Справа № 170/297/23 Головуючий у 1 інстанції: Жевнєрова Н. В.
Провадження № 22-ц/802/1087/25 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Черняк О.В.

з участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, за участю виконавчого комітету Шацької селищної ради, як органу опіки та піклування, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Любомльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Шацького районного суду Волинської області від 14 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

25 травня 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку.

Позов обґрунтовано тим, що 20.08.2021 виконавчим комітетом Шацької селищної ради Шацького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача та відповідача, актовий запис №40. У даному шлюбу в подружжя є неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 26.12.2022 Шацькою селищною радою. Від народження син проживає разом із матір`ю. Усі обов`язки щодо утримання та виховання дитини позивач виконує самостійно. Відповідач ухиляється від обов`язків утримувати та виховувати дитину. На момент пред`явлення позову до суду між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди про добровільну сплату аліментів на дитину. Крім того, позивач на даний час не працює, перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Загальний дохід позивача становить 2860 гривень, який складається з соціальної виплати державної допомоги при народженні дитини, стипендії, яку позивач утримує у зв`язку з навчання. Такий дохід не покриває навіть елементарні витрати на дитину. Позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі, у зв`язку з чим змушена звертатися за допомогою до родичів. Разом із цим відповідач є молодою працездатною особою, отримує дохід, має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини та дружини. Інших осіб не утримує, аліменти не виплачує, усі зароблені кошти, витрачає лише на свої потреби, тому позивач просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1500 гривень, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, до досягнення дитиною трьох років.

Не погоджуючись із позовом, відповідач ОСОБА_2 подав суду зустрічну позовну заяву про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, який обґрунтовано тим, що в лютому 2022 року позивач виїхала за кордон, де перебувала протягом місяця. Через деякий час позивач повідомила відповідачу, що вагітна. ОСОБА_5 запропонував їй після народження дитини зробити тест ДНК, оскільки він не був впевнений, що є батьком дитини. Позивач відмовилася робити вказаний тест. В червні 2022 року позивач переїхала проживати до своїх батьків, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримували, спільного господарства не вели. Після народження дитини відповідач не давав позивачу згоду записати його батьком дитини, тому вважає, що актовий запис про те, що він є батьком ОСОБА_4 не відповідає дійсності, тому він змушений оспорювати батьківство, у зв`язку з чим просить призначити у справі судово-генетичну експертизу.

07 травня 2024 року позивач подала суду заяву про збільшення позовних вимог, у якій просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього ОСОБА_4 . Заяву обґрунтовано тим, що від народження і до моменту подання вказаної заяви дитина повністю перебуває на утриманні матері, відповідач не цікавиться життям сина, не бере участь в його утриманні та вихованні, не цікавиться його здоров`ям та розвитком, не відвідує сина, не спілкується із ним, єдиний раз бачив його, коли дитині був один місяць. Відповідач не проявляє жодної батьківської турботи, більше того, не визнає ОСОБА_6 своїм сином. Вказані обставини, на думку позивача, свідчать про безумовні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 08 травня 2024 року заяву ОСОБА_7 про збільшення позовних вимог, а саме, про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та залучення до участі у справі на підставі ст. 56 ЦК України виконавчого комітету Шацької селищної ради, як органу опіки та піклування, прийнято до розгляду.

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 14 липня 2025 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на утримання дитини, стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, за участю виконавчого комітету Шацької селищної ради, як органу опіки та піклування, на підставі ч. 6 ст. 56 ЦПК України, задоволено повністю.

Позбавлено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , батьківських прав щодо неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 гривень (одна тисяча п`ятсот гривень) але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 25.05.2023, до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

Стягнуто з громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка зареєстрована і проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з якою проживає дитина ОСОБА_4 , аліменти на утримання ОСОБА_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1 500 гривень (одна тисяча п`ятсот гривень), щомісяця, починаючи від дня подання позовної заяви, тобто з 25.05.2023, до досягнення ОСОБА_4 трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства, виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Любомльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), відмовлено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1211,20 гривень (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2147,20 гривень (дві тисячі сто сорок сім гривень 20 копійок).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу у розмірі 21 300 гривень (двадцять одна тисяча триста гривень).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зазначакє, що суд неповно з`ясував обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Просить рішення скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Москалюк О. О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду в частині позбавлення батьківських прав скасувати, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до вимог ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток.

Згідно з ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, ст. 164 цього кодексу передбачає, що за ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2021 року виконавчим комітетом Шацької селищної ради Шацького району Волинської області зареєстровано шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис №40. Після укладення шлюбу прізвище дружина змінено на ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 від 02 вересня 2022 року, виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) - (том 1, арк. 6).

В даному шлюбі у подружжя є малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 28 грудня 2022 року, видане Шацькою селищною радою (том 1, арк. 6).

Рішенням Шацького районного суду Волинської області від 01 лютого 2024 року у цивільній справі №170/919/23, яке набрало законної сили, розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , зареєстрований 20 серпня 2021 року виконавчим комітетом Шацької селищної ради Шацького району Волинської області, актовий запис №40 (том 1, арк. 230).

24 липня 2024 року Ковельським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зареєстровано шлюб ОСОБА_10 та позивача ОСОБА_7 , актовий запис №281. Прізвище позивача змінено на ОСОБА_11 , про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_5 (том 2, арк. 17).

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно з положенням ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В ході судового розгляду встановлено, що жодного з покладених законом на батьків обов`язків відповідач ОСОБА_2 з моменту народження неповнолітнього ОСОБА_6 , тобто з грудня 2022 року по теперішній час не виконує. Відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з дитиною, не створює умов для належного проживання та виховання дитини, не визнає себе батьком дитини, оспорює своє батьківство в судовому порядку.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач ОСОБА_2 , оспорюючи батьківство, покликався на те, що за станом здоров`я він не спроможний зачати дитину.

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 ухвалою суду від 25.08.2023 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, на вирішення експерту поставлено питання: чи є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , біологічним батьком дитини ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (том 1, арк. 67).

На виконання вказаної ухвали суду надано висновок експерта Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Пантік Т. П. №СЕ-19/103-23/10430-БД від 03.11.2023, у якому вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , може бути біологічним батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , матір`ю якого є ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Ймовірність даної події становить 99,98% (том 1, арк. 78-81).

Поряд з цим, не погоджуючись із висновком експерта, відповідач ОСОБА_2 в ході судового розгляду 23.11.2023, 10.09.2024, 20.02.2025, 24.03.2025, 15.04.2025, 17.06.2025 подавав суду повторно необґрунтовані клопотання про призначення повторної судової молекулярно-генетичної експертизи, про призначення комплексної судової експертизи, про призначення додаткової судово-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи, про призначення судово-генетичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Проте, будь яких обставин, які б викликали сумнів у правильності висновку експертизи або свідчили про необґрунтованість такого висновку, не встановлено. Наданий висновок уролога щодо безпліддя ОСОБА_2 суд не бере до уваги, враховуючи, що висновок складено 05 березня 2025 року, тоді як дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_9 , а тому такий висновок не може бути доказом неспроможності ОСОБА_2 зачати дитину під час шлюбу з відповідачкою за зустрічним позовом.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що відбір зразків здійснено з порушеннями Інструкції про порядок відбирання зразків букального епітелію, не заслуговують на увагу, оскільки при проведенні судової молекулярно-генетичної експертизи будь-яких недоліків у якості генетичного матеріалу, які б унеможливлювали проведення даного ДНК-тесту, експертом не виявлено і жодних зауважень з даного приводу ним не висловлювалося.

Таким чином, вимоги позивача за зустрічним позовом про оспорювання батьківства не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи і спростовуються вище зазначеним висновком експертизи, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину.

На момент подачі позову позивач ОСОБА_3 не працювала, перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, навчалася. Загальний дохід позивача становив 2860 гривень, який складався з соціальної виплати державної допомоги при народженні дитини та стипендії, яку позивач утримувала у зв`язку з навчанням. Дитина від народження і по теперішній час постійно проживає з позивачем та повністю перебуває на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 є особою молодого віку, працездатним, має реальну змогу сплачувати аліменти на утримання дитини, інших осіб не утримує, аліменти за рішенням суду не виплачує. Доказів іншого суду не надано.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1500 гривень, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову, до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, то висновки суду про задоволення позовних вимог у цій частині також ґрунтуються на встановлених обставинах справи та нормах законодавства.

Правовідносини, що виникли між сторонами щодо стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, регулюються ст.ст. 75, 84 СК України.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Особливим видом права жінки на утримання є її право на утримання чоловіком у разі проживання з нею їхньої дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу жінки та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

В постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що при вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; стан здоров`я та матеріальне становище отримувача аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей; сімейний стан платника аліментів, наявність у платника аліментів зобов`язань зі сплати аліментів на дитину за рішенням суду, наявність нерегулярного, мінливого, невизначеного доходу.

В постанові Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 750/9224/16-ц суд касаційної інстанції звернув увагу на те, що відповідно до частин другої та шостої статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років і в разі розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини - матері на утримання чоловіком - батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини.

Спільна дитина позивача та відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досягла трирічного віку, з народження і по теперішній час проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні, а тому суд вважав необхідним задовольнити вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання дружини.

Відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

При вирішенні питання про спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання дружини, суд враховує, що відповідач є особою працездатного віку, має дохід, відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, повнолітніх дітей, відсутність зобов`язань зі сплати аліментів за рішенням суду. Під час розгляду справи стороною відповідача не надано доказів на підтвердження того, що він не має можливості надавати таку допомогу дружині. Також відповідач не надав доказів, що рівень його доходу не дає змоги сплачувати аліменти на утримання дружини.

Враховуючи встановлені обставини, виходячи з принципу справедливості та розумності, потреб дружини, яка з моменту народження дитини по теперішній час, будучи позбавленою можливості працювати, утримуючи грошове забезпечення в розмірі 2860 гривень, самостійно піклувалася про дитину та повністю утримувала її, а також враховуючи можливості відповідача, суд дійшов правильного висновку, що позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трирічного віку, потрібно задовольнити та стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 з якою проживає дитина ОСОБА_4 , аліменти на утримання ОСОБА_1 , у твердій грошовій сумі, у розмірі 1500 гривень, щомісяця, починаючи від дня подання позовної заяви, тобто з 25.05.2023, до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Доводи апеляційної скарги про незаконність рішення у цій частині зводяться до того, що відповідач не визнає себе батьком дитини. Встановивши, що доводи про оспорювання батьківства не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення аліментів як на утримання дитини, так і на утримання позивачки.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо позбавлення відповідача ОСОБА_2 з підстав, зазначених у позові.

Задовольняючи у цій частині позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

В матеріалах справи міститься висновок виконавчого комітету Шацької селищної ради, як органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У висновку вказано, що за адресою: АДРЕСА_4 проживає ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , разом із малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , житель АДРЕСА_1 , з червня 2022 року не проживає спільно з сім`єю. Шлюб між подружжям розірвано 01.02.2024. ОСОБА_2 покинув дружину ще вагітною, після народження дитини не виявив будь-якої турботи та уваги до дружини та дитини, не забрав їх з пологового будинку, не допомагав матеріально, не цікавився здоров`ям та розвитком сина. Працівниками служби у справах дітей Шацької селищної ради обстежено умови проживання та утримання дитини. ОСОБА_12 забезпечила належне утримання, виховання та проживання малолітнього ОСОБА_6 . ОСОБА_13 має місця для відпочинку та ігор, обладнані належним чином, забезпечений одягом, взуттям відповідно до віку та сезону. Батько у забезпеченні дитини не бере участі. ОСОБА_2 бачився з дитиною від його народження і до цього часу всього двічі, не приділяв ніякої уваги синові, не вітав його з днем народження, не приймав участі у вихованні та розвитку дитини, не турбувався про стан його здоров`я, хоча матір не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином. На сьогодні ОСОБА_2 не визнає себе батьком та про це відкрито заявляє. Виконавчий комітет Шацької селищної ради, як орган опіки та піклування, враховуючи рекомендації комісії з питань захисту прав дитини (протокол №5 від 05.06.2024), в інтересах дитини вважає доцільним позитивне вирішення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, арк. 11).

Свідки ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , кожен зокрема, підтвердили в судовому засіданні, що ОСОБА_2 не бере жодної участі у вихованні та утриманні свого сина ОСОБА_4 , який від народження проживає разом із матір`ю ОСОБА_17 .

На підставі цього суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані обставини в сукупності беззаперечно свідчать про ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини та самоусунення від виконання батьківських обов`язків, що об`єктивно підтверджено дослідженими судом доказами та показаннями свідків.

Таким чином, суд дійшов висновку, що за ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , потрібно позбавити батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і що таке позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відповідатиме інтересам дитини.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

ЄСПЛ неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін.

Верховний Суд наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19).

Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23).

З матеріалів справи убачається і це підтвердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 , що його ухилення від виконання батьківських обов`язків викликане виключно тим, що він заперечує своє батьківство, у зв`язку з чим і подав зустрічний позов.

Колегія суддів вважає, що поведінка відповідача щодо малолітньої дитини може змінитися у разі усвідомлення ним свого батьківства, а тому, позбавляючи ОСОБА_2 батьківських прав, суд остаточно розриває кровне споріднення між батьком і дитиною, а тому висновок суду, що таке позбавлення відповідає інтересам дитини, є помилковим.

Таким чином, за обставин не свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, які викликані сумнівом кровного походження дитини з відповідачем, не може бути застосований крайній захід у вигляді позбавлення батьківських прав відповідача, враховуючи, що відповідач зможе дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в частині позбавлення батьківських прав.

Отже, висновок суду про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 є передчасним.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення в частині позбавлення батьківських прав та стягнення судових витрат нового судового рішення.

Відповідно до положень ч.1, п. 1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Враховуючи, що у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав апеляційний суд відмовляє, то у стягненні судового збору за дану позовну вимогу слід відмовити.

З цих же підстав слід змінити рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням критеріїв співмірності, необхідних і достатніх витрат, колегія суддів дійшла висновку, що до стягнення підлягає 10650 гривень витрат за надання правової допомоги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шацького районного суду Волинської області від 14 липня 2025 року в даній справі в частині позбавлення батьківських прав та стягнення судового збору за цю позовну вимогу скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення Шацького міськрайонного суду від 14 липня 2025 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10650 (десять тисяч шістсот п`ятдесят) грн. витрат за надання правової допомоги.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді :