Яготинський районний суд Київської області
Справа № 190/1339/25
Провадження № 2-з/382/17/25
У Х В А Л А

17 жовтня 2025 року м. Яготин

Суддя Яготинського районного суду Київської області Нарольський М. М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі № 190/1339/25 за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути на її користь із ОСОБА_3 завданої шкоди у розмірі 252872,58 грн та моральної шкоди в сумі 30 000 грн.

Разом із позовною заявою до суду подано заяву про забезпечення даного позову, у якій заявник просить застосувати захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, а також рухоме та нерухоме майно, яке належать ОСОБА_3 у межах суми 282 872,58 грн.

Ухвалою П?ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 23.06.2025 передано на розгляд за підсудністю цивільну справу №190/1339/25 до Яготинського районного суду Київської області. Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 21.07.2025 передано на розгляд за підсудністю цивільну справу №190/1339/25 до Голосіївського районного суду міста Києва. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.08.2025 передано на розгляд за підсудністю цивільну справу №190/1339/25 до Яготинського районного суду Київської області.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексом заходів забезпечення позову.

У частині 2 ст. 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пленум Верховного Суду України у п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду про задоволення позову та повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведене до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом і формою заява про забезпечення позову повинна відповідати вимогам, встановленим у ст. 151 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено зокрема: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Верховний Суд у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Не може бути задоволена заява про забезпечення позову, якщо заявник не надав доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Отже, питання задоволення заяви сторони у справі про застосування заходів забезпечення позову вирішується судом у кожному конкретному випадку виходячи з характеру обставин справи, що дозволяють зробити висновок щодо утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову представник зазначає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що належать ОСОБА_3 , які знаходяться на всіх рахунках відповідача в усіх банківських або інших фінансово - кредитних установах, та на майно рухоме та нерухоме, яке належить останньому, у межах суми позову 282 872,58 гривень, є адекватним способом захисту можливих порушень охоронюваних законом інтересів на користь позивача - ОСОБА_4 .

Відповідно до частини четвертої статті 150 ЦПК України не допускається забезпечення позову шляхом накладення арешту на заробітну плату, пенсію та стипендію, допомогу по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню, яка виплачується у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (включаючи догляд за хворою дитиною), вагітністю та пологами, по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, на допомогу, яка виплачується касами взаємодопомоги, благодійними організаціями, а також на вихідну допомогу, допомогу по безробіттю, на кошти, що знаходяться на кореспондентських рахунках банку, на майно (активи) або грошові кошти неплатоспроможного банку, банку, щодо якого прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених статтею 77 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (крім ліквідації банку за рішенням його власників), а також на майно (активи) або грошові кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Ця вимога не поширюється на позови про стягнення аліментів, про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, про відшкодування збитків, заподіяних кримінальним правопорушенням.

У даному випадку позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Представник позивача просить суд накласти арешт на грошові кошти, що належать відповідачці, однак не зазначає інформації про наявність у останньої банківських рахунків, їх вид та призначення, місце розміщення, що позбавляє суд можливості перевірити відповідність виду забезпечення, про який просить позивач, позовним вимогам та відповідно їх співмірність.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що накладення арешту на грошові кошти відповідача, навіть в межах суми позову, може стати наслідком порушення вимог частини четвертої статті 150 ЦПК України.

Крім цього, заявником не надано доказів на підтвердження перебування у власності відповідачки будь-якого майна (довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тощо) на день подання заяви про забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням, зокрема, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову.

Суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Оскільки до заяви про забезпечення позову не додано доказів на підтвердження права власності на день її подання, суд позбавлений можливості встановити наявність у відповідачки будь-якого майна, факт одноособового володіння будь-яким майном.

Також суд звертає увагу, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 151 ЦПК України стороною заявника у заяві про забезпечення позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, не обґрунтувано необхідність вжиття заходів забезпечення позову, які просить суд застосувати, у чому саме існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову, не подано доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходу забезпечення позову, зокрема, що відповідачка вчиняє дії спрямовані на відчуження належного їй майна, заява містить лише припущення заявника щодо вказаних обставин, не доведено обставин, які б свідчили про існування реальних ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, у разі задоволення судом пред`явленого позову.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України якщо заява про забезпечення позову подається до відкриття провадження у справі, в такій заяві додатково зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших осіб, які можуть отримати статус учасника справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Разом із тим, в порушення зазначених вимог, заява не містить повного найменування відповідачки, а саме: реєстраційний номер облікової картки платника податків або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України, відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, так само і не зазначено, що заявнику невідомі такі дані.

Крім цього, в порушення вимог п. 2 ч. 1 ст. 151 ЦПК України заява не містить відомостей про наявність або відсутність електронного кабінету як заявниці ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 .

Згідно із ч. 10 ст. 153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи викладене, подана заява не відповідає вимогам ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України та підлягає поверненню заявнику на підставі ч. 10 ст. 153 ЦПК України.

На підставі викладеного вище, керуючись ст. ст. 4, 5, 149-153, 182, 259, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про забезпечення позову повернути заявникові.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київської апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя М. М. Нарольський