Провадження № 4-с/522/91/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Єрганінової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, за участі: стягувача публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», боржника ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник в особі представника Неруш А.Ю.25.09.2025 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича та просить:

- визнати незаконною постанову приватного виконавця Колечко Д.М. від 04.09.2025 про відкриття виконавчого провадження №79010298 в частині: визначення залишку заборгованості за виконавчим документом у розмірі 97 388,57 доларів США та 454 349,39 гривень; визначення розміру основної винагороди приватного виконавця у розмірі 9 738,86 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення платежу та 45 434,94 грн;

- зобов`язати приватного виконавця Колечко Д.М. внести змінити до постанови від 04.09.2025 про відкриття виконавчого провадження №79010298 в частині: визначення залишку заборгованості за виконавчим документом замість помилкового «97 388,57 дол. США» зазначити «176 678,31 грн»; розмір основної винагороди приватного виконавця визначити як «17 667,831 грн»;

- стягнути з приватного виконавця Колечко Д.М. витрати на правову допомогу у розмірі 20 000 грн.

Скарга мотивована тим, що в межах виконання виконавчого листа Приморського районного суду м.Одеси №522/18839/13-ц було реалізовано предмет іпотеки: житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки придбаний ПАТ «МТБ Банк» за початковою ціною 1 512 069 грн. Після цього 22.10.2018 Овідіопольський відділ ДВС ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу за відсутності майна на яке можна звернути стягнення. У цій постанові залишок заборгованості зазначений як 176 678,31 грн. 06.08.2025 ПАТ «МТБ Банк» звернулося до приватного виконавця Колечко Д.М. з заявою про відкриття виконавчого провадження про стягнення 97 388,57 доларів США та 454 349,39 грн та 04.09.2025 приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення таких сум. Визначення залишку заборгованості не правильне, адже рішенням суду стягнуто заборгованість у гривні і визначення її в доларах США є незаконною. Крім того, розмір заборгованості суперечить його визначенню раніше у постанові про повернення виконавчого листа, яка ніким не оспорювалась.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 26.09.2025 скарга прийнята до провадження та призначена до розгляду у судовому засіданні 09.10.2025.

До суду 08.10.2025 надійшли заперечення на скаргу від ПАТ «МТБ Банк», які мотивовані тим, що між сторонами існувало валютне зобов`язання і рішенням визначена заборгованість в іноземній валюті з відображенням її еквіваленту у гривні. Тому, станом на 04.09.2025 розмір заборгованості ОСОБА_1 становив 97 388,57 доларі США та 454 349,39 грн.

У судовому засіданні 09.10.2025 ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 , Бараннікова Г.П. підтримала подану скаргу та просили задовольнити. Представник ПАТ «МТБ Банк» Нікітіна О.В. заперечувала проти задоволення скарги.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти скарги не подавав.

У судовому засіданні суд перейшов до стадії ухвалення рішення та оголосив, що проголошення відбудеться 15.10.2025 о 14:00 год.

Перед проголошення ухвали, від приватного виконавця виконавчого округу Колечко Д.М. 15.10.2025 надійшов відзив на скаргу, який приймається до уваги, адже поданий до проголошення рішення.

Свої заперечення проти скарги приватний виконавець мотивує тим, що заявником не доведено порушення виконавцем вимог закону, адже обов`язок перевіряти залишок заборгованості не покладений на приватного виконавця. Окрім того, на запит приватного виконавця про уточнення суми заборгованості стягувач досі не надав відповіді, що позбавляє приватного виконавця можливості внести зміни в постанову про відкриття виконавчого провадження. Також на момент звернення представника боржників ОСОБА_4 не міг внести зміни в постанови, адже його діяльність була зупинена 12.09.2025 на один місяць.

Разом з відзивом приватний виконавець Колечко Д.М. подав до суду заяву про поновлення судового розгляду, яка мотивована тим, що лише 14.10.2025 приватний виконавець отримав наказ Міністерства юстиції України від 13.10.2025 №2160/1 про поновлення діяльності та лише після цього з`явилася можливість подавати заяви до суду.

Згідно ч.2 ст.244 ЦПК України якщо під час ухвалення рішення виникає потреба з`ясувати будь-яку обставину шляхом повторного допиту свідків або вчинення певної процесуальної дії, суд, не приймаючи рішення, постановляє ухвалу про поновлення судового розгляду.

Обставин, які потребували додаткового з`ясування не встановлено, тому підстав для поновлення судового розгляду немає. Суд приймає заперечення приватного виконавця проти скарги, що додатково свідчить про відсутність підстав для поновлення судового розгляду.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Положеннями статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення (частина перша статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до частин першої, другої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону.

Судом встановлено, що 11 грудня 2013 року Приморським районним судом м.Одеси видано виконавчий лист №522/18839/13-ц про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором №00039R15 від 05.08.2008 у розмірі 1 688 747 гривень 31 копійка, що складається з заборгованості по кредиту 125 160,69 доларів США, що по курсу НБУ становить 1 000 409,39 гривень, заборгованості по відсоткам 29 274,18 доларів США, що по курсу НБУ становить 233 988,52 гривень, пені за неповернення кредиту та не сплату відсотків 414 466,46 гривень, штрафу за не виконання зобов язань 39 882,93 гривень.

Овідіопольським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області 02.06.2016 вчергове відкрито виконавче провадження №51320921 щодо виконання виконавчого листа №522/18839/13-ц.

Згідно акту про реалізацію предмета іпотеки від 20.07.2018 предмет іпотеки: земельна ділянка загальною площею 0,1552 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0143; житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 265,9 кв.м., житловою 90,5 кв.м. реалізовано за 1 512 069 гривень без ПДВ, з яких вартість земельної ділянки становила 532 227, 00 грн без ПДВ та вартість домоволодіння становила 979 842,00 грн без ПДВ.

22.10.2018 Овідіопольським районним відділом ДВС ГТУЮ в Одеській області прийнято постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» з зазначенням про те, що залишок не стягнутої суми складає 176 678,31 грн.

ПАТ «МТБ Банк» 06.08.2025 звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. з заявою про примусове виконання виконавчого листа №522/18839/13-ц про стягнення залишку заборгованості у розмірі 97 388,57 доларів США та 454 349,39 грн.

Постановою від 04 вересня 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. відкрив виконавче провадження №79010298 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Марфін Банк» залишку заборгованості у розмірі 97 388,57 дол.США, 454 349,39 грн та основної винагороди приватного виконавця у розмірі 9 738,86 дол. США, 45 434,94 грн.

Неруш А.Ю. в інтересах ОСОБА_1 подала до приватного виконавця виконавчого округу Колечко Д.М. 10.09.2025 заяву про внесення змін до постанови про відкриття виконавчого провадження у якій просила внести зміни у залишок заборгованості.

Приватний виконавець Колечко Д.М. на вищевказану заяву листом від 11.09.2025 повідомив про звернення з запитом до ПАТ «МТБ Банк» з метою підтвердження чи спростування викладеної у заяві інформації.

Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті і порядку визначення у рішенні еквівалента суми боргу в національній валюті містяться у постанові ВП ВС від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц. Так, у разі зазначення в судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.

Втім, у рішенні Приморського районного суду м.Одеси та відповідному виконавчому листі, виданому на його виконання стягнуто суму заборгованості у національній валюті - гривні у розмірі 1 688 747 гривень 31 копійка.

Приватний виконавець виконує виконавчий лист, який виданий на стягнення грошових коштів у розмірі 1 688 747,31 гривень, незважаючи на те, що кредитний договір був валютним.

У постанові від 01.11.2017 при розгляді справи №697/307/15-ц вказано, що «судове рішення не може змінювати грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, а отже, сума, що підлягає стягненню за виконавчим листом, обчислюється в іноземній валюті, яка конвертується в національну валюту на день здійснення платежу».

Проте, представник ПАТ «МТБ Банк» не правильно тлумачить висновки Верховного суду України, адже судовим рішенням не змінювався грошовий еквівалент зобов`язання, судовим рішенням стягнуто заборгованість у гривні, відповідно до позовних вимог, а тому і проводитися стягнення має у гривні.

Відповідно до п. 22 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02.04.2012, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувачу, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

При закінченні виконавчого провадження, поверненні виконавчого документа стягувачу, виконавець залишає у матеріалах виконавчого провадження копію виконавчого документа, а на виконавчому документі ставить відповідну відмітку, у якій зазначаються підстава закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа з посиланням на відповідну норму Закону, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця.

Відмітка на виконавчому документі засвідчується підписом виконавця та скріплюється печаткою.

Обов`язок зазначення у постанові про повернення виконавчого листа та власне виконавчому листі залишок нестягненої суми зумовлене необхідністю бути проінформованим у разі подальшого виконання іншим виконавцем.

Відтак, приватний виконавець мав у постанові про відкриття провадження враховувати та зазначити суми залишку заборгованості визначеної саме державним виконавцем, а не стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Суд не приймає до уваги заперечення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., який безпідставно не зазначив залишок заборгованості, визначений у постанові про повернення виконавчого документу, всупереч встановленого обов`язку, якщо комплексно аналізувати чинне законодавство.

Приватний виконавець Колечко Д.М. зазначив залишок заборгованості не правомірно, адже такий розмір дійсно є не правильним, оскільки від розміру заборгованості 1 688 747,31 грн слід відняти суму реалізації предмета іпотеки 1 512 069 грн, а тому залишок заборгованості становить 176 678,31 грн, як і відзначено у постанові про повернення виконавчого документу від 22.10.2018.

При тому, зазначення приватного виконавця про те, що він не відмовив у задоволення заяви представника боржників про внесення реєстраційних змін у постанову, а чекає відповідь стягувача щодо уточнення суми залишку заборгованості не приймаються до уваги, адже ПАТ «МТБ Банк» помилково вважає розмір заборгованості визначений ним у заяві правильним, незважаючи на визначення залишку державним виконавцем, який проводив реалізацію предмета іпотеки. Бездіяльність стягувача щодо подання заяви не має мати наслідків для боржників.

У зв`язку з допущеною помилкою у залишку заборгованості, приватним виконавцем не правильно розраховано основну винагороду приватного виконавця.

Частиною 3 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Згідно ч.2 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

10 % основної винагороди приватного виконавця від залишку заборгованості у розмірі 176 678,31 грн становить 17 667,831 грн, а ніяк не 9 738,86 доларів США та 45 434,94 гривні.

Відповідно до абз.3 ч.3 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Згідно статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, суд дійшов висновку, що подана скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

10 вересня 2025 року між адвокатським об`єднанням «Бондаренко та партнери» та ОСОБА_1 уклали договір про надання правничої допомоги, яким визначено гонорар у розмірі 20 000 грн за правничу допомогу щодо оскарження постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ст.452 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Відповідно до ч.ч. 1, 2ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову-на відповідача; 2) у разі відмови в позові -на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно із ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

Окрім договору про надання правничої допомоги, заявником не надано доказів на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, їх детальний розрахунок, у зв`язку з чим суд не може розподілити судові витрати між сторонами, а тому вимога про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст. 261, 450, 451 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича, за участі: стягувача публічне акціонерне товариство «МТБ Банк», боржника ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати незаконними дії щодо зазначення у постанові приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича від 04 вересня 2025 року про відкриття виконавчого провадження №79010298 залишку заборгованості за виконавчим документом у розмірі 97 388,57 грн та 454 349,39 гривень та розміру основної винагороди приватного виконавця у розмірі 9 738,86 доларів США в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день здійснення платежу та 45 434,94 грн.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича виправити допущені помилки у постанові від 04 вересня 2025 року про відкриття виконавчого провадження №79010298, зазначивши залишок заборгованості за виконавчим листом №522/18839/13-ц як «176 678,31 гривень» та зазначивши основну винагороду приватного виконавця виходячи з такого розміру заборгованості за виконавчим листом.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі в 15 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Повний текст ухвали суду складено 15 жовтня 2025 року.

Суддя В.Я.Бондар