Справа № 490/1167/23
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
УХВАЛА

13 жовтня 2025 року суддя Центрального районного суду м. Миколаєва Гуденко О.А., яка діє від імені суду, розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2023 року адвокат Саченко А.П., який діє в інтересах позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у лютому 2023 року звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва із означеним позовом, у якому просив суд ухвалити рішення, яким: визнати право власності ОСОБА_1 на 1/6 частку у праві власності на нежитлове приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з частини І поверху ( приміщення №21), позначеного на плані Літ. В-1, загальною площею 64,3 кв.м., основною площею 27,8 кв.м., підвалу Літ. Впд, загальною площею 36,3 кв. м. та 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 площею 24,50 кв. м., реєстраційний номер майна 726625; визнати право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку у праві власності на нежитлове приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з частини І поверху ( приміщення №21), позначеного на плані Літ. В-1, загальною площею 64,3 кв.м., основною площею 27,8 кв.м., підвалу Літ. Впд, загальною площею 36,3 кв. м. та 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_2 площею 24,50 кв. м., реєстраційний номер майна 726625.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 14.08.2025 року, під головуванням судді Шолох Л.М., постановлено провадження у справі № 490/1167/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування закрити.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 24.09.2025 року ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 14 серпня 2025 рокув частині закриття провадження у справі за позовною вимогою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування на 1/6 частку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_1 скасовано, а справу у цій частинінаправлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 14 серпня 2025 року в іншій частині залишено без змін.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2025 року дану справу розподілено на суддю Черенкову Н.П.

Разом з тим, у провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувала цивільна справа за № 2-299/2011 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , про визнання права власності на 63/100 частини будинку, визнання спільною сумісною власністю частини будинку, визнання права власності на частину будівельних матеріалів та робіт, визнання забудовником домоволодіння, визнання права власності в порядку спадкування на 3/100 частин домоволодіння, визнання права власності на частину нежитлових приміщень та 1/6 частину нежитлових приміщень в порядку спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності по 1/3 частини за кожною на підвальний та перший поверхи житлового будинку, визнання права власності на другий і мансардний поверхи житлового будинку; визнання права власності на спадкове майно по 1/6 частини за кожною.

Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва, під головуванням судді Черенкової Н.П., від 21.11.2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково; визнано за ОСОБА_3 право власності на 18/25 частин будівельних робіт та матеріалів, використаних при будівництві будинку АДРЕСА_3 , та перевести на ОСОБА_3 права та обов`язки забудовника; визнано за ОСОБА_3 право власності на 18/25 частин земельної ділянки по АДРЕСА_3 . В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. В задоволені позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності по 1/3 частини за кожною на підвальний та перший поверхи житлового будинку , визнання права власності на другий і мансардний поверхи житлового будинку; визнання права власності на спадкове майно по 1/6 частини за кожною відмовлено.

05.03.2013 року рішенням апеляційного суду Миколаївської області ухвалено: рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 листопада 2012 року скасувати в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_3 , визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт, вкладених в самочинні добудови та господарські споруди до житлового будинку по АДРЕСА_3 та переведення на неї прав і обов`язків забудовника житлового будинку по АДРЕСА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення. Відмовити у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_3 , визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів та робіт, вкладених в самочинні добудови та господарські споруди до житлового будинку по АДРЕСА_3 та переведення на неї прав і обов`язків забудовника житлового будинку по АДРЕСА_3 . В іншій частині рішення суду від 21 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвалою суду від 06.10.2025 року відведено суддю Черенкову Н.П. від розгляду цивільної справи №490/1167/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.10.2025 року дану справу розподілено на суддю Гуденко О.А.

Разом з тим, у провадженні Центрального районного суду м. Миколаєва перебувала цивільна справа за № 490/4961/19 за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_5 , третя особа - Універсальна товарна біржа «Ріко-Альянс» про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності.

Заочним рішенням суду під головуванням судді Гуденко О.А. від 21 листопада 2019 року позов ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_5 , третя особа - Універсальна товарна біржа «Ріко-Альянс» про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності задоволено.

Визнано дійсним договір №14 купівлі-продажу нежитлового приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_3 - покупцем, та приватним підприємцем ОСОБА_5 - продавцем, та посвідчений на Універсальній товарній біржі «Ріко-Альянс» 3 березня 2003 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на нежитлове приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з: частини І поверху (приміщення № 21), позначеного на плані Літ. В-1,загальною площею 64,3 кв.м., основною площею 27,8 кв.м., підвалу Літ. Впд, загальною площею 36,3 кв.м

Як вбачається зі змісту Постанови Миколаївського апеляційного суду від 24.09.2025 року, якою скасовано ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 14 серпня 2025 рокув частині закриття провадження у справі за позовною вимогою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування на 1/6 частку магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований по АДРЕСА_1 - колегія суддів не погодилася з закриттям провадження у справі в цій частині позовних вимог , оскільки було визнано за рішенням суду у справі №2-299/2011 за кожною з позивачок права власності у порядку спадкування після смерті ОСОБА_6 на 1/6 частку магазину «Медок», який розташований по вул.Великій Морській, 68 у м.Миколаєві, оскільки позивачками вказані інші обставини для задоволення їх позову, а саме визнання дійсним договору купівлі-продажу магазину від 03.03.2003 та визнання права власності на нього за відповідачкою, які відбулися у 2019 році - на підставі рішення суду у справі №490/4961/19.

Реалізація принципу верховенства права, визначеного ЦПК України, є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Статтею 2 Закону України "Про виконаннярішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV визначено, що рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання Україною. У статті 17 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини наявність безсторонності повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями.

Наявність безсторонності, для цілей пункту 1 статті 6, має визначатися за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді в даній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу (рішення у справі Де Куббера (DeCubber) від 26 жовтня 1984 року, серія A, № 86, с. 13-14, п. 24).

Згідно з об`єктивним критерієм, необхідно встановити, чи існують, якщо зовсім не брати до уваги особисту поведінку судді, легко з`ясовувані факти, які можуть ставити під сумнів його безсторонність. З цього погляду навіть виступи можуть мати певне значення. Найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Отже, будь-який суддя, щодо безсторонності якого є законні підстави для побоювань, повинен дати відвід (рішення у справі Де Куббера, серія A, № 86, с. 14, п. 26).

Пункт 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, які схвалені резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, наголошує, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього є неможливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в його неупередженості.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України підстави для відводу (самовідводу) судді є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Частиною 1 статті 39 ЦПК України передбачено, що за наявності підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Виходячи з цих принципів, суддя зобов`язаний заявити самовідвід для забезпечення принципу безсторонності суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід.

Інститут відводу/самовідводу має важливе значення для реалізації демократичних принципів цивільного процесу, сприяє ефективному розгляду справи і забезпечує правильне вирішення спору.

Норма про відвід/самовідвід гарантує неупередженість у здійсненні правосуддя, запобігає можливості скасування рішень за мотивами незаконності складу суду, заінтересованості певних суб`єктів, що з`ясувалися під час перевірки справи вищестоящими інстанціями.

Враховуючи, що суддею Гуденко О.А. постановлено судове рішення у справі №490/4961/19 щодо спірного майна сторін та висловлена думка щодо належності цього майна відповідачеві по справі , тому для ухвалення рішення безстороннім та неупередженим судом, саме з ціллю збереження та підвищення авторитету судової системи України, розгляду справи саме на засадах довіри до суду, вважаю за необхідне заявити самовідвід по справі№ 490/1167/23 .

Заявлений самовідвід суддею Гуденко О.А. на її участь у розгляді справи з заявлених підстав узгоджується з вимогами ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Обґрунтування самовідводу підтверджується Кодексом суддівської етики, Бангалорськими принципами, які передбачають, що суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

Керуючись ст. 36, 41 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИЛА:

Відвести суддю Гуденко О.А. від розгляду цивільної справи №490/1167/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Передати дану справу до канцелярії суду для визначення судді в порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Гуденко О.А.