Справа № 459/1507/23 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д
Провадження № 22-ц/811/1635/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючогосудді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Червоноградського міського суду Львіввської області від 15 квітня 2025 року в складі судді Дем`яновської Ю.Д. у справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив:

У травні 2023 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 04.03.2010 ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву без номеру. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг», Тарифами складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить , зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України). Банком на підставі Договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування контррахунку, а відповідачу надано у користування кредитну карту. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 28000 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п.3.2, 3.3 Договору. Таким чином, Банк свої зобов`язанн за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 20.03.2023 має заборгованість у загальному розмірі 36017,67 грн, яка складається з: 29468,47 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 6549,20 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Просив ухвалити рішення про задоволення позову.

Оскаржуваним заочним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 15 квітня 2025 року у задоволенні позову акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» відмовлено.

Рішення суду в частині відмови у стягненні тіла кредиту у розмірі 29 468,47 грн. оскаржив АТ КБ «Приватбанк». Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що застосовуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року в частині відмови у стягненні відсотків за користування кредитними коштами, поза увагою суду залишись висновки, де серед іншго Велика Палата Верховного Суду звернула увагу судів на те, що фактично отримані та використані позичальником коштив добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`зку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав.

Вказує, що суму фактично використаних та не повернутих кредитних коштів позивачем, серед іншого, доведено представленими до матеріалів справи розрахунком заборгованості, що підтверджений наявною в матеріалах справи випискою по рахунку, як первинним документом.

Зазначає, що районний суд невірно визначився з предметом доказування, Банком заявлено до стягнення заборгованість за кредитним договором, а не заборгованість за кредитною карткою. Із розрахунку заборгованості та виписки за рахунком вбачається, що сума заборгованості є єдиною в межах одного кредитного договору та в межах одного кредитного ліміту незалежно від того, одна чи декілька карт перебувають у розпорядженні клієнта, що використовуються для ініціювання та здійснення видаткових та прихідних операцій за рахунком.

В межах використання кредитного ліміту та повернення Банком коштів, випискою по рахунку підтверджено видаткових операцій на суму 448106,77 грн., операцій щодо здійснення сплат заборгованості за кредитним договором у розмірі 412089,10 грн. та залишку несплачених кредитору коштів у розмірі 36017,67 грн. Саме даний несплачений залишок станом на 20 березня 2023 року, детальний обрахунок якого відображений за наявними за матеріалами справи розрахунками заборгованості, і сформував заявлену до стягнення суму заборгованості, котра складається з тіла кредиту у розмірі 29468,47 грн. та відсотків у розмірі 6549,20 грн.

Просить скасувати рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 15 квітня 2025 року в частині відмови в присудженні до стягнення заборгованості за тілом кредиту та ухвалити нове рішення про задоволення позовнх вимог в цій частині.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно із ч. 3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, сумарний розмір якої не перевищує тридцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки з наданих позивачем доказів, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотну умову договору його ціну та відповідно, розмір процентів за користування кредитними коштами, а також наявність заборгованості за основним боргом.

Перевіряючи рішення в оскаржуваній його частині колегія суддів виходить з такого.

Як вбачається із матерілів справи ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 04.03.2010 підписав анкету-заяву б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, після чого отримав кредитну картку номер НОМЕР_1 із строком дії 11/12, тип Універсальна.

Заява не містить будь-яких умов кредитування та в ній зазначено, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становлять договір про надання банківських послуг. Також зазначено, що відповідач ознайомився та згоден з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами банку», які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно із довідкою АТ «КБ «Приватбанк» відповідачу у період з 04.03.2010 по 08.07.2021 було видано 7 різних видів карток Універсальна. Зокрема, 04.03.2010 картка «Універсальна» НОМЕР_1 з терміном дії 11/12; 28.11.2012 картка «Універсальна» НОМЕР_2 з терміном дії 07/16; 08.04.2013 картка «Gold» НОМЕР_3 з терміном дії 01/17; 25.04.2015 картка «Універсальна Gold» НОМЕР_4 з терміном дії 06/18; 27.06.2017 картка «Універсальна Gold» НОМЕР_5 з терміном дії 03/21; 02.10.2020 картка «Універсальна Gold» НОМЕР_6 з терміном дії 08/24; 08.07.2021 картка «Універсальна Gold» НОМЕР_7 з терміном дії 07/25.

Згідно із наданим банком розрахунком, у відповідача станом на 04.03.2010 року існує заборгованість в сумі 36017,67 грн, з яких: 29468,47 грн заборгованість за кредитом, 6549,20 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Згідно ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.

Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких вбачається, що відповідач ОСОБА_1 постійно користувався картками і періодично вносив кошти на погашення кредиту.

Вимог про визнання цього договору недійсним в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідач не заявляв, у зв`язку із чим, виходячи з презумпції правомірності правочину, задекларованої у ст.204 ЦК України, доведеним є факт існування між сторонами договірних відносин, які виникли на підставі поданої відповідач 04 березня 2010 року анкети-заяви.

З матеріалів справи чітко вбачається, що відповідачу під час підписання анкети-заяви видано кредитну картку Універсальна, 04 березня 2010 року встановлено кредитний ліміт, який змінювався та максимальний кредитний ліміт становив 28000 грн. ОСОБА_1 неодноразово поповнював рахунок, користувався кредитним лімітом.

Відповідно до ч.1, 2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: - назву документа (форми); - дату складання; - назву підприємства, від імені якого складено документ; - зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; - посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; - особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).»

Отже, виписка про рух коштів за договором від 04.03.2010 № б/н за період з 04.03.2010 по 24.03.2023, в розумінні вимог цивільно процесуального законодавства - є належними та допустимим доказом.

Розрахунок заборгованості відповідача ОСОБА_1 за період з 04.03.2010 по 20.03.2023, який підтверджується випискою про рух коштів за договором від 04.03.2010 № б/н, свідчить про наявність невиконаного відповідачем зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, АТ КБ «ПриватБанк» мав право вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої та неповернутої суми кредитних коштів за тілом кредиту.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 365/159/19 та постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.

Висновок суду першої інстанції про те, що вперше відповідач скористався кредитними коштами у червні 2015 року, однак не доведено за допомогою якого платіжного засобу відповідач скористався кредитними коштами, оскільки згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» у цей час у нього було три кредитні картки Картка Універсальна дата відкриття 28.11.2012 р. термін дії якої до 07/16, ОСОБА_2 дата відкриття 08.04.2013 р термін дії до 01/17 та картка Універсальна GOLD дата відкриття 25.04.2015 року, термін дії якої до 06/18 (а.с.39), та чи використаний ним платіжний засіб має будь-яке відношення до анкети-заяви, підписаної відповідачем ще 04.03.2010 і що з ним не укладалося будь-яких інших договорів, на переконання судової колегії є помилковим, оскільки згідно наявної у матеріалах справи виписки відповідач скористався кредитними коштами в день підписання анкети-заяви №б/н від 04.03.2010.

З виписки про рух коштів за договором від 04.03.2010 № б/н за період з 04.03.2010 по 24.03.2023 чітко вбачається, що в період з 04.03.2010 по листопад 2012 року відповідач користувався кредитною карткою «Універсальна» НОМЕР_1 з терміном дії 11/12; в період з грудня 2012 по жовтень 2013 року карткою «Універсальна» НОМЕР_2 з терміном дії 07/16, з квітня 2013 по квітень 2015 року карткою Gold НОМЕР_3 з терміном дії 01/17; в період з квітня 2015 по червень 2017 карткою «Універсальна Gold» НОМЕР_4 з терміном дії 06/18; з червня 2017 по вересень 2020 карткою «Універсальна Gold» НОМЕР_5 з терміном дії 03/21; з жовтня 2020 по липень 2021 карткою «Універсальна Gold» НОМЕР_6 з терміном дії 08/24; з липня 2021 року по січент 2023 карткою «Універсальна Gold» НОМЕР_7 з терміном дії 07/25.

Колегія суддів зауважує, що під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого Клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом буде відображатися та враховуватися в тому числі і на перевипущеній картці.

Матеріали справи не містять даних про те, що видані ОСОБА_1 картки стосувалися іншого договору, ніж Договору б/н від 04.03.2010.

Суд першої інстанції повідомляв ОСОБА_1 про відкриття провадження у справі, шляхом надсилання йому засобами поштового зв`язку копії відповідної ухвали та позовної заяви. Як вбачається з матеріалів справи, конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» повернувся до суду першої інстанції, що вважається належним повідомленням, в розумінні вимог ЦПК України.

Будь яких заперечень, спростувань чи відзиву на позов з наданням контррозрахунків про відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком, відповідачем, як до суду першої інстанції, так і до апеляційного суду не надано.

Принцип змагальності прийнято розглядати як основоположний компонент концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що також включає споріднені принципи рівності сторін у процесі та ефективної участі.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у п. 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи «Щодо якості судових рішень» міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01, п. 87) Суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу («Руїс-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87, п. 63).

У справі «Лазаренко та інші проти України» (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції «справедливого судового розгляду» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, невід`ємними частинами права на суд необхідно розглядати, зокрема, такі вимоги, як змагальність процесу (Екбатані проти Швеції (Ekbatani v. Sweden), заява №10563/83, п. 24-33) та право на ефективну участь (T. проти Сполученого Королівства (T. v. the United Kingdom), заява №24724/94, п. 83-89).

Таким чином, принцип змагальності спільно з принципом рівності є одним з основних елементів поняття «право на справедливий суд», що гарантоване Конвенцією. Змагальність процесу спрямована, в першу чергу, на з`ясування всіх обставини справи шляхом дослідження судом поданих доказів (пояснень) сторонами або іншими суб`єктами.

В справі яка переглядається, відповідачем не надано жодних заперечень на позовну заяву та доказів на їх підтвердження, не спростовано доказів наданих позивачем, будь яких заяв чи клопотань про встановлення певних обставин також не заявлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем доведено належними та допустимими доказами вимогу про стягнення з ОСОБА_1 суми основного боргу за кредитним договором б/н від 04.03.2010 в розмірі 29468,47 грн.

Оскільки судове рішення в частині відмови у стягненні відсотків за Договором б/н від 04.03.2010 позивачем не оскаржується, то відповідно рішення в ці й частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність банком позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором № б/н від 04.03.2010, колегія суддів вважає за можливе, з врахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі, скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині, одночасно ухвалити нове рішення про задоволення позову про стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 40 березня 2010 року в розмірі 29468 грн. 47 коп. В решті рішення суду першої інстанції по суті вирішення позовних вимог залишити без змін.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно зі статтею 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням позову, з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» необхідно стягнути сплачений останнім судовий збір, пропорційно розміру задоволених вимог, за подання позовної заяви у розмірі 2195,96 грн та апеляційної скарги у розмірі 3220,80 грн, що разом становить 5416,76 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Заочне рішення Червоногадського міського суду Львівської області від 15 квітня 2025 року в частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Акціонерного овариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 29468 (двадцять дев`ять тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 47 копійок заборгованості за тілом кредиту.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 5416 (п`ять тисяч чотириста шістнадцять) гривень 76 копійок судового збору за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 жовтня 2025 року.

Головуючий А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк