ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/24325/24

Провадження № 22-ц/820/1871/25

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю представниці позивача-відповідача Янюк К.М.,

відповідача-позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і зустрічним позовом ОСОБА_1 до Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго», Комунального підприємства «Управляюча муніципальна компанія «Центральна», третя особа ОСОБА_2 , про розірвання індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та зобов`язання до вчинення дій за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2025 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У вересні 2024 року Міське комунальне підприємство «Хмельницьктеплокомуненерго» (далі Підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Підприємство зазначило, що на підставі договору про надання комунальних послуг позивач надає ОСОБА_1 послуги з теплопостачання до квартири АДРЕСА_1 , площею 27,30 кв.м (абонентський номер споживача 415). ОСОБА_1 не здійснює належну оплату цих послуг, у зв`язку з чим за період з 1 лютого 2020 року по 31 жовтня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 5 993 грн 91 коп.

За таких обставин Підприємство просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 5 993 грн 91 коп. заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим у подальшому зустрічним позовом до Підприємства, Комунального підприємства «Управляюча муніципальна компанія «Центральна» (далі Компанія) про розірвання індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії та зобов`язання до вчинення дій.

ОСОБА_1 зазначив, що він є власником квартири АДРЕСА_1 (далі квартира), яка розміщена на другому поверсі багатоквартирного будинку з системою централізованого теплопостачання. За договором про надання житлово-комунальних послуг Підприємство надає йому послуги з постачання теплової енергії до квартири. Протягом 2019-2024 років Підприємство надавало позивачу послуги з теплопостачання неналежної якості, оскільки температура в опалювальних приміщеннях не відповідала мінімально встановленим нормам теплового показника (+18°С). Як з`ясувалося згодом, причиною погіршення теплопостачання до квартири позивача послужило самовільне переобладнання системи централізованого опалення у розташованому на першому поверсі будинку приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яке належить ОСОБА_2 . На неодноразові звернення позивача Підприємство не відновило належне теплопостачання до квартири та не дало згоду на розірвання договору з постачання теплової енергії. Водночас Підприємство відмовило позивачу у від`єднанні квартири від системи централізованого теплопостачання. Оскільки Підприємство істотно порушило індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, то цей договір підлягає розірванню.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд:

розірвати індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, укладений між Підприємством і ним, щодо постачання теплової енергії до квартири;

зобов`язати Підприємство та Компанію видати Технічні умови на відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання та здійснити відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою суду від 11 грудня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом Підприємства, а Компанія залучена до участі у справі в якості співвідповідача за зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 26 березня 2025 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі за зустрічним позовом як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2025 року первісний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства заборгованість за надані послуги в сумі 5 993 грн 91 коп.

В зустрічному позові відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Підприємства судовий збір у розмірі 3 028 грн.

Суд першої інстанції керувався тим, що у справі відсутні докази звернення ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради із заявою про надання дозволу на відключення квартири від централізованої тепломережі, а Підприємство та Компанія не є належними відповідачами за цією вимогою. Порушення температурного режиму у квартирі пов`язане з самовільним переобладнанням ОСОБА_2 системи централізованого опалення у належному їй приміщенні магазину «Ажур». Отже Підприємство не є відповідальною особою за неналежне опалення квартири, а його дії не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку з якістю отриманих позивачем комунальних послуг. ОСОБА_1 не довів істотного порушення Підприємством умов індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, внаслідок чого підстави для розірвання цього договору відсутні. ОСОБА_1 як власник квартири не здійснює плату за спожиті послуги з теплопостачання, внаслідок чого за період з лютого 2020 року по листопад 2021 року виникла заборгованість у розмірі 5 993 грн 91 коп. Розмір цієї заборгованості обчислений із урахуванням фактично наданих комунальних послуг і не спростований відповідачем. Оскільки первісний позов задоволено, то з ОСОБА_1 на користь Підприємства слід присудити понесені витрати зі сплати судового збору.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що Підприємство надавало ОСОБА_1 послуги з теплопостачання неналежної якості, внаслідок чого в квартирі не був забезпечений належний температурний режим, а тому він не зобов`язаний оплачувати ці послуги. До того ж, проведений Підприємством перерахунок розміру плати за послуги з централізованого опалення є необґрунтованим, оскільки його зроблено не за весь період недотримання температурного режиму у квартирі. Підприємство істотно порушило індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії щодо належної якості послуг, у зв`язку з чим цей договір підлягає розірванню, а квартира від`єднанню від системи централізованого теплопостачання. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, а тому в силу закону він звільнений від сплати судового збору.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу Підприємство просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

Компанія та ОСОБА_2 не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає не в повній мірі.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Суд першої інстанції не з`ясував дані про особу відповідача ОСОБА_1 , не застосував статтю 5 Закону України від 8 липня 2011 року №3674-VI «Про судовий збір» (далі Закон №3674-VI) та не дотримався положень статті 141 ЦПК України, внаслідок чого рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

В решті рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі договору дарування від 12 листопада 2008 року ОСОБА_1 є власником квартири.

Між Підприємством і ОСОБА_1 укладено індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії до квартири у формі публічного договору приєднання.

Відповідач не здійснював оплату спожитих комунальних послуг у повному обсязі, внаслідок чого за період з 1 лютого 2020 року по 31 жовтня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 5 993 грн 91 коп.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

а) щодо стягнення заборгованості за комунальні послуги

Частиною першою статті 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 319 ЦК України власність зобов`язує.

За змістом статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу статі 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Статтею 1 Закону України від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі Закон №2189-VІІІ) визначено, що житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Одним із різновидів комунальних послуг є послуги з постачання теплової енергії та гарячої води (стаття 5 Закону №2189-VІІІ).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 7 Закону №2189-VІІІ індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Як передбачено частиною першою статті 9 Закону №2189-VІІІ, споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію (частина шоста статті19 Закону України від 2 червня 2005 року № 2633-ІV «Про теплопостачання»).

Із положень частини першої статті 526 ЦК України слідує, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено частиною першою статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності здійснюється власником на свій розсуд незалежно від волі інших осіб. Одночасно на власника покладаються певні зобов`язання, зокрема обов`язок здійснювати утримання майна.

Житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної особи в забезпеченні належних умов проживання у житлових приміщеннях у порядку, встановленому законодавством.

Теплопостачання (централізовані опалення та постачання гарячої води) є одним із видів житлово-комунальних послуг, який забезпечує належне утримання та збереження нерухомого майна.

Споживачі зобов`язані оплатити надані житлово-комунальні послуги відповідно до умов укладеного договору. Водночас відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг повинні виконуватися споживачами належним чином відповідно до умов укладеного договору чи вимог актів цивільного законодавства.

Споживач визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг, якщо він не приступив до його виконання в установлені строки чи виконав це зобов`язання не в повному обсязі.

Зібрані докази вказують на те, що на підставі публічного договору Підприємство надає ОСОБА_1 послуги з постачання теплової енергії до квартири.

Згідно з довідками Підприємства (т. 1 а.с. 5, 88) ОСОБА_1 не здійснював належну оплату послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення, гарячого водопостачання), внаслідок чого за період з 1 лютого 2020 року по 31 жовтня 2021 року виникла заборгованість у розмірі 5 993 грн 91 коп.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач не виконав зобов`язання з оплати комунальних послуг, у зв`язку з чим з нього на користь Підприємства слід стягнути вказану заборгованість.

При цьому суд першої інстанції правомірно керувався тим, що акти перевірки температурного режиму квартири ОСОБА_1 за 2019-2021 роки (т. 1 а.с. 30-37) враховані Підприємством при визначенні обсягу спожитих останнім комунальних послуг і розміру заборгованості за цими послугами.

Посилання ОСОБА_1 на неправильність розрахунку заборгованості з оплати комунальних послуг і недоведеність Підприємством розміру цієї заборгованості є необґрунтованими.

Відтак доводи ОСОБА_1 про відсутність підстав для стягнення з нього на користь Підприємства заборгованості за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води не відповідають фактичним обставинам справи.

б) щодо розірвання договору про надання комунальних послуг

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За змістом частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 651 ЦК України унормовано, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно з частиною першою статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Із положень статті 12 Закону №2189-VІІІ слідує, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Порядок та особливості укладання, зміни і припинення договорів про надання житлово-комунальних послуг визначаються статтями 13-15 цього Закону.

Як передбачено статтею 13 Закону №2189-VІІІ договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. У разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.

Відповідно до частини третьої статті 16 Закону №2189-VІІІ якість комунальної послуги повинна відповідати вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства та договором. Обов`язок забезпечення відповідності якості комунальної послуги встановленим вимогам покладається на виконавця такої послуги. Обов`язок забезпечення відповідності якості послуги з управління встановленим вимогам та договору покладається на управителя багатоквартирного будинку.

За змістом частини третьої статті 26 Закону №2189-VІІІ виконавець комунальної послуги не несе відповідальності за її ненадання, надання не в повному обсязі або невідповідної якості, якщо доведе, що в точці обліку такої послуги (в разі укладення індивідуального договору на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача) її якість відповідала вимогам, встановленим цим Законом, іншими актами законодавства і договором.

В силу пункту 6 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, послуги з централізованого опалення повинні відповідати нормативній температурі повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу) за умови їх утеплення споживачами та вжиття власником (балансоутримувачем) будинку та/або виконавцем заходів до утеплення місць загального користування будинку. Послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі договір).

Методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2018 року №313, визначено, що нормативна температура повітря в опалювальних приміщеннях житлових будинків становить 18°С.

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають із договорів. Сторони повинні виконувати зобов`язання належним чином відповідно до умов договору.

Підставою для розірвання договору за рішенням суду є істотне порушення однією з сторін умов договору, внаслідок чого інша сторона втрачає можливість досягнути бажаного результату та визначеної цілі договору.

За своєю природою договір про надання послуг, у тому числі житлово-комунальних послуг, є двостороннім і консенсуальним, цей договір є відплатним. За відплатним договором замовник повинен оплатити надані йому послуги (сплатити виконавцю відповідну плату) у розмірі, у строки та в порядку, встановлені договором.

Договір про надання послуги з постачання теплової енергії відноситься до публічних договорів приєднання. Як правило цей договір укладається між виконавцем і споживачем відповідно до типового індивідуального договору. Про приєднання споживача до умов типового індивідуального договору (акцептування договору) можуть свідчити такі дії як підписання споживачем заяви-приєднання, отримання споживачем послуги з електропостачання, незаперечення проти надання виконавцем таких послуг та внесення плати за ці послуги.

За умовами договору про надання послуги з постачання теплової енергії виконавець зобов`язаний надати споживачу комунальні послуги належної якості, тобто температура повітря в опалювальних приміщеннях повинна відповідати нормативній температурі повітря у житлових приміщеннях (не менше +18°С).

Виконавець послуги з теплопостачання не несе відповідальності за надання цієї послуги невідповідної якості, якщо доведе, що в точці обліку такої послуги (в разі укладення індивідуального договору на межі внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку та інженерно-технічних систем приміщення споживача) її якість відповідала вимогам закону та умовам договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що Підприємство є виконавцем послуги з постачання теплової енергії до багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 є управителем цього будинку.

2 травня 2019 року Компанія та Підприємство уклали договір про надання послуг з технічного обслуговування внутрішньо будинкових систем теплопостачання та гарячого водопостачання №401/19, за умовами якого Підприємство зобов`язалося надати послуги по технічному обслуговуванню та поточному ремонту внутрішньобудинкових систем ТП (теплопостачання) та ГВП (гаряче водопостачання) багатоквартирних будинків, у тому числі житлового будинку по АДРЕСА_2 , а Компанія зобов`язалася прийняти та оплатити ці послуги. Так, Підприємство взяло на себе зобов`язання виконати роботи з: Теплопостачання: регулювання та гідравлічного випробування системи ТП; промивання трубопроводів та приладів ТП; усунення течі в трубах, приладах, арматурі; поновлення сальникових ущільнень; укріплення ізоляції трубопроводів; огляд та закріплення елеваторів, регулювальних кранів та вентилів, засувок, грязьових відстійників, повітрязбирачів; очищення від накипу запірної арматури; закріплення приладів в МЗК; закріплення трубопроводів; консервації та розконсервація системи ТП; оглядання та підтягування на трубах контргайок, муфт або їх заміна; заміна прокладок у фланцевих з`єднаннях та усунення течі; очищення від бруду та іржі розширювального бака, часткове відновлення його теплоізоляції; випускання повітря в системі ТП під час заповнення системи мережною водою перед початком опалювального періоду; Гаряче водопостачання: регулювання та гідравлічне випробування системи ГВП; поновлення сальникових ущільнень; ущільнення згонів; притирання пробкових кранів; укріплення ізоляції трубопроводів; огляд та очищення грязьовиків, повітрязбирачів, регулювальних кранів, вентилів, засувок; очищення від накипу загально будинкових бойлерів, змійовиків, запірної арматури; закріплення трубопроводів; усунення засмічень внутрішньобудинкових мереж.

Відтак умовами цього договору на Підприємство не покладалося зобов`язання щодо здійснення контролю за самочинним переобладнанням внутрішньобудинкової мережі теплопостачання та здійснення заходів на усунення наслідків самочинного переобладнання цих мереж.

Протягом 2019-2021 року під час перевірки якості надання комунальних послуг було встановлено, що температура повітря в опалювальних приміщеннях належної ОСОБА_1 квартири не відповідала нормативній температурі повітря у житлових приміщеннях (була меншою +18°С).

Причиною недотримання температурного режиму у квартирі ОСОБА_1 є самовільне переобладнання системи централізованого опалення у розташованому на першому поверсі будинку по АДРЕСА_2 (квартира АДРЕСА_3 ), яке належить ОСОБА_2 .

Водночас у справі відсутні належні та допустимі докази щодо неналежної якості послуги з теплопостачання в точці обліку такої послуги (на межі внутрішньобудинкових систем вказаного багатоквартирного будинку).

Оскільки ОСОБА_1 не довів істотного порушення Підприємством укладеного між ними індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для розірвання цього договору.

Посилання ОСОБА_1 на наявність таких підстав не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Суд першої інстанції з`ясував усі обставини справи, а його висновки відповідають цим обставинам. Також суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права є безпідставними.

в) щодо відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання

Частиною першою статті 2 ЦК України встановлено, що учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи.

Відповідно до пункту 12 частини першої статті 7 Закону №2189-VІІІ споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води.

За змістом пункту 6 частини другої статті 4 Закону №2189-VІІІ порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.

Порядок відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 26 липня 2019 року №169 (далі Порядок).

Як передбачено Порядком:

орган місцевого самоврядування створює своїм рішенням та затверджує склад постійно діючої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (ЦО) (теплопостачання) та постачання гарячої води (ГВП) (далі Комісія) згідно з додатком 1 до цього Порядку (пункт 4 розділу І);

рішення щодо відключення власників (співвласників) будівель, у тому числі житлових будинків, від ЦО та/або ГВП приймається органом місцевого самоврядування відповідно до законодавства за письмовою заявою власника (співвласників) такої будівлі, в тому числі житлового будинку, з урахуванням рішення Комісії (пункт 1 розділу ІІ);

власники квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаного до ЦО та ГВП, мають право відокремити (відключити) свою квартиру чи нежитлове приміщення від ЦО та ГВП у разі, якщо на день набрання чинності Законом України «Про житлово-комунальні послуги» не менше як половина квартир та нежитлових приміщень цього будинку відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП, та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні (пункт І розділу ІІІ);

для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення (пункт 3 розділу ІІІ);

заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії (пункт 4 розділу ІІІ);

Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника (пункт 5 розділу ІІІ);

для відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення власник забезпечує розроблення проекту відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, який виготовляється відповідно до державних будівельних норм і правил та має забезпечити ізоляцію транзитних стояків, а також, у разі потреби, перенесення транзитних стояків (пункт 7 розділу ІІІ).

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Із положень статті 48 ЦПК України слідує, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що суб`єктами цивільних відносин можуть бути як фізичні, так і юридичні особи. Ці особи вправі захистити свої порушені, невизнані чи оспорювані права, свободи та інтереси, пред`явивши відповідний позов до суду. Відповідачами за таким позовом є особи, які мають безпосередній зв`язок із спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушили, не визнали або оспорили його права, свободи чи інтереси, і тому притягуються до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Цивільний процесуальний закон покладає саме на позивача обов`язок визначати відповідача у справі.

Визначення кола відповідачів, предмета та підстав позову є правом позивача, а встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц).

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2019 року у справі №642/6181/16-ц).

ОСОБА_1 заявив позов до Підприємства та Компанії про зобов`язання видати Технічні умови на відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання та здійснити відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання.

Зміст і характер спірних правовідносин свідчать про те, що у ОСОБА_1 виник спір з приводу відключення квартири від мережі централізованого теплопостачання. Відповідати за позовом у такому спорі має відповідний орган місцевого самоврядування, який через створену ним комісію вирішує питання щодо відключення споживача від мережі централізованого теплопостачання.

Водночас ОСОБА_1 не пред`явив позов до Хмельницької міської ради про вирішення спору.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що в цій частині позов не підлягає задоволенню, оскільки його пред`явлено до неналежних відповідачів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаний висновок суду.

г) щодо вирішення питання про розподіл судових витрат між сторонами

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону №3674-VI від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами регламентується статтею 141 ЦПК України, зокрема, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується і випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Із матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 є особою з інвалідністю ІІ групи (т. 1 а.с. 26), а тому він користується пільгами щодо сплати судового збору.

Отже, задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції безпідставно присудив з ОСОБА_1 на користь Підприємства судовий збір у розмірі 3 028 грн. Ці судові витрати мають бути відшкодовані Підприємству за рахунок держави.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного та зустрічного позовів ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Водночас суд не дотримався вимог закону при вирішенні питання про розподіл судових витрат, а тому в цій частині оскаржуване рішення слід змінити.

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 червня 2025 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Відшкодувати з Державного бюджету України на користь Міського комунального підприємства «Хмельницьктеплокомуненерго» (місцезнаходження 29010, місто Хмельницький, вулиця Чорнобрового, 5; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 03356571) 3 028 гривень судового збору за подання позову.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 9 жовтня 2025 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Палінчак О.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 24