ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №591/9431/24

Номер провадження 22-ц/816/1269/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Публічне акціонерне товариство «СУМИХІМПРОМ»,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2025 року, в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м.Суми,

в с т а н о в и в:

23 вересня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «СУМИХІМПРОМ» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він працював у відповідача з 25.07.2022 року. 22.07.2024 року його було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України. На день звільнення з роботи відповідачем не було проведено повний розрахунок та не виплачено нараховану заробітну плату та вихідну допомогу. Заборгованість по заробітній платі складає 24996 грн 09 коп., вихідна допомога 19670 грн 04 коп. Крім того, вважає, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України має право на стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Посилаючись на зазначені обставини, просив стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі - 24996 грн 09 коп., вихідної допомоги 19670 грн 04 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67509 грн 52 коп. з подальшим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів, 3000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та 1211 грн 20 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі - 24996 грн 09 коп., вихідної допомоги 19670 грн 04 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67509 грн 52 коп. з подальшим утриманням всіх податків і обов`язкових платежів, 3000 грн в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу та 1211 грн 20 коп. в рахунок відшкодування судового збору.

Стягнуто з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь держави - 1211 грн 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «СУМИХІМПРОМ», посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати в частині стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» вихідної допомоги в сумі 19670 грн 04 коп. та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67509 грн 52 коп., ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» вихідної допомоги відмовити, а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ПАТ «СУМИХІМПРОМ», зменшити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивача звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України, яка не передбачає виплату вихідної допомоги, тому суд не мав законних підстав для стягнення з відповідача вихідної допомоги.

Розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні 67509 грн 52 коп., втричі перевищує суму заборгованості із заробітної плати, не відповідає принципу розумності, справедливості та пропорційності.

Відзиву на апеляційну скаргу позивачем до апеляційного суду не подано.

Рішення суду в частині стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі - 24996 грн 09 коп. не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Кондратенка Ю.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в оскаржуваній частині не повністю відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача з 25.07.2022 року. 22.07.2024 року його було звільнено з роботи за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, що підтверджується копією розпорядження №492 від 22.07.2024 року. На день звільнення з роботи відповідачем не було проведено повний розрахунок та не виплачено нараховану заробітну плату. Заборгованість по заробітній платі складає 24996 грн 09 коп., що підтверджується розрахунковим листком та довідкою.

Вирішуючи спір, суд вважав, що при звільненні позивачу, окрім заробітної плати, роботодавець повинен був виплатити вихідну допомогу в сумі 19670 грн.04 коп.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду оскільки він не відповідає обставинам справи і положенням трудового законодавства.

Положеннями ст.38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору, вчинення мобінгу (цькування) стосовно працівника або невжиття заходів щодо його припинення (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» вихідної допомоги, позивач посилався на те, що він був звільнений на підставі ст. 38 КЗпП України у зв`язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю стосовно нього, тому має передбачене ст. 44 КЗпП України право на вихідну допомогу.

Проте, в наказі №492 від 22.07.2024 р. про припинення трудового договору причина звільнення ОСОБА_1 зазначена: за власним бажанням ст.38 КЗпП України, тобто без вказівки на ч.3 ст. 38 КЗпП України та на те, що роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Такий же запис міститься в трудовій книжці позивача. Наказ про звільнення, у зв`язку з неправильним зазначенням причини звільнення, позивачем не оскаржувався. Отже, матеріали справи не підтверджують, що позивач був звільнений за власним бажанням з тієї підстави, що роботодавець не виконував законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Тому колегія суддів вважає, що позивачем не доведено право на отримання вихідної допомоги.

Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «СУМИХІМПРОМ» про стягнення вихідної допомоги необхідно відмовити.

Вирішуючи спір, суду першої інстанції виходив з того, що відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України у зв`язку з невиплатою з вини роботодавця належної звільненому працівникові заробітної плати у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Тому з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 23.07.2024 р. по 23.01.2025 р. в розмірі 67509 грн 52 коп.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України.

Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого ст. 117 КЗпП України.

Виходячи із принципів справедливості та співмірності, враховуючи, що розмір заборгованості по заробітній платі позивача становить 24996 грн 09 коп, за затримку виплати якої відповідач несе відповідальність згідно зі статтею 117 КЗпП України та враховуючи обмеження щодо періоду стягнення, передбачені даною нормою, суд вважає за необхідне зменшити стягнутий на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні до 10000,00 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було б передбачити.

На думку суду стягнення з відповідача значної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (67509,52 грн) є несправедливим та може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам.

Отже, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача підлягають частковому задоволенню, а саме: з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 10000,00 грн, а рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду в частині стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» вихідної допомоги в сумі 19670 грн 04 коп. підлягає скасуванню, а в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні зміні.

Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Оскільки у цій справі спір виник внаслідок неправильних дій ПАТ «СУМИХІМПРОМ», колегія суддів покладає судові витрати у справі на відповідача, зокрема, понесені ним за апеляційний розгляд справи.

Таким чином, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2025 року в частині стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» судових витрат (витрат на правничу допомогу, судового збору) необхідно залишити без змін.

Відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2025 року в частині вирішення позову про стягнення вихідної допомоги скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» про стягнення вихідної допомоги відмовити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2025 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «СУМИХІМПРОМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 10000 гривень з подальшим утриманням з цієї суми всіх податків і обов`язкових платежів.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 лютого 2025 року в частині стягнення з ПАТ «СУМИХІМПРОМ» судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складене 17 жовтня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

О. І. Собина