ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9878/25 Справа № 214/4993/24 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справі, цивільну справу за апеляційною скаргою Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут»на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2025 року, ухвалене суддею Поповим В.П. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, дата складення повного судового рішення відсутня,

ВСТАНОВИВ

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернуся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (далі по тексту ТОВ «Дніпропетровськгаз збут») про визнання незаконною відмову у наданні ідповіді та про витребування відповіді.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2022 року по справі №214/995/22 позивач визнаний споживачем природного газу постачальника відповідача, на підставі положень Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП 30 вересня 2015 року №2500. 26 січня 2024 року позивач звернувся до відповідача із запитом про надання наступної інформації: 1) чи має відповідач відношення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 2) яке відношення має відповідач до Кодексу ГТС, якщо він не займається транспортуванням газу; 3) з яких правових підстав відповідачем була отримана дебіторська заборгованість позивача у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз» та чому вона одразу не була повернута позивачу; 4) надати копії документів, які підтверджують надсилання та отримання позивачем заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору та копії документів, що підтверджують акцептування позивачем приєднання до умов Договору. 26 лютого 2024 року за вих. №497-Лв-394-0224 відповідачем, в порушення вимог законодавства України, була надана неповна відповідь на питання, зазначені у заяві-запиті від 26.01.2024 року. 07 березня 2024 року позивач знову звернувся до відповідача із заявою-запитом про надання наступної інформації, у доступі до якої 26 лютого 2024 року йому було відмовлено: 1) з яких правових підстав відповідачем була отримана його дебіторська заборгованість у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз»; 2) надати письмову форму договору постачання природного газу між заявником та відповідачем від 01.11.2015 року; 3) надати копію заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору, встановленого постановою від 30.09.2015 року №2500; 4) який граничний строк встановлений на перевірку лічильника газу, після припинення дії договору постачання та яким законом це передбачено; 5) якими законодавчими актами керувався Відповідач при наданні доручення АТ «Криворіжгаз» на перевірку лічильника газу. 27 березня 2024 року за вих. №497-Сл-852-0324 відповідачем, знову, в порушення вимог законодавства України, була надана відповідь на питання, зазначені у заяві-запиті від 26.01.2024 року не по суті запиту, що вважається неправомірною відмовою в наданні інформації. У зв`язку з викладеним позивач вимушений був звернутись до суду з даним позовом.

Просить просить визнати дії ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» щодо ненадання (надання неповної) інформації за запитами від 26.01.2024 року та 07.03.2024 року, як порушення норм законодавства України та зобов`язати відповідача надати повну інформацію, що запитувалась згідно інформаційних запитів, у встановлений законом десятиденний строк, а саме: 1) з яких правових підстав відповідачем була отримана його дебіторська заборгованість у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз»; 2) надати письмову форму договору постачання природного газу між заявником та відповідачем від 01.11.2015 року; 3) надати копію заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору, встановленого постановою від 30.09.2015 року №2500; 4) який граничний строк встановлений на перевірку лічильника газу, після припинення дії договору постачання та яким законом це передбачено; 5) якими законодавчими актами керувався відповідач при наданні доручення АТ «Криворіжгаз» на перевірку лічильника газу.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. Зобов`язано ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» повторно розглянути звернення позивача від 26.01.2024 року та від 07.03.2024 року, надавши повну інформацію по кожному окремо поставленому питанню. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», посилаючись на неправильну оцінку наданих доказів, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2025 року в частині задоволених позовних вимог, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ Дніпропетровськгаз збут» в повному обсязі надало відповіді на питання, викладені в запитах споживача виключно в межах компетенції постачальника природного газу, в тому числі щодо договору постачання природного газу, за виключенням питань, які стосуються не постачальника прордного газу, а оператора ГРМ.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» залишити без задоволення, рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2025 року залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

ОСОБА_1 надав заяву, в якій просить судовий розгляд справи провести у відсутності заявника на підставі наявним матеріалів справи, позов підтримує та просить його задовольнити.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, заявлених позовних вимог за наявними у справі матеріалами, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачем ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у задоволеній частині, тому в іншій частині в апеляційному порядку не перевіряється відповідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції встановивши, що відповідач, маючи відповідний обов`язок щодо всебічного, повного розгляду звернень позивача та надання відповіді на усі поставлені питання, не здійснив указаних дій, дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення позивача від 26.01.2024 року та від 07.03.2024 року, надавши повну інформацію по кожному окремо поставленому питанню.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно ч. 1-3 ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - це письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Устатті 5 Закону України «Про звернення громадян» йдеться про те, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Звернення може бути усним чи письмовим.

Письмове звернення надсилається поштою або передається громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, повноваження якої оформлені відповідно до законодавства. Письмове звернення також може бути надіслане з використанням мережі Інтернет, засобів електронного зв`язку (електронне звернення).

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно статті 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.

Згідно ч. 1ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Отже Законом України «Про звернення громадян» встановлено обов`язок органів, до яких направлені звернення, повідомляти осіб про наслідки їхнього розгляду з доведенням змісту відповіді до заявника.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 26 січня 2024 року позивач звернувся до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» із заявою про надання роз`яснення щодо наступних питань: 1) чи має відповідач відношення до органів державної влади та органів місцевого самоврядування; 2) яке відношення має відповідач до Кодексу ГТС, якщо він не займається транспортуванням газу; 3) з яких правових підстав відповідачем була отримана дебіторська заборгованість позивача у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз» та чому вона одразу не була повернута позивачу; 4) надати копії документів, які підтверджують надсилання та отримання позивачем заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору та копії документів, що підтверджують акцептування позивачем приєднання до умов Договору.

26 лютого 2024 року за вих. №497-Лв-394-0224 відповідачем щодо розгляду звернення позивача від 26.01.2024 року була надана відповідь без конкретизації по кожному питанню окремо, із переважним цитуванням положень законодавства України та зауваженням того, що інформація щодо організації відносин та правового регулювання відносин споживача природного газу та постачальника природного газу надавалась позивачу також під час судового розгляду цивільної справи №214/3113/22 за його позовом до ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та АТ «Киворіжгаз» про захист прав споживача та іншої цивільної справи №214/995/22 за позовом ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» до позивача у цій справі про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, рішення за якими набрали законної сили.

За результатами отримання та ознайомлення з наданою відповіддю, позивач не погодився з її змістом та 07 березня 2024 року знову звернувся до відповідача із заявою про надання відповіді на наступне: 1) з яких правових підстав відповідачем була отримана його дебіторська заборгованість у розмірі 904 грн. 59 коп. від АТ «Криворіжгаз»; 2) надати письмову форму договору постачання природного газу між заявником та відповідачем від 01.11.2015 року; 3) надати копію заяви-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до Договору, встановленого постановою від 30.09.2015 року №2500; 4) який граничний строк встановлений на перевірку лічильника газу, після припинення дії договору постачання та яким законом це передбачено; 5) якими законодавчими актами керувався відповідач при наданні доручення АТ «Криворіжгаз» на перевірку лічильника газу.

27 березня 2024 року за вих. №497-Сл-852-0324 відповідачем була надана позивачу відповідь на його запит від 07.03.2024 року, згідно якої відповідачем була надана відповідь також без конкретизації по кожному питанню окремо та, яка містила в собі загальне цитування положень законодавства України.

Аналізуючі зміст наданих відповідачем відповідей, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем було надано відповіді на заяви позивача в межах встановленого законом строку, однак вони не містять чітких та конкретних відповідей на поставлені питання чи обґрунтованої відмови від надання відповідної відповіді стосовно якогось питання чи неможливості надання такої відповіді з посиланням на відповідні положення законодавства України.

У зв`язку з зазначеним, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що надані відповідачем відповіді є неповними та не чіткими стосовно кожного окремо поставленого позивачем питання, а відтак, відповідач у спірних правовідносинах допустив порушення вказаних вище вимог чинного законодавства та не діяв у вказаній частині на підставі, у межах повноважень і спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367,368,374,375,381,382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 жотвня 2025 року.

Головуючий:

Судді: