Провадження № 2/641/569/2025 Справа № 641/5716/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Харків

Слобідський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Онупко М.Ю.,

за участю секретаря Ткач О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 в якому просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 112212,59 грн., оплату рахунку по дефектовці у розмірі 1229,60 грн., моральну шкоду у розмірі 25000 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн. та витрати на правничу допомогу 30000 грн.

21.05.2025 року представник позивача ОСОБА_3 надала до суду уточнену позовну заяву в якій просила стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ СК «Альфа - Гарант») на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 112212,59 грн., оплату рахунку по дефектовці у розмірі 1229,60 грн., моральну шкоду у розмірі 25000 грн., витрати на проведення експертизи у розмірі 4000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначила, що 27.11.2023 року о 12:40 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_1 на пр. Байрона (колишня назва пр. Героїв Сталінграду), буд.16 в м. Харкові, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд на автомобілем Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 який зупинився попереду, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1; 13.1 ПДР України. Власником автомобіля Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 .

Так постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова по справі № 641/7901/23 від 07.02.2024 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності застосувавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 грн. Постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова набрала законної сили 20.02.2024 року.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), яка сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , позивачу завдано матеріальну шкоду у розмірі 154 269 грн. 21 коп. що підтверджується звітом № 11-22М200. Оскільки позивач є власником транспортного засобу, тому має право вимагати відшкодування шкоди, завданої автомобілю марки Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 , пов`язаної з відновленням вказаного транспортного засобу, що являє собою витрати, які він змушений зробити для відновлення свого порушеного права та витрати, які являють собою вартість відновлювального ремонту транспортного засобу. На момент зіткнення транспортних засобів автомобіль відповідача ОСОБА_2 був застрахований у ТДВ СК «Альфа Гарант», строк дії поліса до 15.10.2022, тому, з метою відшкодування збитків, позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа - Гарант». Була проведена фіксація пошкоджень транспортного засобу Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 . Відновлюваний ремонт зазначених пошкоджень відповідно до оцінки офіційного дилера Volkswagen AG в Україні згідно рахунку № ADZN073212-02 від 28.11.2023 року становить разом з ПДВ 154 269,21 грн.

Після звернення позивача до ТДВ СК «Альфа - Гарант» з заявою про відшкодування збитків страхова компанія частково компенсувала збитки у розмірі 31575,39 грн. Даної суми не вистачає до повного відновлюваного ремонту. Пошкодження транспортного засобу вимагає великих матеріальних затрат, при цьому відповідач у добровільному порядку шкоду не відшкодувала та поводив себе зухвало, не дивлячись на свою вину та на неодноразові звернення позивача. Франшизу відповідач також компенсував тільки частково Постійні відмови ОСОБА_2 спричинили позивачу стресу та розчарування, напередодні новорічних та Різдвяних свят вона була обмежена у звичній можливості пересуватися власним транспортним засобом. Також, як інвалід ІІ групи, позивач потребує практично постійного лікування, на даний час міський транспорт дуже погано курсує, то виникає гостра потреба в користуванні власним автотранспортним засобом.

Враховуючи вищевикладене, позивач ОСОБА_1 була вимушена звернутися з даним позовом до суду для захисту своїх прав та інтересів.

Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 30.08.2024 року по вищевказаній справі відкрито провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Також ухвалою Слобідського районного суду м. Харкова від 14.05.2025 року було задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 Катріч М.М. та залучено до участі у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди в якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант».

В судове засідання позивач не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги в редакції уточненої позовної заяви від 20.05.2025 року підтримала в повному обсязі та, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 проти позовних вимог заперечувала та пояснила, що розмір завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди не перевищує стразові ліміти, а тому вимоги позивача повинні бути пред`явлені до страхової компанії. З приводу експертного дослідження наданого позивачем зазначила, що цим документом не враховано втрату товарної вартості автомобіля, розмір франшизи та ПДВ, а тому відповідач не погоджується з цим дослідженням.

У наданому до суду відзиві на позов вказала, що на момент зіткнення автомобіль ВАЗ 21074, державний номер НОМЕР_1 був застрахований у ТДВ СК «Альфа - Гарант», строк дії поліса з 09.07.2023 року по 08.07.2024 року, тому, з метою відшкодування збитків, ОСОБА_1 звернулась до ТДВ СК «Альфа - Гарант». Була проведена фіксація пошкоджень транспортного засобу Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 . ОСОБА_2 дізнався від ТДВ СК «Альфа - Гарант», що ними у січні 2024 року здійснено повний розрахунок за завдану шкоду Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 у розмірі 31575,39 грн. Окрім того ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 на особову картку повну суму франшизи.

Так, відповідно до Полісу №215613250 автомобіль ВАЗ 21074, державний номерний знак НОМЕР_1 був застрахований у ТДВ СК «Альфа - Гарант», строк дії поліса з 09.07.2023 року по 08.07.2024 року. Страхова сума на одного потерпілого складає - 160000 грн. за шкоду заподіяну майну та 320000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю. Позивач вказує, що для повного ремонту йому необхідна сума у розмірі 143 787, 98 грн. (включаючи ПДВ). За вирахуванням суми, яку позивач вже отримав від ТДВ СК «Альфа- Гарант», залишок суми на відновлення складає 143 787,98 грн. - 31 575 грн. 39 коп. = 112212,59 грн. Так як заявлена позивачем сума (143 787,98 грн.) не перевищує ліміт згідно з Полісом №215613250 - (160000 грн.) то і покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

З приводу стягнення моральної шкоди зазначила, що позивачка ОСОБА_1 жодного разу не зв`язувалась із ОСОБА_2 з жодного питання як пов`язаного із ДТП так і з будь-якого іншого питання. Відповідач зазначає, що неодноразово бачив, як після настання ДТП автомобіль Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 їздить по місту Харків. Крім того, з приводу посилань позивача на нестабільну роботу громадського транспорту зауважує, що громадський транспорт курсує за всіма маршрутами та є безкоштовним. У зв`язку з викладеним вважає, що позовні аимоги про стягнення моральної шкоди не обгрунтовані.

Також щодо позовних вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу зазначила, що вказані вимоги не обґрунтовані належними та допустимими доказами, та пред`явлена сума до стягнення не відповідає складності справі, що розглядається.

З приводу висновку експерта наданому позивачем до матеріалів справи представник відповідача зазначила, що у висновку № ЕР 56/06-24 не має обов`язкових відомостей визначених законодавством: не має додатків які становлять невід`ємну частину висновку та підтверджують припущення та розрахунки. Що за суми визначив оцінщик, як вони розраховані, з яких джерел вони взяті, станом на яку дату вони взяті, яка одиниця виміру та ін. Таким чином є неможливим перевірити та оцінити інформацію: якими джерелами користувався оцінювач для визначення вартості відновлювального ремонту, які саме запасні частини та деталі ним брались у розрахунок, підтвердження ціни даних деталей, запасних частин, матеріалів, їх повний перелік та інше. Також, Позивачем не надано: висновок про розмір спричиненої шкоди з урахуванням фізичного зносу автомобіля; доказів на підтвердження фактичної сплати ремонту автомобіля; доказів фактичного здійснення ремонту автомобіля; доказів на підтвердження різниці у відшкодуванні фактичного розміру шкоди та страхової виплати

Також в матеріалах справи наявний тільки документ який називається «наряд замовлення№ ADZN07323» від 29.11.2023 року. Проте матеріали справи не містять будь-якого платіжного документу, який підтверджує факт сплати позивачем даної суми грошей у готівковій чи безготівковій формі.

До судового засідання представник відповідача ТДВ «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

У наданому до суду відзиві на позов представник відповідача ТДВ «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» - Олійник Є.О. зазначила, що 27.11.2023 року відбулося ДТП за участю відповідача ОСОБА_2 , який керував автомобілем ВАЗ 210774, д.н.з. НОМЕР_1 та автомобілю Volkswagen Passat д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 . Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 210774, д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», згідно полісу № 215613250. Відносини, що склалися між сторонами, у зв`язку з виплатою страхового відшкодування, за полісом № 215613250, врегульовані спеціальним Законом Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Між позивачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було погоджено суму страхового відшкодування, у зв?язку з чим, ОСОБА_1 звернулась до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування від 25.01.2024 року, з проханням відшкодувати шкоду, завдану внаслідок даної ДТП, та зазначила, що «страхове відшкодування, розраховане по калькуляції, складеній уповноваженою особою страховика в розмірі 31 575,39 грн. прошу сплатити протягом 15 днів відповідно до умов п. 36.2 Закону. Претензій щодо розміру страхового відшкодування не маю, та на проведенні оцінки не наполягаю». Таким чином, на підставі п. 36.2 Закону, між позивачем та ТДВ «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» було погоджено суму страхового відшкодування, що підтверджується заявою про страхове відшкодування від 25.01.2024 року, яку ОСОБА_1 подала до ТДВ «Страхова Компанія «Альфа-Гарант».

Таким чином, ТДВ СК «Альфа-Гарант» належним чином, в повному обсязі виконало свої зобов?язання за полісом № 215613250, а вимоги позивача до ТДВ СК «Альфа-Гарант» є незрозумілими та необґрунтованими, оскільки між позивачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було досягнуто згоди про розмір страхового відшкодування, в заяві позивач просила сплатити страхове відшкодування саме в розмірі 31 575.39 грн., в свою чергу ТДВ СК «Альфа-Гарант» вчасно та у повному обсязі сплатило на користь позивача суму страхового відшкодування в повному обсязі, факт оплати підтверджується позивачем у позовній заяві.

Позивачем заявлені позовні вимоги на свою користь солідарно з ТДВ СК «Альфа-Гарант» та відповідача ОСОБА_2 , проте чинне законодавство не передбачає солідарного обов?язку страховика та страхувальника щодо відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, майну потерпілого, зважаючи на що правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів страхового відшкодування відсутні.

З приводу позовних вимог про стягнення солідарно з відповідачів моральної шкоди зазначила, що відповідно до чинного законодавства моральну шкоду повинен відшкодовувати безпосередньо винуватець ДТП.

Окрім того з приводу заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вказала, що представником позивача не надано до суду доказів на підтвердження вартості, обсягу та фактичної оплати виконаних робіт за договором про надання правової допомоги.

Дослідивши матеріали справи, докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що 27.11.2023 року о 12 год 40 хв, ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ 21074, д.н.з. НОМЕР_1 на пр. Байрона (колишня назва пр. Героїв Сталінграду), буд. 16 в м. Харкові, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв наїзд з автомобілем Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , 1985 р.н., який зупинився попереду, від чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_2 порушив п.п. 12.1; 13.1 ПДР України.

Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.02.2024 року (справа № 641/7901/23, 3/641/265/2024) ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто до адміністративної відповідальності застосувавши адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень та стягнуто судовий збір на користь держави в розмірі 536,80 грн. Вказана постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова набрала законної сили 20.02.2024 року.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчиненні вони цією особою.

Відповідно до рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю ""Автодом Харків" № ADZN0773212-02 від 29.11.2023 року ремонті роботи по автомобілю Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 становить 154 269,21 грн.

Згідно до висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-56/06-24 від 19.06.2024 року ОСОБА_6 вартість відновлювальних робіт досліджуваного автомобіля становить 143 787,98 грн.

Згідно до наданої до суду ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяви про страхове відшкодування від 25.01.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 просить сплатити страхове відшкодування розраховане на калькуляцію, складену уповноваженою особою страховика в розмірі 31 575,39 грн. протягом 15 днів відповідно до умов п. 36.2 Закону. Претензій щодо розміру страхового відшкодування не має, та на проведенні оцінки не наполягає.

Позивач у позовній заяві зазначає про отримання від ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхової виплати у розмірі 31 575,39 грн.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюється Конституцією України, ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), ( застосовуються судом в редакції чинній станом на 27.11.2023 року), та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 2.1 статті 2 Закону № 1961-IV передбачено, що якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Вказана норма кореспондується зі частиною другою статті 999 ЦК України, якою встановлено, що до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

У спорах пов`язаних із відшкодуванням шкоди за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів норми Закону № 1961-IV є спеціальними, а цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35).

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі відповідає обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди).

Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (у договірному зобов`язанні ним є страховик).

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Разом із тим, згідно з пунктом 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо за рахунок потерпілої особи (її представника), то сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком. Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 569/13697/15-ц (провадження № 61-5424св18) Верховний Суд зазначив,що за обставин коли позивач підписав заяву про виплату страхового відшкодування і погодився із розміром та способом здійснення страхового відшкодування, який був визначений на той час страховиком відповідно до положень пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, стягнення зі страховика на користь позивача різниці між страховою виплатою та розміром шкоди, з огляду на наявність заяви про страхове відшкодування із погодженим сторонами розміром страхового відшкодування є не обгрунтований та не відповідає положенням Закону.

Також у постанові від 10 червня 2020 року у справі №333/2096/17 (провадження № 61-20343св18) Верховний Суд, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій у частині стягнення зі страховика майнової шкоди, виходив із того, що страховик та потерпілий дійшли згоди про розмір страхового відшкодування, що підтверджено відповідною заявою позивача.

Як встановлено судом, 25.01.2024 року ОСОБА_1 узгодила з ТДВ СК «Альфа - Гарант» розмір страхового відшкодування у сумі 31 575,39 грн., що відображено у заяві про страхове відшкодування від 25.01.2024 року з якої вбачається, що ОСОБА_1 просить сплатити страхове відшкодування розраховане на калькуляцію, складену уповноваженою особою страховика в розмірі 31 575,39 грн. протягом 15 днів відповідно до умов п. 36.2 Закону. Після чого страховик виплатив позивачу узгоджену суму.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що для приватного права властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 (провадження № 61-7013св20), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц (провадження № 61-28728сво18), постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21).

Крім того, для приватного права притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема і в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин.

Доктрина заборони суперечливої поведінки, базується зокрема на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зазначав, що добросовісність - це певний стандарт поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У підписаній ОСОБА_1 заяві про страхове відшкодування зазначено, що вона погоджується з вказаною сумою, відповідно до умов пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, а узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає. Після сплати узгодженої суми всі зобов`язання страховика щодо виплати страхового відшкодування за цим страховим випадком вважаються припиненими.

Тобто, за змістом вказаної заяви ОСОБА_1 , діючи добровільно, на власний розсуд погодилася із розміром страхового відшкодування ТДВ СК «АЛЬФА-Гарант» у сумі 31 575,39 грн. та правовими наслідками такої виплати, а заявлені в подальшому позовні вимоги до страхової компанії та завдавача шкоди суперечить як попередній поведінці ОСОБА_1 , так і засадам розумності та диспозитивності.

Відомостей про те, що позивач підписала указану заяву під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини або не усвідомлюючи значення своїх дій, матеріали справи не містять.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа - Гарант» на її користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 112212,59 грн. задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_1 оплату рахунку по дефектовці у розмірі 1229,60 грн., та стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа - Гарант» на користь ОСОБА_1 витрат на проведення експертизи (висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу) у розмірі 4000 грн., суд зазначає наступне.

Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, у випадку, якщо сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Порядок проведення експертизи та складення висновків експерта за результатами проведеної експертизи визначається відповідно до чинного законодавства України про проведення судових експертиз.

Отже, висновок експертизи може бути відповідним доказом у справі лише в тому разі, коли експертиза була проведена на підставі ухвали суду відповідними судово-експертними установами. У разі коли висновок експертизи наданий стороною (зокрема як додаток до позовної заяви), тобто проведений відповідною експертною установою за її клопотанням чи клопотанням її представника, то такий висновок може розцінюватися судом виключно як письмовий доказ, що підлягає дослідженню в судовому засіданні та відповідній оцінці на підставі ст.ст. 76, 77, 95, 106 ЦПК України. Якщо стосовно цього письмового доказу в судовому засіданні виникнуть сумніви, то, враховуючи характер матеріально-правового спору та залежно від того, яке значення має наявність у справі такої експертизи, суд повинен роз`яснити особам, які беруть участь у справі, про їх право заявити клопотання про призначення проведення судової експертизи на підставіст.103 ЦПК України.

Позивачем до суду на підтвердження завданих пошкоджень автомобілю Volkswagen Passat державний номер НОМЕР_2 надано рахунок № НОМЕР_4 від 29.11.2023 року, наряд-замовлення № ADZN073239 від 29.11.2023 року на загальну суму 1229,60 грн., та висновок щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-56/06-24 від 19.06.2024 року.

Однак, згідно заяви позивача ОСОБА_1 від 25.01.2024 року остання погодилася з сумою страхового відшкодування, відповідно до умов пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV (в редакції від 25.01.2024 року). Узгоджена сума страхового відшкодування є остаточною та перегляду, оскарженню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що на користь позивача було сплачено суму страхового відшкодування, з якою вона погодилась, а тому стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа - Гарант» витрат на замовлення висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № ЕР-56/06-24 від 19.06.2024 року, оплати рахунку по дефектовці у розмірі 1229,60 грн. не передбачена положенням Закону № 1961-IV та задоволенню не підлягають.

З приводу позовних вимог позивача ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Позивач зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна.

Згідно із частиною першою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а також у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до частини 3 статті 23 Цивільного кодексу України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, що її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21) вказано, що абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням усіх обставин справи й доведеності позову.

Суд зауважує, що гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Суд зазначає, що позовні вимоги в частині солідарно стягнення з ОСОБА_2 , ТДВ СК «Альфа - Гарант» моральної шкоди, а саме в частині вимог до ТДВ СК «Альфа - Гарант» задоволенню не підлягають, оскільки згідно до положень ст. 1167 ЦК України винною особою у цій цивільній справі, яка завдала шкоду внаслідок ДТП є відповідач ОСОБА_2 який є особою, яка за законом має нести тягар відповідальності за моральну шкоду.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, деякі форми нематеріальної шкоди, включаючи моральні страждання, за самою їхньою природою не завжди можна підтвердити конкретними доказами (рішення у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого Королівства» (Abdulaziz, Cabales and Balkandali v. the United Kingdom) від 28 травня 1985 року, серія А, № 94, п.96), але це не заважає суду присуджувати грошову компенсацію, якщо у нього є розумні підстави вважати, що заявник зазнав моральної травми, яка потребує такого відшкодування.

В цьому рішенні, зазначається, що "з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги". Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи вимоги в частині заподіяння моральної шкоди, позивач посилалась на те що, у зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, в неї змінився усталений спосіб і ритм життя, вона була змушена ремонтувати автомобіль та проводити оцінку збитків.

Встановлені судом обставини справи, на переконання суду, призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв`язку із заподіянням шкоди винними діями відповідача її майну. Так, в результаті ДТП транспортний засіб позивача отримав механічні пошкодження. Позивач вимушений був змінити свій звичний спосіб життя, зокрема ДТП створило для неї необхідність здійснення ремонтних робіт автомобіля та внесло зміни у можливість його використання у зв`язку з пошкодженням.

Таким чином, враховуючи характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку що наявні підстави для відшкодування моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та, надавши належну правову оцінку обставинам завдання шкоди, а також глибину моральних страждань, завданих позивачу, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу представника позивача адвоката Катріч М.М. та представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 , суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем до суду надано копію ордеру Серії АН № 1221555 від 26.07.2024 року, копію договору про надання правової допомоги № 1/26-07-24 від 26.07.2024 року, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ДН № 4820/

Однак, матеріали справи не містять рахунків, актів виконаних робіт, квитанцій про сплату за договором про надання правової допомоги № 1/26-07-24 від 26.07.2024 року тощо, що позбавляє суд можливості вирішити питання про стягнення витрат на правничу допомогу, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягають.

З приводу вимог представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про стягнення витрат на правничу допомогу суд зазначає, що представником відповідача надано до суду клопотання про стягнення судових витрат, копія ордеру Серії АХ № 1248486, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, копія договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року, додаткова угода № 1 від 05.11.2024 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року, акт приймання передачі наданих послуг від 05.11.2024 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року, додаткова угода № 2 від 17.06.2025 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року, акт приймання передачі наданих послуг від 17.06.2024 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року.

Відповідно до додаткової угоди № 1 від 05.11.2024 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року вбачається, що сторони погодили вартість здійснених/виконаних робіт/послуг адвоката становить: складання та подання заяви до суду про ознайомлення з матеріалами справи (17.10.2024 року) та повторний виїзд до суду для ознайомлення з матеріалами справи (18.10.2024 року) (2 години - 1000 грн.; аналіз (вивчення) фактичних обставин справи на підставі отриманих документів, аналіз судової практики (по тексту відзиву є посилання на більше ніж 10 постанов Верховного Суду з даного питання, які проаналізовані та зроблені відповідні висновки на їх підставі) (1 година) 1000 грн.; надання юридичної консультації клієнту (1 година) 1000 грн.; збирання доказів (складання та направлення адвокатського запиту до страхової ДТВ СК «Альфа-Гарант», отримання на поштовому відділенні відповіді на адвокатський запит від страхової, витрати за пересилання запиту (2 години) 2000 грн., складання, оформлення та подання (направлення поштою) відзиву на позовну заяву на адресу позивача та через електронний суд до суду та представника позивача 6000 грн., участь у судових засіданнях (прогнозовано 2 засідання) та в разі необхідності складання та подання необхідних заяв/клопотань та вчинення будь-яких інших дій пов`язаних з розглядом справи 7000 грн., всього 18 000 грн.

На підтвердження надання зазначених послуг, представником відповідача було надано акт приймання передачі наданих послуг від 17.06.2024 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 05.11.2024 року.

З акту приймання передачі наданих послуг від 17.06.2024 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року вбачається, що сторони погодили, що адвокат витрачає від 2 годин та більше робочого часу для участі в судовому засіданні в приміщенні суду, а тому загалом додаткового витрачено 10 годин робочого часу та вартість наданих послуг складає 10 000 грн.

На підставі вищевикладеного, враховуючи понесені відповідачем ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, які складають ознайомлення з матеріалами справи вивчення фактичних обставин справи, надання юридичної консультації клієнту, складання та направлення адвокатського запиту до страхової ТДВ СК «Альфа-Гарант», складання, оформлення та подання відзиву, а також участь представника відповідача у трьох судових засіданнях (14.05.2025 року, 18.06.2025 року, 13.10.2025 року -6000грн. =2000 грн. *3 судові засідання), участь в яких підтверджується журналами судових засідань, на загальну суму 17 000 грн.

При цьому слід зазначити, що відповідачем не конкретизовано вартість та не наведено детальний перелік наданих послуг, які передбачені додатковою угодою № 1 від 05.11.2024 року до договору № 17/10 про надання правової допомоги від 17.10.2024 року визначених у п.2.6 зазначеного договору щодо участі у судових засіданнях (прогнозовано 2 засідання) та в разі необхідності складання та подання необхідних заяв/клопотань та вчинення будь-яких інших дій пов`язаних з розглядом справи вартістю 7000 грн., у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для їх стягнення з позивача.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 сформовано правовий висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, приписами статей 123- 130 ГПК України, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 88 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга цієї статті).

Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією Серії 12 ААБ № 734386 від 13.11.2020 року року ОСОБА_1 є інвалідом II групи безстроково, у зв`язку з чим відноситься до омсіб, які звільнені від сплати судового збору.

Водночас відповідно до частин першої, другої статті 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно із частиною третьою цієї статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу.

Положеннями частини першої статті 84 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 17.11.2017 року у справі №6-1544цс/17 інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп звільняються від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», при цьому пільг для зазначених вище осіб з інвалідністю при відшкодування витрат на правову допомогу за умови їх доведеності, не передбачено чинним законодавством та вони покладаються на сторони в загальному порядку.

Виходячи з зазначених положень законодавства, якими встановлено, що витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, а також той факт, що відповідач у справі належним чином документально підтвердив такі витрати, суд приходить до висновку про їх часткове стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 .

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з позивачана користь відповідача ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з ч. 2 ст. 79 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, з відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 49,85 грн., судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1374,57 грн. компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

В іншій частині позовні вимоги - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 5000 (сім тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 49 (сорок дев`ять) грн. 85 коп.

Судовий збір за вимоги майнового характеру в розмірі 1374 (одна тисяча триста сімдесят чотири) грн. 57 коп - компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано - після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи - в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова Компанія «Альфа-Гарант», адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Лесі Українки, 26, .

Суддя М.Ю.Онупко