Провадження №: 2/755/7505/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" жовтня 2025 р. місто Київ

Дніпровський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Савлук Т.В., розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання припиненими зобов`язань за договорами та зняття заборони відчуження нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Акціонерного товариства «Сенс Банк» з вимогами:

«визнати припиненими зобов`язання за договором № 614 від 13.11.2007 року про іпотечний борг укладеним між ОСОБА_1 та АК промислово-інвестиційним банком «Промінвестбанк», права кредитора за яким перейшли до Акціонерного товариства «Сенс Банк»;

визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 як іпотекодавця за іпотечним договором від 13.11.2007 року зареєстрований в реєстрі за № 298, укладеним між ОСОБА_1 та АК промислово-інвестиційним банком «Промінвестбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до АТ «Сенс Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крушельницьким П.М. зареєстрований в реєстрі за № 298.

зняти заборону відчуження з квартири за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 79,40 кв.м., що була накладена у зв`язку із укладенням іпотечного договору між ОСОБА_1 та АК промислово-інвестиційним банком «Промінвестбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до АТ «Сенс Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крушельницьким П.М. зареєстрований в реєстрі за № 298 шляхом виключення записів з відповідних реєстрів: а саме: заборону на нерухоме майно (реєстраційний номер 41529577) та іпотеку (реєстраційний номер 41529450)».

17 лютого 2025 року Дніпровським районним судом міста Києва відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Положеннями статті 174 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до статей 174, 178 Цивільного процесуального кодексу України відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Відповідно до статті 268 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 13 листопада 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний борг № 614, згідно з умовами якого банк надавав позичальнику кредитні кошти у розмірі 118800 доларів США, строком до 12 листопада 2027 року зі сплатою 10 % річних для рефінансування заборгованості за кредитом для будівництва приватного будинку.

Позичальник зобов`язувалася повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно з умов договору та тарифів кредитора.

В забезпечення виконання зобов`язань 13 листопада 2007 року між ЗАТ «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 616, відповідно до якого ОСОБА_2 як поручитель поручається за виконання позичальником обов`язків , що виникли на підставі основного договору.

17 грудня 2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк» відступило право вимоги до кредитних договорів укладених між ПАТ «Акціонерний комерційний промисловий інвестиційний банк» та фізичними особами.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість в сумі 1105259 грн 24 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у справі в сумі 1827 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судовий збір у справі в сумі 1827 грн.

З інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається наявність зареєстрованих обтяжень майна, про що внесено відповідні записи:

- номер запису про іпотеку: 41529450; дата, час державної реєстрації: 13.11.2007 12:22:11; державний реєстратор: приватний нотаріус Русанюк Золтан Золтанович, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ; документи, подані для державної реєстрації: іпотечний договір, серія та номер: 298, виданий 13.11.2007, видавник: Приватний нотаріус Крушельницький П.М.; підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57679457 від 16.04.2021 10:17:03, приватний нотаріус Русанюк Золтан Золтанович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ; відомості про основне зобов`язання: Строк виконання основного зобов`язання: 12.11.2027, розмір основного зобов`язання: 118800,00 долари США, правочин, в якому встановлено основне зобов`язання: Договір про іпотечний борг, серія та номер: 614, виданий 13.11.2007, видавник: Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк; відомості про суб?єктів: Іпотекодержатель: ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "АЛЬФА-БАНК", ; Іпотекодавець: ОСОБА_1 ; перенесено із запису: 3177328;

- номер запису про обтяження: 41529577; дата, час державної реєстрації: 13.11.2007 12:10:11; державний реєстратор: приватний нотаріус Русанюк Золтан Золтанович, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ; документи, подані для державної реєстрації: іпотечний договір, серія та номер: 298, виданий 13.11.2007, видавник: Приватний нотаріус Крушельницький П.М.; підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 57679457 від 16.04.2021 10:17:03, приватний нотаріус Русанюк Золтан Золтанович, Київський міський нотаріальний округ, м.Київ; вид обтяження: заборона на нерухоме майно; відомості про суб`єктів обтяження: Особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1; відомості про реєстрацію до поновлення/ перенесення: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 6018537, 13.11.2007 12:10:11; опис предмета обтяження: загальною площею 79,40 кв.м., яка складається з двох кімнат, житловою площею 39,10 кв.м.

12 серпня 2022 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило назву на Акціонерне товариство «Сенс-Банк».

Згідно з квитанцією від 31 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 сплатила на рахунок стягувача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» 1105259 грн 24 коп. (призначення платежу - погашення згідно рішення суду за позовом АТ «Сенс Банк», по справі №755/16802/15-ц по кредиту № 614 R01 від 13.11.2007. Відповідач ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 ).

Згідно з квитанцією від 31 травня 2024 року позивач ОСОБА_1 сплатила на рахунок стягувача Акціонерного товариства «Сенс-Банк» 3654 грн 00 коп. (призначення платежу - погашення судового збору за позовом АТ «Сенс Банк», по справі №755/16802/15-ц по кредиту № 614_R01 від 13.11.2007. Відповідач ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 ).

У частині першій статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Як передбачено частиною першою статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов`язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором, у тому числі і випадку, передбаченому частиною другою статті 1050 ЦК України, позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.

У постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів.

Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна.

У статті 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання в межах вартості предмета іпотеки.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України).

Однією з таких підстав, встановлених законом, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України).

Оскільки у статті 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання. При цьому законодавство не вимагає від іпотекодавця будь-яких дій, пов`язаних з припиненням іпотеки, оскільки за відсутності іншої обґрунтованої заборгованості іпотека припиняється за фактом виконання основного зобов`язання.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про стягнення заборгованості та припинення у зв`язку із цим основного зобов`язання - іпотека припиняється.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18) зробила висновок про те, що у разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.

У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами належне виконання в повному обсязі умов іпотечного договору від 13 листопада 2007 року та відсутності кредитної заборгованості за цим договором, а відтак наявні підстави для припинення іпотеки як забезпечення виконання кредитного зобов`язання ОСОБА_1 перед банком, у свою чергу, відповідач не скористався процесуальним правом висловити свої заперечення на позов та надати докази, які мали спростувати наведені позивачем підстави для припинення зобов`язання за іпотечним договором, суду не надав.

Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у редакції, чинній на час укладення іпотечного договору).

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження.

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами в реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 26 січня 2022 року у справі № 127/26402/20 (провадження № 61-12159св21) та від 25 червня 2024 року у справі № 646/5878/20 (провадження № 61-1152св23).

Відповідно до статті 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна.

Згідно з пунктом 5 Глави 15 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 року (далі - Порядок), нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 6.1 Глави 15 Розділу ІІ Порядку передбачено, що про зняття заборони, а також про зняття судовими або слідчими органами та органами державної виконавчої служби накладеного ними арешту на майно нотаріус робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Отже, законодавством передбачено підстави та порядок зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Враховуючи необхідність документального закріплення підстав зняття нотаріусом заборони відчуження нерухомого майна (нотаріус не може зняти заборону без офіційного звернення), у разі особистого звернення до нотаріуса осіб, які є ініціаторами зняття заборони, та мають на це необхідні права та повноваження, нотаріусу слід відбирати від таких осіб відповідну заяву, в якій міститиметься прохання про зняття заборони відчуження нерухомого майна та до якої додаються необхідні підтверджуючі документи.

При одержанні заяви та підтверджуючих документів, на виконання пункту 6.1. Глави 15 Розділу ІІ Порядку, нотаріус реєструє таку заяву в журналі реєстрації вхідних документів та робить відповідні відмітки в реєстрі для реєстрації заборон і арештів та в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

Після зняття заборони відчуження нерухомого майна нотаріус, який зняв заборону, може провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також припинення іншого речового права (іпотеки) - у разі, коли знімається заборона з предмета іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тобто, у процедурі зняття заборони первинними є дії щодо завершення початої нотаріальної дії з накладення заборони (з проставленням відміток у відповідному реєстрі та алфавітній книзі та проставлення відмітки на правочині) та лише після цього можливе внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо припинення заборони та іпотеки.

Виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист в суді порушених або невизнаних прав, рівності процесуальних прав і обов`язків сторін, суд вважає, що зняття заборони з нерухомого майна є неправильним способом захисту порушених прав власника майна, оскільки у випадку одержання відповідної заяви та підтверджуючих документів або за наявності рішення суду нотаріус сам повинен відповідно до вимог закону зняти заборону відчуження майна та провести державну реєстрацію припинення обтяження (заборони), а також - припинити інше речове право (іпотеку). Тобто такий обов`язок нотаріуса передбачений законом, а тому не може бути додатково покладений судовим рішенням.

З урахуванням вищенаведеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги про зняття заборони з нерухомого майна задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання припиненими зобов`язань за договорами та зняття заборони відчуження нерухомого майна підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 258, 259, 263-265, 273, 274-279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сенс Банк» про визнання припиненими зобов`язань за договорами та зняття заборони відчуження нерухомого майна, - задовольнити частково.

Визнати припиненими зобов`язання за договором № 614 від 13.11.2007 року про іпотечний борг, укладений між ОСОБА_1 та АК промислово-інвестиційним банком «Промінвестбанк», права кредитора за яким перейшли до Акціонерного товариства «Сенс Банк».

Визнати припиненими зобов`язання ОСОБА_1 як іпотекодавця за іпотечним договором від 13.11.2007 року зареєстрований в реєстрі за № 298, укладеним між ОСОБА_1 та АК промислово-інвестиційним банком «Промінвестбанк», права іпотекодержателя за яким перейшли до Акціонерного товариства «Сенс Банк», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Крушельницьким П.М., зареєстрований в реєстрі за № 298.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

С у д д я: