Справа № 291/971/25
Провадження №2/291/534/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

20 жовтня 2025 року селище Ружин

Ружинський районний суд Житомирської області в складі

головуючого судді Митюк О.В.,

за участтю секретаря Кащук Л.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в с-щі Ружин цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку,

в с т а н о в и в:

15.08.2025 позивач звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення малолітньою дитиною 3-х річного віку в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку(доходу) боржника щомісячно. Позовні вимоги мотивує тим, що 12.07.2023р. вона та відповідач зареєстрували шлюб і ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_3 . Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.06.2025р. наш шлюб було розірвано(справа № 128/593/25). Згідно судового наказу Ружинського районного суду Житомирської області від 05.08.2025р.(справа № 291/899/25) з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_4 в розмірі однієї чверті всіх видів заробітку(доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно , починаючи з 01.08.2025р. і до досягнення дитиною повноліття. Оскільки їхньому синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час ще не виповнилось трьох років, тому він нерозривно пов`язаний з позивачкою і, відповідно, після розірвання шлюбу він залишився проживати разом з нею. Таким чином вона здійснює постійний догляд за їхньою малолітньою дитиною, яка не досягла 3-річного віку, проте відповідач добровільно не надає коштів на її утримання. Тому з врахуванням вищевикладеного, вона змушена ставити питання про стягнення аліментів на своє утримання в судовому порядку.

Відповідач, який є батьком їхнього сина, є молодим працездатним чоловіком, вад здоров`я, які б обмежували можливості працювати не має і , наскільки їй відомо, на даний час він проходить службу в рядах ЗСУ та отримує гідну заробітну плату.

Інших утриманців, крім їхнього сина, відповідач не має, а тому він може утримувати її до досягнення сином ОСОБА_4 3-х річного віку.

Розмір аліментів на її утримання вважає повинен складати 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить розгляд справи слухати у її відсутність, заявлені позовні вимоги підтримує, та просить суд їх задовольнити. Подала відповідь на відзив, в якому зазначила, що подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Відповідно, на ній не лежить обов`язок обгрунтовувати розмір аліментів, які просить стягнути з відповідача на свою користь до досягнення їхнім сином 3-х річного віку. Посилання відповідача як на підставу зменшення розміру аліментів на її утримання з 1/6 частки до 1 /10 частки всіх видів доходу(заробітку) відповідача на здійснення ним витрат на своє утримання є безпідставним, оскільки ним не надано ніяких доказів того, що ним проведено витрати на придбання медикаментів, на придбання амуніції (військової форми, взуття футболок, термобілизни). Більшу частину вказаних у позові витрат, які ніби то відповідач провів на своє утримання, повинна бути компенсована йому державою. Також відповідачем не надано доказів того, що він утримує свого батька - пенсіонера, та здійснює будь-які матеріальні витрати на його утримання. Як вбачається з позову, батько отримує пенсію і, відповідно, має кошти на своє утримання. Крім того, при встановленні III групи інвалідності особі ступінь втрати професійної працездатності встановлюється в межах 30-60 відсотків, що означає що батько відповідача, який є особою з інвалідністю III групи, має змогу працювати і отримувати додатковий дохід до своєї пенсії. В той же час, вона, доглядаючи їхню з відповідачем дитину, яка не досягла 3-х річного віку, не отримує ніякої пенсій та не має змоги працювати і, відповідно, отримувати заробітну плату. Розмір аліментів, які вона просить суд стягнути на своє утримання, не визначений у твердій грошовій сумі, тобто не є фіксованим, а тому у випадку зменшення заробітку (доходу) відповідача, відповідно, буде і зменшуватись розмір аліментів на її утримання, що не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. Також сукупний розмір аліментів на її утримання, який вона просить стягнути з відповідача на свою користь, та розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання їхнього сина, у випадку задоволення позову буде складати 41 % від заробітку(доходу) відповідача, тобто значно менше половини його заробітку. При цьому , вказані аліменти на її утримання будуть сплачуватись відповідачем незначний період часу - до досягнення їхнім сином 3-х річного віку - до 31.10.2026р., тобто протягом 14 з половиною місяців.

Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду письмове клопотання в якому просив, розгляд справи проводити у його відсутність, оскільки у зв`язку з проходженням військової служби не має можливості прибути до суду. Позовні вимоги визнав частково в розмірі 1/10.

14.10.2025 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, мотивуючи тим, що позивачем не доведено той факт що він може надавати матеріальну допомогу на її утримання, утримує сина сплачує аліменти на нього по рішенні суду Зокрема, 08.06.2025 року, 15.06.2025 року, 23.06.2025 року, 10.07.2025 року перерахував на рахунок позивачки в АТ «КБ`Приватбанк» 3015,08 грн., 4020,10 грн., 3015,08 грн., 5025,13 грн.. Крім того зазначає, що розмір аліментів які просить стягувати на її утримання позивачка вважає завищеними. Будь-яке рухоме та нерухоме майно йому на праві власності не належить, його заробіток (дохід) складається виключно із грошового забезпечення, яке він отримує як військовослужбовець Збройних сил України. Також як військовослужбовець несе постійні витрати на придбання палива, генераторів, засобів зв`язку та спостереження, необхідної для проходження служби амуніції, ремонту техніки в польових умовах. Разом з тим отримав бойове поранення відповідно потребує придбання ліків, медичних препаратів, оплати медичних процедур. Крім того на його утриманні перебуває непрацездатний батько-пенсіонер, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який у зв`язку з отриманими бойовими травмами став інвалідом третьої групи. Його батько проходить постійні курси лікування та потребує придбання ліків і медичних препаратів, які не має змоги оплатити виключно за рахунок пенсії, яка є безумовно недостатньою для нормального проживання особи з врахуванням того що окрім ліків ще необхідно купувати продукти харчування, а відтак також потребує постійної матеріальної підтримки з боку сина. Стягнення з нього заявленої частки аліментів на утримання дружини, з врахуванням стягнення аліментів на утримання дитини, у загальному розмірі, що фактично дорівнює половині його доходу, буде надмірним та не справедливим.

Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 12.07.2023р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04.06.2025р. було розірвано(справа № 128/593/25) (а.с.12-13).

В шлюбі народилась дитина син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії НОМЕР_1 виданим 21.11.2023 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с. 11).

Згідно судового наказу Ружинського районного суду Житомирської області від 05.08.2025р.(справа № 291/899/25) з відповідача користь позивача стягнуто аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_4 в розмірі однієї чверті всіх видів заробітку(доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно , починаючи з 01.08.2025р. і до досягнення дитиною повноліття (а.с.14).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).

Позивачка у позовній заяві стверджує, що оскільки їхньому синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на даний час ще не виповнилось трьох років, тому він нерозривно пов`язаний з нею, і, відповідно, після розірвання шлюбу він залишився проживати разом з позивачкою.

Таким чином позивач здійснюю постійний догляд за їхньою малолітньою дитиною, яка не досягла 3-х річного віку, проте відповідач добровільно не надає коштів на її утримання.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм права.

Відповідно дост. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Один з подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Отже, за змістом вказаної норми права, можливість отримання аліментів на утримання дружини, виникає за умови, що чоловік має можливість надавати таку матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 84 СК України, дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Суд зауважує, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

В постанові Верховного Суду по справі № 750/9224/16-ц (провадження № 61-16837св18) від 13 червня 2018 року суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу. Згідно з частиною четвертою статті 84СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Відтак, у ст. 84 СК України фактично закріплена презумпція можливості батька дитини надавати матеріальну допомогу матері дитини, спростування якої покладається саме на батька. Тобто саме на батька покладається тягар доказування відсутності у нього можливості надавати таку допомогу.

Так стороною відповідача надано довідку про обставини травми, в якому лише вказано, що 20.04.2022 року відповідач отримав «мінно-вибухову травму. Вогнепально-осколкове сліпе поранення лівого передпліччя, однак відповідачем не подано доказів його непрацездатності в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України.

Належних та допустимих доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу колишній дружині до досягнення дитиною трьох років, останній суду не надав.

Суд зауважує, що предметом позову є стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а не стягнення аліментів на утримання дитини чи інших витрат, а тому суд не бере до уваги надані відповідачем квитанції та платіжні інструкції, оскільки це не стосується предмету позову.

Судом встановлено та не спростовано, що на момент ухвалення рішення дитина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досяг трирічного віку, позивачка здійснює догляд за дитиною, якій менше трьох років,а тому не має змоги працюватита потребує матеріальної допомоги.

Суд звертає увагу, що ст. 84 СК України закріплює право на одержання матеріальної допомоги до досягнення дитиною трирічного віку саме за дружиною, жінкою, а не за одним з батьків, з яким залишилась проживати дитина.

На переконання суду, таке рішення законодавця пояснюється тим, що до досягнення дитиною трирічного віку саме жінка, як матір, перебуває у більш слабкому, більш уразливому становищі, що покладає на батька дитини додатковий обов`язок щодо надання такій жінці матеріальної допомоги.

Отже, враховуючи можливість відповідача працювати (його працездатність) та надавати матеріальну допомогу, що не було спростовано з боку останнього, позивач має право на своє особисте утримання до досягнення дитиною трьох річного віку та правомірно звернулася до суду з вказаними вимогами.

Однак, суд не може погодитися в повному обсязі з вимоги позивача щодо стягнення аліментів на особисте утримання у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) останнього,оцінюючи докази в їх сукупності та виходячи при цьому із принципу розумності, майнового стану відповідача, дійшов висновку щодо можливого стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача, однак зменшивши до 1/8 частки, яка є справедливою і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення позивача.

Решта доводів та заперечень сторін не спростовують висновків суду.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п. 1, 2, 3 ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача;у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення заборгованості,неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Отже, при зверненні до суду з позовноюзаявою про стягнення аліментів з відповідача, позивач у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує, що оскільки позивача звільнено від сплати судових витрат, то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Керуючисьст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 19,28, 76, 77, 81, 82, 89, 133, 141, 187,211, 247, 263-265, 273, 274, 353-355, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трирічного віку у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 15.08.2025.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в дохід державного бюджету судовий збір у розмірі 1211 (Одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 21.10.2025 року.

Суддя Ружинського районного суду

Житомирської області О. В. Митюк