазначає, що в Яворівському відділі державної виконавчої служби ЗМУ МЮ (м. Львів) перебуває виконавче провадження № 70597201 про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі виконавчого листа виданого Яворівським районним судом Львівської області у справі № 460/3176/18. 01 серпня 2025 року головний державний виконавець Пікула О.Б. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження № 70597201 у справі про стягнення залишку заборгованості на суму 138 854, 95 грн. Ухвалюючи постанову про закінчення виконавчого провадження, виконавець виходив з того, що боржник помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а у спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриття спадкової справи та спадкоємців ОСОБА_2 . Постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною, оскільки у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. 01 серпня 2025 року начальник Яворівського ВДВС скасував незаконну постанову виконавця, і цього ж дня виконавець ухвалив нову постанову про закінчення виконавчого провадження, а тому у стягувача не було часу та можливості подати заяву про заміну сторони її правонаступником. Виконавець не врахував вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України, де зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Виконавець зобов`язаний був перевірити склад сім`ї за місцем проживання боржника станом на 18 липня 2024 року, тобто виконавець повинен був отримати довідку про усіх зареєстрованих осіб за адресою: АДРЕСА_1 . Тільки так можна переконатися, що ніхто не прийняв спадщину. Окрім цього державний виконавець відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України, повинен був пересвідчитися, чи не було у боржника неповнолітніх дітей або утриманців. Також виконавець не врахував вимог ст. 1277 ЦК України, де сказано, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Виконавець не перевірив, чи подав орган місцевого самоврядування заяву до суду про визнання спадщини відумерлою. 20 серпня 2025 року Яворівський районний суд Львівської області ухвалив відкрити провадження у справі № 944/4324/25 за заявою ОСОБА_1 про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою, тобто питання про існування правонаступника боржника зараз вирішується у суді, тому державний виконавець повинен був зупинити виконавче провадження до визначення правонаступника ОСОБА_2 18 серпня 2025 року була оскаржена постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження до начальника Яворівського відділу ДВС ЗМУМЮ (м. Львів), але відповіді не отримано. 12 вересня 2025 року була оскаржена постанова до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, але відповіді знову не отримано. З врахуванням наведеного просить скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження.
Ухвалою суду від 13.10.2025 року прийнято скаргу до розгляду та призначено судове засідання.
20.10.2025 року державний виконавець Пікула О.Б. на адресу суду скерував копії матеріалів виконавчого провадження №70597201, а також заперечення на скаргу, в якому зазначив, що в провадженні відділу перебувало виконавче провадження № 70597201 з примусового виконання виконавчого листа № 460/3176/18 виданого 15.10.2019 року Яворівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 залишкової суми боргу 138854,95 грн. 22.12.2022 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копію постанови скеровано сторонам виконавчого провадження, також скеровано виклик про прибуття до відділу для пред`явлення платіжних документів про сплату боргу або надання пояснень причин не виконання вимог виконавчого документа. Державним виконавцем у процесі виконання вищевказаного виконавчого документа до Пенсійного фонду України, ГУ ДПС у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ неодноразово скеровувались запити на отримання інформації, однак із отриманих відповідей було встановлено, що боржник не отримує пенсії, не перебуває у трудових відносинах, немає зареєстрованих транспортних засобів. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що за боржником нерухоме майно не зареєстроване. В ході проведених виконавчих дій було встановлено, що боржник ОСОБА_2 помер. 25.02.2025 року керуючись п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Станом на дату винесення вказаної постанови до виконавчої служби не надходили звернення (повідомлення) від сторони виконавчого провадження, третіх осіб, суду, нотаріуса та інших осіб щодо правонаступництва чи заміни сторони виконавчого провадження. Беручи до уваги повторне звернення стягувача до відділу, начальником державної виконавчої служби 01.08.2025 року винесено постанову про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 25.02.2025 року та зобов`язано державного виконавця вжити дії для отримання актуальної інформації із Спадкового реєстру для встановлення правонаступників боржника. 01.08.2025 року державним виконавцем до Новояворівської державної нотаріальної контори скеровано запит про надання інформації чи здійснювались нотаріальні дії щодо відкриття спадщини померлого боржника ОСОБА_2 та чи встановлювались правонаступники, на що отримано інформаційну довідку зі Спадкового реєстру, згідно якої встановлено, що спадщина за померлим боржником ОСОБА_2 не відкривалась, правонаступники відсутні. 01.08.2025 року керуючись п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Станом на дату винесення вказаної постанови державним виконавцем не могли враховуватись вимоги встановленні ст. 1277 ЦК України, оскільки згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження у власності боржника не перебувало нерухоме чи рухоме майно. Зважаючи на наведене вище, просить суд в задоволенні скарги представника ОСОБА_1 відмовити.
В судовому засіданні представник скаржника Гаталяк М.Я. скаргу підтримав у повному обсязі та просив таку задовольнити.
Державний виконавець в судове засідання не з`явився, на адресу суду скерував заяву про розгляд скарги у його відсутності.
Відповідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.
Заслухавши думку представника скаржника, дослідивши матеріали вищевказаної скарги, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до положень ст.ст.15, 16 ЦК України та ст. ст. 4, 5 ЦПК України кожен може звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав та свобод у спосіб, передбачений законом.
За приписами статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Вказані конституційні положення знайшли своє продовження у Цивільному процесуальному Кодексі України, інших процесуальних кодексах, а також у Законі України «Про судоустрій і статус суддів». Так, п. 7 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст.18 ЦПК України та ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.
Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Метою виконавчого провадження є примусове виконання судових рішень.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Законом України "Про виконавче провадження" передбачені порядок та підстави оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Згідно з ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Правом на звернення зі скаргою на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення мають сторони виконавчого провадження у разі порушення такими рішеннями, діями чи бездіяльністю їхніх особистих прав.
Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб, а виконавці при здійсненні виконавчого провадження наділені широким колом повноважень та зобов`язані неухильно дотримуватись прав і законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі Закону), примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Нормами ч.1 ст. 18 Закону, встановлено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до ч.1 ст. 13 Закону та пункту 6 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 № 512/5 (надалі Інструкції), під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну (пункт 3 частини третьої статті 18 Закону).
Згідно з абзацом другим пункту 1 розділу II Інструкції виконавець при здійсненні виконавчого провадження зобов`язаний використовувати всі надані йому права та повноваження, необхідні для забезпечення неупередженого, ефективного, своєчасного і повного виконання рішення.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Яворівського відділу державної виконавчої служби ЗМУ МЮ (м. Львів) із заявою про виконання виконавчого листа виданого Яворівським районним судом Львівської області у справі № 460/3176/18 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 209 600 грн заборгованості, 2096 грн судового збору та 8000 грн витрат на правову допомогу.
Постановою головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Пікули О.Б. від 22.12.2022 року відкрито виконавче провадження №70597201 з виконання виконавчого листа у справі №460/3176/18 виданого Яворівським районним судом Львівської області 15.10.2019 року про стягнення залишкової заборгованості 138854.95 грн.
Постановою головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Пікули О.Б. від 22.12.2022 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках боржника ОСОБА_2 .
Постановою головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Пікули О.Б. від 22.12.2022 року накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_2 .
Згідно відповідей Пенсійного фонду України, ГУ ДПС у Львівській області, Міністерства внутрішніх справ встановлено, що боржник не отримує пенсії, не перебуває у трудових відносинах та немає зареєстрованих транспортних засобів.
Постановою головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої службиу Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Пікули О.Б. від 25.02.2025 року накладено арешт на майно боржника ОСОБА_2 в межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору.
Відповідно до актового запису про смерть №263 від 22.07.2024 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Постановою головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Пікули О.Б. від 25.02.2025 року виконавче провадження №70597201 закінчено у зв`язку із смертю боржника ОСОБА_2 .
Постановою начальника Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ від 01.08.2025 року скасовано постанову державного виконавця від 25.02.2025 року про закінчення виконавчого провадження.
Згідно Інформаційної довідки із Спадкового реєстру від 01.08.2025 року інформація у Спадковому реєстрі щодо ОСОБА_2 відсутня, на підставі чого постановою головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Пікули О.Б. від 01.08.2025 року виконавче провадження №70597201 закінчено.
На подану представником ОСОБА_1 скаргу була надана відповідь про те, що постанова головного державного виконавця Яворівського відділу державної виконавчої служби у Яворівському районі Львівської області ЗМУ МЮ Пікули О.Б. від 01.08.2025 року про закінчення виконавчого провадження №70597201 винесена у відповідності до вимог чинного законодавства.
Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 20.08.2025 року відкрито провадження за заявою ОСОБА_1 про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою.
ЗУ «Про виконавче провадження» передбачені випадки, коли виконавче провадження підлягає закінченню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника.
ВП Верховного Суду в своїй постанові № 916/617/17 від 03.11.2020 зазначила, що смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва. У разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.
Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
Статтею 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов`язанні.
Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.
Згідно з ч. 8 ст.18 та ч. 18 ст.8ЗУ «Про нотаріат» передбачено можливість видачі нотаріусами документів на обґрунтовану письмову вимогу державного виконавця за виконавчим провадженням; надання нотаріусом в установленому порядку та у випадках, передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» інформації органу державної виконавчої служби не є порушенням нотаріальної таємниці.
Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.
Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону(пункт 5 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до п. 12 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження (припинення юридичної особи, а також в інших випадках заміни сторони у виконавчому провадженні), якщо правовідносини допускають правонаступництво, виконавець за заявою сторони виконавчого провадження, а також сама заінтересована сторона мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником. На підставі постановленої судом ухвали виконавець своєю постановою замінює сторону виконавчого провадження. Ухвала суду та постанова виконавця долучаються до виконавчого документа при його передачі до іншого органу державної виконавчої служби або приватного виконавця або поверненні його стягувачу чи до суду.
Судом встановлено, що 25.02.2025 року року згідно з пунктом 3 частини першої статті 39 та статтею 40 Закону №1404-VIII державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду у справі №460/3176/18 у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_2 , яка 01.08.2025 року була скасована начальником Яворівського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), оскільки державним виконавцем не було здійснено запити щодо заведення спадкової справи після смерті боржника. Цього ж дня державний виконавець звернувся із запитом в нотаріальну контору щодо заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_2 01.08.2025 року була отримана відповідь про відсутність спадкової справи, на підставі чого була ухвалена повторно постанова про закінчення виконавчого провадження.
Виконавець не врахував вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України, де зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, тобто виконавцем не встановлено склад сім`ї за місцем проживання боржника станом на 18 липня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Окрім цього в провадженні Яворівського районного суду Львівської області перебуває справа за завою ОСОБА_1 про визнання спадщини ОСОБА_2 відумерлою у зв`язку із наявністю майна у боржника ОСОБА_2 .
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що державний виконавець прийняв рішення про закінчення виконавчого провадження передчасно, не з`ясувавши усі обставини справи, оскільки спірні правовідносини допускають правонаступництво, державний виконавець мав вжити усіх можливих заходів щодо встановлення інформації про спадкоємців померлого. Тобто державним виконавцем не вчинено дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження її спадкоємцями.
З урахуванням викладеного, зважаючи на те, що у даному випадку правовідносини допускають правонаступництво, постанова про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст.39 ЗУ «Про виконавче провадження» підлягає скасуванню, оскільки державному виконавцю в межах вказаного виконавчого провадження слід здійснити усі заходи щодо встановлення наявності чи відсутності спадкоємців після смерті боржника, і лише після з`ясування в повному обсязі зазначених обставин приймати відповідне рішення щодо звернення до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження її правонаступником або закінчення виконавчого провадження в разі відсутності спадкоємців чи спадкового майна.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (частина перша статті 40 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до ч. 2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги на рішення державного виконавця в повному обсязі.
Керуючись ст. ст.447-453 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд, -
Скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця Яворівського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) задовольнити.
Скасувати постанову державного виконавця Яворівського відділу Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Пікули Олега Богдановича від 01.08.2025 року про закінчення виконавчого провадження № 70597201.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У випадку проголошення скороченого судового рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 23.10.2025 року.

Суддя Наталія КОНДРАТЬЄВА