ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року місто Чернівці справа № 715/317/25

провадження №22-ц/822/851/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, головуючий в суді першої інстанції суддя Цуркан В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2024 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про збільшення розміру аліментів.

Посилалася на те, що з 23 червня 2008 року по 01 серпня 2022 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2022 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Від даного шлюбу народилися двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з нею та перебувають на її утриманні.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2022 року, було вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 2500 гривень щомісячно на кожну дитину, що підлягає індексації відповідно закону.

Зазначає, що відповідач, будучи батьком дітей, не виконує покладеного на нього законом та рішенням суду обов`язку в матеріальному забезпечені дітей.

Вказує, що діти потребують постійного належного розвитку, навчання, харчування, одягу, іграшок, лікування. Зазначає, що ОСОБА_2 матеріально забезпечений, виїхав для працевлаштування до Республіки Німеччина де проживає в м. Штутгарді, стан здоров`я відповідача задовільний, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб у нього на утриманні немає.

Просила збільшити розмір стягнення аліментів та стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 7000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, який визначений рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 4000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Ухвалою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 28 липня 2025 року заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_7 про перегляд заочного рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2025 року у справі №715/317/25 залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Поклітар Г.О., просила рішення скасувати та в позові відмовити повністю.

Посилається на те, що позивачем не подано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження покращення матеріального становища, погіршення або поліпшення здоров`я когось із сторін та інших випадків, передбачених статтею 192 СК України. Відповідач не працевлаштований, не є фізичною особою - підприємцем, має нестабільний дохід від ведення натурального господарства. На підтвердження відсутності доходів від працевлаштування надали до суду 1-ї інстанції довідку із ДПІ у Глибоцькому районі.

Покращення матеріального становища відповідача не відбулось. Натомість відповідач ОСОБА_2 проживає в Україні та не виїжджав з України, що підтверджується копіями сторінок його закордонного паспорта. Відповідач не має права на виїзд із України як військовозобов`язаний, постійно проживає у селі Волока Чернівецького району Чернівецької області.

Доказів виїзду до Республіки Німеччина ОСОБА_2 та його працевлаштування за кордоном позивач не надав.

Покращення матеріального становища відповідача із часу присудження аліментів у твердій грошовій сумі за рішенням Глибоцького районного суду не відбулося, а тому відсутні підстави для збільшення розміру аліментів.

Доходів для сплати аліментів у більшому розмірі відповідач не має.

Крім того у ОСОБА_2 є інші утриманці, яких він зобов`язаний утримувати згідно закону, - непрацездатні батьки, які проживають разом з ним. На підтвердження цих обставин надали копію свідоцтва про народження, копію пенсійного посвідчення батька та копію паспорта матері.

Обставина спільного проживання із батьками підтверджується довідкою про склад сім`ї, яка є в матеріалах справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Паланійчук В.П. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказав, що відповідач аліменти не сплачував взагалі, з дітьми не спілкується, не цікавиться їхнім життям і жодних дій щодо виконання своїх батьківських обов`язків не вчиняє.

Діти проживають з матір`ю та перебувають на її повному утриманні.

Дітям потрібний належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Відповідач матеріально забезпечений, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні немає, а тому має можливість сплачувати аліменти щомісячно в загальному розмірі 8000 грн.

Мотивувальна частина

Межі розгляду справи

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 (а.с.10, 11).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2022 року шлюб зареєстрований 23 червня 2008 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у виконавчому комітеті Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 07 розірвано (а.с.13-14).

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2022 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Волока Чернівецького району Чернівецької області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки с. Волока Чернівецького району Чернівецької області, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 26 липня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.15).

Як вбачається з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого Глибоцьким ВДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ЗМУМЮ 10 лютого 2025 року, заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів за період з липня 2022 року по січень 2025 року становить 150967,74 грн. (а.с.27).

Мотиви та доводи, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково і розмір аліментів, який стягується з відповідача слід збільшити з 2500 грн. до 4000 грн. на кожну дитину щомісячно.

Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, не відповідає вищезазначеним вимогам.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У вказаній нормі закріплено перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів за рішенням суду: а) зміна матеріального стану; б) зміна сімейного стану; в) погіршення або поліпшення здоров`я.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Крім цього аналізуючи норми статті 192 СК України, слід вказати, що розмір аліментів який стягується на дитину може бути змінений у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2022 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Волока Чернівецького району Чернівецької області, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , жительки с. Волока Чернівецького району Чернівецької області, аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі по 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень 00 копійок на кожну дитину щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 26 липня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с.15).

З позовних вимог вбачається, що позивач просить суд збільшити розмір аліментів визначених рішенням суду, посилаючись на те, що із часу винесення рішення суду про стягнення аліментів витрати на дітей зросли.

При вирішенні питання про збільшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у відповідному розмірі.

Свідченням матеріального становища платника аліментів є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні.

Розпорядившись своїми цивільними та процесуальними правами на власний розсуд, позивачка не виконала вимог закону щодо належного обґрунтування та доказування позову, вимоги ґрунтувалися на недопустимих у доказуванні припущеннях.

Будь-яких доказів зміни матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також доказів про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, матеріальних потреб дітей, їх стану здоров`я, позивачкою надано не було.

Зокрема, позивачка не довела, що відповідач отримує дохід, який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі, який просить позивачка.

В матеріалах справи відсутні докази щодо офіційного працевлаштування відповідача, і отримання ним високих заробітків, що підтверджує поліпшення його майнового стану. Позивачка вказує, що відповідач працевлаштований за кордоном, однак доказів з даного приводу суду не надає.

Також позивачка не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я, зокрема те, що вона втратила роботу, отримує менший заробіток, тощо.

Більше того, позивачка не надала доказів збільшення витрат на утримання дітей, зокрема щодо придбанням одягу, оплата за відвідування дітьми гуртків, тощо, а тому просто посилання на ту обставину що витрати зросли не є обставиною у розумінні ст.192 СК України, яка сама по собі надає право вимагати збільшення розміру аліментів.

Висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для збільшення розміру аліментів, оскільки у позивачки зросли витрати на утримання дітей, пов`язаних з придбанням їжі, одягу та інше, враховуючи інфляційні процеси, а також те, що розмір прожиткового мінімуму на дитину виріс порівняно із роком в якому ухвалювалось рішення про збільшення розміру аліментів, судова колегія відхиляє, оскільки самі по собі ці обставини без доведення підстав, передбачених статтею 192 СК України, не є підставою для збільшення розміру аліментів.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що сторони не позбавлені права в майбутньому на звернення до суду з позовом про зміну розміру стягуваних аліментів у зв`язку зі зміною матеріального стану однієї зі сторін, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року частину 2статті 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 зазначила, що зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України, а є підставою для зміни мінімального розміру аліментів, зазначених у виконавчому листі, у процедурі виконання та стягнення аліментів, та враховується під час визначення суми аліментів або заборгованості.

Колегія суддів зазначає, що Законом України від 03 липня 2018 року №2475-VIII частину першу статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено абзацом другим, яким передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Таким чином колегія суддів зазначає, що законодавством передбачений механізм, який надає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше судових рішень про стягнення аліментів у розмірі, нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Зазначені висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51сво18) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі №682/3112/18 (провадження №14-580цс19).

Таким чином, у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального гарантованого розміру аліментів є підставою для самостійного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням такого збільшення з моменту набрання чинності нової редакції статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, апеляційний суд прийшов до висновку, що позивачка не довела, що відповідач отримує дохід, який значно покращив його матеріальне становище з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів та надає йому можливість сплачувати аліменти у новому, більшому розмірі, а також не надала доказів, що свідчать про погіршення її матеріального стану та/або погіршення здоров`я.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення позову немає.

Судом першої інстанції зазначеного не враховано, що призвело до помилкового висновку суду про наявність підстав для задоволення позову та збільшення розміру стягнення аліментів.

Щодо розподілу судових витрат

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення (підпункту б пункту 4 частини 1статті 382 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, тринадцятої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається з мотивувальної частини цієї постанови, суд прийшов до висновку про відмову у позові ОСОБА_1 .

Позивачка за подання позову про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору.

За подання апеляційної скарги відповідач ОСОБА_2 у встановленому порядку та розмірі сплатив судовий збір у сумі 1 453,44 грн. (а.с.58).

Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позивачка ОСОБА_1 відповідно до положень Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору в усіх судових інстанціях, тому у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги відповідача відповідно до вимог ч. 7 ст. 141 ЦПК України в порядку, встановленому Кабінетів Міністрів України, йому належить компенсувати сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір у розмірі 1 453,44 грн.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, рішення слід скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 03 березня 2025 року скасувати та постановити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей відмовити.

Змінити розподіл судових витрат.

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у сумі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривні 44 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк