Справа № 166/668/25 Головуючий у 1 інстанції: Фазан О. З.
Провадження № 22-ц/802/1121/25 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Матвійчук Л. В., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_2 на рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 04 серпня 2025 року в складі судді Фазана О. З.,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 08 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб.

Від шлюбу народилося дві дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рішенням Ратнівського районного суду від 03.12.2021 року шлюб розірвано.

Рішенням Ратнівського районного суду від 26 вересня 2022 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 стягнуто на утримання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 1/3 від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку,починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивачка ОСОБА_6 , дочка відповідача, повнолітня, є студенткою факультету педагогічної освіти та соціальної роботи денної форми навчання Волинського національного університету імені Лесі Українки, з 01.09.2024 по 30.06.2028.

З 27.03.2025 відповідач припинив сплачувати аліменти на дітей, а тому позивачка повністю утримується її мамою, яка має незначну заробітну плату і не в силі одноосібно утримувати двох дітей.

Відповідач є фізично здоровою особою, інших дітей немає, аліментів нікому не сплачує, постійно працює в державній прикордонній службі.

Просила стягувати з відповідача на користь ОСОБА_1 , як повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до закінчення ОСОБА_1 навчання та понесені судові витрати.

Рішенням Ратнівського районного суду від 04 серпня 2025 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з 25 квітня 2025 року, тобто з дня пред`явлення позову, і до закінчення навчання, тобто 30 червня 2028 року при умові навчання, але не довше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь держави 1211 гривень 20 копійок судового збору.

Додатковим рішенням Ратнівського районного суду від 18 серпня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4800 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення виключно на підставі позиції відповідача, яка не була підкріплена жодним належним та допустимим доказом (документом). В той же час, позивачем були надані належні та допустимі докази, які доводили суду, що позивач навчається на денній формі навчання, не має власного заробітку, фінансове становище мами, яка утримує окрім позивачки її меншу сестру не дає їй можливості самостійно забезпечити гармонійний розвиток дитини, а відповідач в силу того, що постійно працює та має достойну заробітну плату здатен надавати матеріальну допомогу дочці, яка після досягнення повноліття продовжує навчання..

Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом частин четвертої, п`ятої статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, 20.10.2025 року.

Дослідивши наявні матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Статтею 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на утримання повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вимогами статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку/сина, які навчаються, виникає за сукупності таких фактів: досягнення дочкою/сином 18 років, але не старше 23 років; навчання; потребують у зв`язку із цим матеріальної допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку матеріальну допомогу.

Встановивши, що позивачка є студенткою денної форми навчання, у зв`язку з цим не працює та потребує матеріальної допомоги не тільки матері, а й батька, який не заперечує можливості надавати дочці утримання на період навчання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції, застосувавши положення ст.ст.182, 184 СК України, на підставі доказів, поданих сторонами та зважаючи на рівність батьківських обов`язків, з метою дотримання справедливого балансу між захистом прав повнолітньої дитини та прав відповідача, ураховуючи сімейний стан обох сторін, дійшов обґрунтованого висновку, що розмір аліментів у розмірі 1/6 доходів відповідача відповідає нормам закону та є достатнім.

Такий розмір аліментів є справедливим, виваженим і розумним, він відповідатиме інтересам та потребам дочки, буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального і соціального розвитку.

Згідно з ч.3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Безпідставним є посилання позивача на те, що розмір аліментів повинен становити 1/4 доходів, оскільки на ОСОБА_1 , як на позивача, покладається обов`язок доказування і в частині визначення розміру аліментів, що підлягають стягненню, проте вона не обґрунтувала необхідності стягнення на дитину аліментів у заявленому нею розмірі та не подала щодо саме такого розміру аліментів належних, допустимих та достовірних доказів, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст.ст. 77, 78, 79, 81 ЦПК України).

Стягувач може претендувати на такий розмір аліментів, потребу в яких він довів. Головну роль відіграють потреби дитини та фінансова спроможність платника аліментів. Тобто, розмір аліментів має бути пропорційним потребам дитини. Тягар доведення необхідного розміру аліментів лежить на стягувачу.

Позивач не подала розрахунку, з якого виходила при визначенні розміру аліментів.

Позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження доводів, викладених в апеляційній скарзі про наявність правових підстав для стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж це визначено судом першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду щодо визначення розміру аліментів, є суб`єктивним тлумаченням обставин справи і закону, тому не спростовують висновків суду та не слугують підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення Ратнівського районного суду від 04 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, встановлених ч.2 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді