КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 359/1956/25
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

при секретарі Кононовій Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Куценко Наталії Володимирівни на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року (суддя Муранова-Лесів І.В.) про закриття провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Бориспільського відділу держаної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа: ОСОБА_2 щодо зняття арешту з нерухомого майна,

встановив:

у лютому 2025 року скаржниця звернулась до суду зі скаргою, у якій просила визнати незаконною бездіяльність Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зняття арешту, накладеного на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 та зобов`язати Бориспільський відділ державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вчинити дії щодо зняття (скасування) арешту з нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 8 квітня 2014 року № НОМЕР_1, реєстраційний номер обтяження: 5539639 (спеціальний розділ).

Мотивуючи подану скаргу, скаржниця зазначала, що 11 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 07/11/42/2008-840 від 12 січня 2008 року у розмірі 995 443,14грн перед ВАТ «Надра», вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 299, про звернення стягнення на належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , який був переданий на виконання до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 8 квітня 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Іваниною О.С. було винесено постанову про відкриття

виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, в межах якого на зазначену квартиру був накладений арешт. 25 лютого 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Іваниною О.С. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Скаржниця посилалась на те, що рішенням Баришівського районного суду Київської області від 7 листопада 2024 року у справі № 355/1705/24 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 11 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., зареєстрований в реєстрі за номером 299, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 07/11/42/2008-840 від 12 січня 2008 року у розмірі 995 443,14грн перед ВАТ «Надра». 24 січня 2025 року вона звернулась до державного виконавця із заявою про скасування накладених арештів в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», після визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, однак листом від 30 січня 2025 року Бориспільським відділом держаної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було повідомлено, що згідно даних АСВП 25 лютого 2015 року державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу та відмовлено у знятті арешту з майна, посилаючись на ту обставину, що виконавче провадження № НОМЕР_1 знищено за строком його зберігання, у зв`язку з чим вчинити будь-які дії по виконавчому провадженню не є можливим та рекомендовано звертатись до суду для зняття арешту з майна.

Скаржниця вважала, що дії начальника Бориспільського відділу держаної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо відмови у скасуванні арешту, накладеного на квартиру АДРЕСА_1 та кошти, є неправомірними.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року провадження у справі закрито.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Куценко Н.В. просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Адвокат Куценко Н.В. вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що дана скарга підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки за положеннями статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення у порядку цивільного судочинства. Отже, суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі, оскільки дана скарга підлягає розгляду саме у Бориспільському міськрайонному суді Київської області у порядку цивільного судочинства.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

У додаткових поясненнях представник Бориспільського відділу держаної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - Пироженко Л.І. зазначає, що оскільки апелянтом подано скаргу на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні, яке було відкрито з примусового виконання виконавчого напису, дана скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду апеляційної скарги (с.с.118-124), у судове засідання не з`явилися, представник Бориспільського відділу держаної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пироженко Л.І. подала до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника відділу (с.с. 126-132), інші учасники справи причини неявки не повідомили, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у відсутність учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 11 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за номером 299, згідно якого в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 07/11/42/2008-840 від 12 січня 2008 року у розмірі 995 443,14грн перед ВАТ «Надра», звернуто стягнення на належне ОСОБА_3 на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

8 квітня 2014 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Іваниною О.С. було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання вказаного виконавчого напису (с.с.13).

Постановою головного державного виконавця Іваниної О.С. від 8 квітня 2014 року накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 (с.с.14).

Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області Іваниної О.С. від 25 лютого 2015 року повернуто виконавчий напис № 299 від 11 березня 2014 року стягувачу на підставі пункту 9 частини першої статті 47, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (с.с. 15).

Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 7 листопада 2024 року у справі № 355/1705/24 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 11 березня 2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М., зареєстрований в реєстрі за номером 299, про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 (с.с. 24-27).

24 січня 2025 року адвокат Куценко Н.В. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до Бориспільського відділу державної виконавчої служби із заявою про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 та зняття арешту, накладеного на майно та кошти боржника (с.с.57-58).

Листом від 30 січня 2025 року начальника Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) адвоката Куценко Н.В. повідомлено, що згідно даних АСВП 25 лютого 2015 року державним виконавцем відділу винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу, повторно виконавчий напис на виконання не надходив, виконавче провадження знищено за закінченням строку його зберігання, підстави для зняття арешту відсутні (с.с. 59).

Закриваючи провадження за скаргою ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що скаргу подано на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні, яке було відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, тому розгляд даної скарги віднесено до юрисдикції адміністративних судів відповідно до

ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах матеріального і процесуального права.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо зняття арешту з її майна.

З матеріалів справи вбачається, що арешт на майно ОСОБА_1 був накладний державним виконавцем у рамках виконавчого провадження, яке було відкрито на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

Частиною першою статті 287 КАС України передбачено, що учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду з позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Зазначена норма є загальною і стосується усіх випадків оскарження рішень, дій чи бездіяльності відділу державної виконавчої служби, крім тих, що передбачені прямо в окремому законі.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності виконавців та посадових осіб органів державної виконавчої служби визначений у статті 74 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої вказаної статті рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Частина 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, юрисдикція справ щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите виконавче провадження, а також суб`єктів їх

видання.

Вказаний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 січня 2022 року по справі №711/4734/19.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Питання юрисдикційності справ за скаргами на рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби неодноразово розглядалося Великою Палатою Верховного Суду.

Зокрема, в постанові від 14 березня 2018 року в справі № 213/2012/16 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, «якщо законом установлено порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби до суду, який ухвалив відповідне рішення, як це передбачено для виконання судових рішень, у такому випадку виключається юрисдикція адміністративних судів у такій категорії справ.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і відсутній спеціальний закон, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства».

Отже, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), тобто не за рішенням, ухваленим судом, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто юрисдикція спорів щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби залежить від типу виконавчого документа, на підставі якого було відкрите ВП, а також суб`єктів їх видання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 161/15523/17).

Соріна О.С. звернулася до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця в межах виконавчого провадження № НОМЕР_1, відкритого на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса від 11 березня 2014 року № 299, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що така скарга не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги, що дана скарга не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки за положеннями статті 446 ЦПК України процесуальні питання, пов`язані з виконанням рішень інших органів (посадових осіб), вирішуються судом за місцем виконання відповідного рішення у порядку цивільного судочинства, тому суд першої інстанції безпідставно закрив провадження у справі є безпідставними.

Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.

Згідно із частиною першою статті 448 ЦПК України скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Тобто як право на звернення зі скаргою, так і порядок її розгляду та постановлення ухвали пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України та

його примусовим виконанням.

Якщо виконанню підлягає рішення іншого органу (не суду) і немає спеціального закону, що передбачає порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби, у такому випадку вони підлягають оскарженню в порядку адміністративного судочинства.

У даній справі ОСОБА_1 оскаржила бездіяльність Бориспільського відділу державної виконавчої служби щодо виконання виконавчого напису приватного нотаріуса.

Імперативною нормою закону (частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження») установлено оскарження рішення, дії чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших (не судових) органів (посадових осіб) шляхом подання скарги до відповідного адміністративного суду.

Оскільки скаржниця подала скаргу на бездіяльність відділу державної виконавчої служби з виконання виконавчого документа, виданого іншою посадовою особою, а не судом, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що спір підлягає розгляду у адміністративному суді.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права, тому правових підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куценко Наталії Володимирівни залишити без задоволення, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 22 квітня 2025 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 3 жовтня 2025 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук