РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/4047/25

номер провадження 2/695/2230/25

08 жовтня 2025 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Ватажок-Сташинської А.В.,

за участі: секретаря судового засідання Біліченко С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Золотоноша у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернулась ОСОБА_1 (далі позивач) з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 16 жовтня 2012 року у справі №2-1382/2012. Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час донька проживає з позивачем. ОСОБА_3 навчається на ІІ курсі денної форми навчання в навчально-науковому інституті педагогічної освіти, соціальної роботи і мистецтва Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького за спеціальністю Дошкільна освіта за рахунок держзамовлення та термін закінчення навчання складає 30 червня 2028 року, що підтверджується довідкою № 461/07-04 від 07.08.2025 року. У зв`язку з наведеним донька сторін потребує матеріальної допомоги, оскільки потребує постійних витрат на придбання одягу, продуктів харчування, проїзд, оплату навчання та проживання в гуртожитку. Однак відповідач у добровільному порядку надавати матеріальну допомогу відмовляється. З огляду на наведене позивач звернулась до суду з даним позовом та просить стягувати з відповідача на користь доньки ОСОБА_3 аліменти у розмірі від всіх видів доходів щомісячно.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 15.09.2025 відкрито провадження у справі за даним позовом, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у справі за даним позовом.

У судове засідання з розгляду даної справи позивач та третя особа не прибули, надіславши на адресу суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю.

Відповідач у судове засідання також не прибув, надавши перед початком судового засідання заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову та стягнення аліментів не заперечує.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке.

З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у справі №2-1382/2012 від 16.10.2012 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 14.09.2007 виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Золотоноші Золотоніського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а її батьками зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ОСОБА_3 є студенткою ІІ курсу денної форми навчання у навчально-науковому інституті педагогічної освіти, соціальної роботи і мистецтва Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького за спеціальністю «Дошкільна освіта» за рахунок держзамовлення, дата закінчення навчання 30.06.2028, що стверджується довідкою № 461/07-04 від 07.08.2025 директора інституту.

ОСОБА_3 проживає разом з позивачем, що стверджується довідкою голови квартального комітету № 10 м. Золотоноша № 285 від 22.08.2025.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989, яка підписана Україною 21.02.1990, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27.02.1991 № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно з ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст.183 СК України розмір аліментів, які підлягають стягненню на утримання однієї дитини, становить 1/4 частину, на двох дітей - 1/3 частини, на трьох і більше дітей - 1/2 частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Згідно з ст. 201 СК України, до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

З аналізу наведених норм вбачається, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейний кодекс України встановлює принцип рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

При ухваленні рішення суд враховує, що донька сторін ОСОБА_3 навчається в навчально-науковому інституті педагогічної освіти, соціальної роботи і мистецтва Черкаського національного університету ім. Б. Хмельницького за спеціальністю «Дошкільна освіта» на 2 курсі, термін навчання по 30.06.2028, а тому стягнення аліментів з батька на її утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Відповідач проти задоволення позову не заперечує, надавши до суду відповідну заяву.

Таким чином, на підставі викладеного вище та враховуючи, що відповідач визнав позов, та є особою працездатного віку, суд приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги у розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, щомісячно починаючи з дня звернення позивача з даним позовом до суду, тобто 10.09.2025 і до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23-х річного віку.

Частиною 1 ст.430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання судових рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у даній справі, суд зазначає про таке.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Щодо заявленої позивачем вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на користь доньки ОСОБА_3 , суд зауважує, що остання у даній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимогна предмет спору на стороні позивача. Відтак аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , на період навчання належить стягувати з відповідача на користь позивача у справі ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 4, 5, 12, 76-84, 133, 141, 263, 265, 430 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання задовольнити повністю.

Стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , щомісячно, починаючи з 10.09.2025 і до 30.06.2028, але не більш ніж до досягнення донькою 23-річного віку.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів в порядку визначеному ст. 354-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя А.В. Ватажок-Сташинська