Справа № 372/3831/25
Провадження № 2-1922/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

13 жовтня 2025 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.

при секретарі Сидоренко Ю.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Моторно (Транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення пені, суми інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми боргу. В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що 17.01.2020 року о 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем RENAULT, н/з НОМЕР_1 рухаючись в місті Обухів Київської області по вулиці Лукавиця, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого не мав змоги реагувати на всі її зміни, на перехресті рівнозначних доріг не надав переваги в русі автомобілю, який рухався праворуч, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем CITROEN, н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Відповідно до постанови Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року по справі №372/279/20, яка набрала сили 05.02.2020 року, водія ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн. На дату скоєння цієї пригоди транспортний засіб винуватця не був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, потерпіла особа звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) з повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заявою про виплату страхового відшкодування. 19.03.2020 року позивачем на підставі ст.41 Закону №1961-IV було прийнято наказ №3/6099 від 19.03.2020 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про виплату відшкодування ОСОБА_2 завдану шкоду в сумі 64528,98 грн. Крім того, МТСБУ сплатило ТОВ НЕЗАЛЕЖНА ЕКСПЕРТНА КОМПАНІЯ за збір документів по справі та проведення огляду пошкодженого у ДТП автомобіля потерпілого в сумі 1630,20 грн. та ТОВ Аудатекс Україна в сумі 1481,28 грн. Таким чином, фактичні витрати МТСБУ на відшкодування витрат пов`язаних з регламентною виплатою по страховому випадку складають в сумі 67640,46 грн.

08.08.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №65850/1446 про порядок повернення коштів. Відповідно п. 2.1. Договору №65850/1446 від 08.08.2020 року, відповідач прийняв на себе зобов`язання по сплаті позивачу суми в розмірі 67640,46 грн. протягом 12 місяців, на виконання зазначеного договору відповідачем було сплачено 57500,00 грн. Останній платіж було здійснено 28.02.2024 року. У зв`язку з простроченням відшкодування матеріального збитку позивач додатково вимагає стягнути з відповідача на його користь борг в сумі 10140 грн. 46. Коп., пеню в розмірі 3442,71 грн., три відсотки річних в розмірі 371,09 грн. та інфляційні втрати в розмірі 1710,25 грн. та понесені судові витрати.

10 липня 2025 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в поданому клопотанні просив розглядати справу за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17.01.2020 року о 15 год. 30 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем RENAULT, н/з НОМЕР_1 рухаючись в місті Обухів Київської області по вулиці Лукавиця, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, внаслідок чого не мав змоги реагувати на всі її зміни, на перехресті рівнозначних доріг не надав переваги в русі автомобілю, який рухався праворуч, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем CITROEN, н/з НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , в результаті чого зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Відповідно постанови Обухівського районного суду Київської області від 27 січня 2020 року по справі №372/279/20, ДТП сталася внаслідок порушення водієм автомобіля «RENAULT, н/з НОМЕР_1 , тобто відповідачем Правил дорожнього руху України.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. № 1961-IV, вказаний нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до п. 21.1. ст. 21 Закону № 1961-IV з урахуванням положень пункту 21.3 цієї статті на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТСБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

На момент ДТП у відповідача поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів був відсутній, що свідчить про те, що цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця транспортного засобу, не була застрахована.

Згідно з п. 39.2.1 ст. 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», одним Із основних завдань Моторного (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ) є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.

Відповідно до підп. а) п. 41.1. ст. 41 Закону № 1961-ІУ МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно ст. 29 Закону України № 1961-ІУ у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Оскільки, відповідач не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, то після вищезазначеної події потерпілий в ДТП подав заяву про виплату страхового відшкодування до МТСБУ з метою отримання такої виплати.

14.02.2020 року власник транспортного засобу «CITROEN, н/з НОМЕР_2 ОСОБА_2 звернувся до позивача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

18.03.2020 року, МТСБУ, визначило розмір регламентної виплати в розмірі 64528,98 грн., що підтверджується Довідкою МТСБУ про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих №1 від 18.03.2020 року.

19.03.2020 року, МТСБУ, на підставі ст.41 Закону №1961-IV, зазначеної довідки МТСБУ, було прийнято Наказ МТСБУ №3/6099 від 19.03.2020 року «Про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих» про виплату відшкодування ОСОБА_2 в сумі розмірі 64528,98 грн.

МТСБУ перерахувало потерпілому, ОСОБА_2 , суму відшкодування у розмірі 64528,98 грн. (шістдесят чотири тисячі п`ятсот двадцять вісім гривень 98 копійок), що підтверджується платіжним дорученням №1476535 від 20.03.2020 року.

08.08.2020 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір №65850/1446 про порядок повернення коштів.

Відповідно п. 2.1. Договору №65850/1446 від 08.08.2020 року, Відповідач прийняв на себе зобов`язання по сплаті МТСБУ 67640,46 грн. протягом 12 місяців.

На виконання зазначеного договору Відповідачем було сплачено 57500,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 988 ЦК страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 ст. 22 Закону №1961 у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

За змістом ст.ст. 28, 29 Закону №1961 шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це, зокрема, шкода, пов`язана з пошкодженням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови від 27.03.1992 №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 у справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП та наявність правових підстав для покладання на відповідача цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану позивачу в такій ДТП. Предметом спору є відшкодування відповідачем збитків, які не були відшкодовані страховиком, хоча їх розмір охоплюється лімітом суми страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил ст. 22 ЦК, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

В той же час предметом спору між сторонами є обґрунтованість розміру матеріального збитку, який має бути відшкодований позивачу. Натомість слід звернути увагу, що підставою позову є необхідність відшкодування понесених позивачем фактичних збитків на суму 10 140,46 грн., тобто реальних витрат, які були зроблені позивачем для відновлення належного технічного стану автомобілю.

Таким чином, суд доходить висновку, що розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу за обставинами даних спірних правовідносин складає 10 140,46 грн. Частина цієї суми сплачена відповідачем, а отже позовні вимоги про стягнення з відповідача залишку відшкодування в розмірі 10 140,46 грн. є правомірними та обґрунтованими.

Стосовно вимог про покладання на відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У частині третій статті 510 ЦК визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10.04.2018 у справі №910/10156/17, вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитору від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

У розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Отже, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення виконання зобов`язання.

Наявність судових актів про стягнення заборгованості, не припиняє грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. В розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення сум інфляційних нарахувань до повного виконання грошового зобов`язання.

Наведений висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі №913/70/18.

Разом з тим варто звернути увагу, що передумовою застосування ч. 2 ст. 625 ЦК є допущення боржником прострочення виконання грошового зобов`язання, тобто невиконання відповідного зобов`язання у встановлений строк.

Наведений у позовній заяві алгоритм арифметичного обчислення трьох відсотків річних та інфляційних втрат відповідає засадам розрахунку відповідних сум, що визначені законом, проте відповідні підрахунки підлягають корегуванню з використанням визначених судом вихідних даних.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Таким чином, у межах позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню три проценти річних у розмірі 371,09 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1710,25 грн., та пеня у розмірі 3442 грн. 71 коп..

Враховуючи наведені норми матеріального права та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та його задоволення в повному розмірі.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3028,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Моторно (Транспортне) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Адреса: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, , IBAN: НОМЕР_4 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) борг в розмірі 10 140,46 грн., пеню в розмірі 3 442,71 грн., 3% річних в розмірі 371,09 грн. та інфляційні втрати в загальній сумі 1710,25 грн., а всього стягнути 15664,51 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України (Адреса: 02653, м. Київ, Русанівський бульвар, буд. 8, , IBAN: НОМЕР_4 в Укрексімбанку м. Києва, МФО 322313) судові витрати в розмірі 3028 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Л.В. Потабенко