Справа № 464/4542/25
пр.№ 2/464/2081/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2025 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: судді Шашуріної Г.О.,

за участі секретаря Федак Б.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу № 464/4542/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

у с т а н о в и в:

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 14 399, 09 грн, як різницю між вартістю виконаних робіт і сумою виплаченого МТСБУ страхового відшкодування та 5000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 30 червня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.

Ухвалою судді від 08 липня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому він позов заперечує, покликається на те, що МТСБУ здійснено позивачу виплату страхового відшкодування. Щодо моральної шкоди то така, на думку відповідача, позивачу завдана не була.

Позивачем подано відповідь на відзив, згідно якого він покликається на законодавчу обґрунтованість вимог про стягнення матеріальної шкоди, а також наголошує на підставах для задоволення вимог про стягнення морального відшкодування.

Ухвалою судді від 17 вересня 2025 року вирішено проводити розгляд даної справи в по-рядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Залучено до участі в справі в якості третьої особи Моторне (транспортне) страхове бюро України.

Третьою особою подано заяву - пояснення, згідно якої зобов`язання між позивачем та МТСБУ припинилися виконанням, проведеним належним чином.

Учасники справи у судове засідання призначене на 12:30 год 15 жовтня 2025 року не з`явилися, скористалися правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, по-даним відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях (ст.ст.12, 81 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право звернути-ся до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з положеннями ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку із пошкодженням або знищенням речі, а також витрати, які особа зробила або му-сить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Так, відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

При дослідженні доказів, судом встановлено наступне.

12.12.2024 о 08:17 у м. Львові по вул. Підстригача - Трускавецька, водій ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «Renault Laguna» д.н.з. НОМЕР_1 , не переконавшись в безпечній швидкості руху, не дотримався дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_2 , що призвело до технічних пошкоджень транспортних засобів і заподіяння матеріальних збитків, чим порушив вимоги п.12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 14.01.2025 у справі № 465/10217/25, що набрала законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, в силу положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України, винуватість ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортним засобам завдано механічних пошкоджень, є встановленою та доказуванню не підлягає.

Згідно рішення МТСБУ:111818 прийнято рішення про виплату позивачу відшкодування шкоди в розмірі 16902, 87 грн.

Як вбачається з звіту про оцінку автомобіля «Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_2 №4/25, вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_2 складає 31301,95 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля Opel Mokka» д.н.з. НОМЕР_2 з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових КТЗ складає 16901,86 грн.

Вказаний висновок складено особою, яка має кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, такий містить посилання на довідково-нормативну літературу, калькуляцію вартості відновлювального ремонту, акт огляду транспортного засобу, фототаблицю його пошкоджень.

Таким чином, зважаючи на те, що позивач в силу ст.ст.12, 81 ЦПК України не позбавлена права доведення реального розміру матеріального збитку, завданого їй внаслідок ДТП, поданий нею висновок складено з дотриманням вимог чинного законодавства, а відповідачем такий жодними доказами спростовано, заяв про призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування її доводів до суду не надходило, відтак суд приймає такий звіт як належний та допустимий доказ розміру завданої матеріальної шкоди.

Окрім цього, частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Верховний Суд в постановах від 13 травня 2019 року (справа №522/538/17) та від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20) прийшов до аналогічних висновків.

Таким чином, якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується воло-дільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Також, у Постанові Верховного Суду від 26.06.2018 року № 61-9547св18 зазначено, що системний аналіз ст. ст. 1992, 1994 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний роз-мір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкоджено-го майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (відновлювальний ремонт транспортного засобу).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19.

Враховуючи те, що страхова виплата є недостатньою для повного відшкодування шкоди, завданої позивачеві внаслідок пошкодження її автомобіля в ДТП, яка сталась з вини відповідача ОСОБА_2 то з нього, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром страхового відшкодування (16902, 87 грн.) і фактичним розмір завданої шкоди (вартістю відновлювального ремонту автомобіля позивача без урахування фізичного зносу вузлів і деталей у розмірі 31301,95 грн.), що становить 14399,09 грн.

При вирішенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн., суд зважає на наступне.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йо-му шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, а ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин (постанова Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі № 639/2981/19).

Таким чином встановлено, що ОСОБА_2 порушив Правила дорожнього руху, що призвело до настання ДТП, його винуватість у вчиненні якої є доведеною, відтак щодо позивача вчинено протиправні дії, оскільки автомобіль, яким остання керувала, пошкоджено, чим завдано їй збитків. Також, суд бере до уваги пасивну поведінка відповідача щодо усунення шкоди, що змусило позивачку звернутись до суду за захистом порушеного права, у зв`язку із чим погоджується з доводами позивача про те, що наведені обставини призвели до зміни її звичного способу життя та втрати засобу пересування, у зв`язку із чим остання повинна була докладати зусиль для вирішення питань, пов`язаних з визначенням розміру завданої шкоди, пред`явленням позову, чим однозначно завдано їй душевних страждань та переживань та морально-психологічного дискомфорту.

Разом з тим, позивачем не долучено достатніх доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, визначеної нею у розмірі 5 000,00 грн, відтак, на думку суду, такий розмір, з огляду на характер і тривалість страждань позивача, є завищеним.

За наведених обставин, з урахуванням принципу розумності, справедливості та співмірності, суд приходить до висновку, що позов в цій частині слід задовольнити частково, та стяг-нути з відповідача на користь позивача завдану моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн., що буде достатнім та розумним розміром для задоволення моральної шкоди, понесеної позивачем.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;

За змістом ч.1, п. п.1, 3 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 89, 133, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 14 399 (чотирнадцять тисяч триста дев`яносто дев`ять) гривень 09 (дев`ять) копійок, моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 (дев`яносто шість) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення суду складено 20 жовтня 2025 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ;

Третя особа: Моторне (транспортне) страхове бюро України, місцезнаходження: м. Київ, Русанівський бульвар, 8, .

Суддя Галина ШАШУРІНА