ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8404/25 Справа № 213/3370/24 Суддя у 1-й інстанції - Нестеренко О.М. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Повалій Олена Василівна, на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року, яке ухвалене суддею Нестеренком О.М. у місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 04 червня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Центрально-Міський ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м. Одеса), про звільнення заборованості зі сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 02 червня 2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений шлюб та після укладення шлюбу позивач змінила прізвище на « ОСОБА_5 ».

Від даного шлюбу сторони мають трьох спільних дітей: доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , доньку - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 травня 2023 року по справі № 213/3374/22 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.

Наразі донька ОСОБА_9 та син ОСОБА_10 проживають разом з батьком відповідачем по справі, а донька ОСОБА_11 разом з матір`ю. Позивачем, для дитини створено усі належні умови проживання, що підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов від 29 лютого 2024 року.

19 липня 2023 року позивач дізналася, що стосовно неї було відкрито виконавче провадження №72295176 з примусового виконання судового наказу № 216/4050/23, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 26 червня 2023 року про стягнення з боржника, ОСОБА_12 , на користь батька, ОСОБА_2 , аліментів на утримання неповнолітніх дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щомісячно, у розмірі однієї третини заробітку (доходу) боржника, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Позивач стверджує, що їй не було відомо та вона не могла навіть припустити про існування у неї заборгованості зі сплати аліментів, жодних документів виконавчого провадження, у тому числі постанови про відкриття виконавчого провадження, вона не отримувала.

На час утворення заборгованості зі сплати аліментів, позивач, окрім того, що була безробітною та не мала жодного власного джерела доходу, також здійснювала догляд за їх маленькою дитиною, донькою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій на той час було тільки три роки. При цьому відповідач зі свого боку будь-якої допомоги, у т.ч. матеріальної, на виховання дитини не надавав.

Посилаючись на викладене, позивачка в уточненій позовній заяві просила суд звільнити її від заборгованості зі сплати аліментів за судовим наказом № 216/4050/23, виданим Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу від 26 червня 2023 року, за період з 01 липня 2023 року по 11 червня 2024 року у сумі 49 396,81 грн та стягнути на користь позивача з відповідача судові витрати.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_13 до ОСОБА_2 , третя особа Центрально-Міський ВДВС у м. Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного МУ МЮ (м. Одеса) про звільнення від заборгованості зі сплати аліментів відмовлено. Судові витрати покладено на позивача.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Повалій О.В., вважає рішенням суду таким, що не відповідає обставинам справи та яке ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що заборгованість по аліментам виникла у зв`язку із обставинами, що мають істотне значення, а саме необізнаністю позивачки про видачу судового наказу та відкриття виконавчого провадження.

Звертає увагу, що у період виникнення заборгованості позивачка не мала можливості влаштуватися на роботу у зв`язку із здійсненням догляду за дитиною донькою ОСОБА_11 , якій було тільки три роки.

Посилається на те, що постанову про відкриття виконавчого провадження отримана позивачкоюу липні 2024 року, після її особистого звернення до виконавчої служби.

Крім того, у зв`язку із наявністю інформації про смерть відповідача ОСОБА_2 на території іншої держави (наразі смерть не зареєстровано, свідоцтво про смерть відсутнє), фактично обов`язок по утриманню трьох спільних дітей повністю ліг на позивачку та його реалізація на сьогоднішній день значно ускладнена, оскільки кошти, які мали б йти на утримання дітей, наразі підлягають сплаті в рахунок існуючої заборгованості за аліментами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 червня 2023 року Центрально-Міським районним судом міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було видано судовий наказ про стягнення з позивача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, які проживають з відповідачем, у розмірі 1/3 доходу боржника.

19 липня 2023 року державним виконавцем Центрально-Міського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72295176 з примусового виконання вказаного судового наказу.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів станом на 25 жовтня 2024 року сума заборгованості складає 49 396,81 грн. Водночас станом на 06 травня 2024 року сума заборгованості складала 49 941,99 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач, змінивши сімейний стан та уклавши новий шлюб після розірвання шлюбу з відповідачем, проживає окремо разом з молодшою донькою ОСОБА_11 , а доньку ОСОБА_14 та сина ОСОБА_15 утримує відповідач ОСОБА_2 , однак, у позивачки не припинився обов`язок утримувати двох інших дітей, які проживають з відповідачем.

Цей обов`язок покладається на батьків в силу вимог закону, а тому позивач була зобов`язана утримувати доньку та сина, які проживають окремо та могла виконувати свій обов`язок добровільно, навіть не знаючи про існування виконавчого документу.

При цьому, позивачка не наводить доказів утримання двох інших дітей поза виконавчим провадженням, не примусово.

Щодо матеріального стану позивача, пов`язаного з відсутністю офіційного працевлаштування, суд зазначив, що сімейне законодавство не визнає відсутність доходу у боржника як підставу для звільнення від обов`язку сплачувати аліменти. Тим більше це не може бути істотною обставиною в розумінні ст. 197 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положення ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, ч. 7 ст. 8 СК України передбачають, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей.

Зокрема, згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до частини другої статті 197 СК України, з підстав якої заявлено позов, за позовом платника аліментів суд може звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Вказана правова норма не встановлює конкретного, вичерпного переліку обставин, які можуть бути підставою для звільнення (повного або часткового) від сплати заборгованості за аліментами. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. Повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом. За наявності встановлених судом обставин, що мають істотне значення, платник аліментів може бути повністю або частково звільнений від сплати заборгованості за ними на підставі судового рішення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених статтею 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої обставини, що має істотне значення.

Такі ж висновки викладені Верховним Судом, у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 343/860/17, у постанові від 1 серпня 2018 року у справі № 344/12158/16-ц та у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 592/2683/17.

Звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості по аліментам, позивачка ОСОБА_1 посилається на необізнаність про відкриття виконавчого провадження з виконання судового наказу та відсутність офіційного працевлаштування у період з 15 серпня 2023 року по 28 травня 2024 року.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обов`язок утримувати двох інших дітей, які проживають з відповідачем, покладається на батьків в силу вимог закону, а тому позивачка була зобов`язана утримувати доньку та сина, які проживають окремо, та могла виконувати свій обов`язок добровільно, навіть не знаючи про існування виконавчого документу.

Посилання на відсутність офіційного працевлаштування у період з серпня 2023 по травень 2024 року, який становить 9 місяців, колегією суддів не приймаються, оскільки зазначене не звільняє матір дітей ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , які проживають разом з батьком, від обов`язку сплати аліментів за вказаний період на їх утримання, врахочуючи те, що інтереси дітей превалюють над майновим становищем платника аліментів, в данному випадку позивачки ОСОБА_1 .

Крім того, позивачка не була позбавлений можливості сплачувати аліменти в розмірі встановленому судом або, у разі незгоди, звернутися до суду для вирішення спору щодо зменшення розміру аліментів.

Колегія суддів вважає, що істотних обставин для звільнення від сплати заборгованості по аліментам, передбачених ч. 2 ст. 197 СК України, позивачкою не наведено.

Таким чином, наведені в позові обставини, не підтверджені відповідними доказами та не можуть слугувати підставами для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Інші наведені в апеляційні скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення.

Обставини, на які посилається позивачкав апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

З огляду на зазначене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а фактично зводяться до необхідності переоцінки доказів та незгоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Повалій Олена Василівна, - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 червня 2025 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді