ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2321/21
Провадження № 2/362/84/25
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.09.2025 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,

за участю секретаря Тельнової О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Василькові Київської області заяву представником ОСОБА_1 - адвокатом Воронковою Оленою Ігорівною, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, про визнання права власності на майно та скасування арешту, в частині вимог про визнання за позивачем права власності на майно,

в с т а н о в и в:

У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В., про визнання права власності на майно та скасування арешту.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 липня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.153-155).

15 серпня 2023 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про закриття провадження у справі №362/2321/21, подана представником адвокатом Воронковою О.І., в якій остання, посилаючись на норми п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, просила закрити провадження в даній справі в частині вимог про визнання за позивачем права власності на майно (т.2 а.с.183-186).

Відповідач ОСОБА_1 та її представник адвокат Воронкова О.І. у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити, представник позивача ОСОБА_6 заперечував щодо задоволення заяви про закриття провадження у справі в частині вимог про визнання за позивачем права власності на майно.

Суд, вислухавши відповідача ОСОБА_7 та її представника, представника позивача, вивчивши матеріали справи, ознайомившись з заявою про закриття провадження у справі, виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається зі змісту позову, в даній справі №362/2321/21 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров П.В., про визнання права власності на майно та скасування арешту.

У позовній заяві позивач просив: визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер :01:048:003, загальною площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння боржника - житлового будинку, загальною площею 85,9 кв.м житловою площею 63,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0529 га, кадастровий №:01:048:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину земельної ділянка, загальною площею 0,0971 га кадастровий №:01:048:0014, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину об`єкта незавершеного будівництва - житловий будинок, загальною площею 322,6 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 322 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що був раніше об`єктом незавершеного будівництва - незавершеним будівництвом житловим будинком, готовністю 95%, загальною площею 320,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину транспортного засобу - автомобіля «NISAN QASHQAI» 2008 року, д.н.з НОМЕР_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на частину транспортного засобу автомобіля «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_2 (далі спірне рухоме та нерухоме майно). Крім того, просив зняти арешт з частини транспортного засобу - автомобіля «NISAN QASHQAI», 2008 року, д.н.з НОМЕР_1 , накладений постановою приватного виконавця Говорова В.П. у зведеному виконавчому провадженні АСВП №59830974 від 12 серпня 2019 року; зняти арешт з частини транспортного засобу - автомобіля «MAZDA», д.н.з. НОМЕР_2 , накладений постановою приватного виконавця Говорова В.П. у зведеному виконавчому провадженні АСВП №59830974 від 12 серпня 2019 року; зняти арешт з частини земельної ділянки, кадастровий номер .01:048:003, загальною площею 0,0500 га для ведення особистого селянського господарства, накладений постановою приватного виконавця Говорова В.П. від 12 серпня 2012 року №59776949, яка описана 16 серпня 2019 року приватним виконавцем Говоровим П.В у зведеному виконавчому провадженні АСВП №59830974; зняти арешт з 1/2 частини домоволодіння боржника житлового будинку, загальною площею 85,9 кв.м, житловою площею 63,0 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця Говорова В.П. від 12 серпня 2012 року №59776949 та яке описане: 16 серпня 2019 року приватним виконавцем Говоровим П.В у зведеному виконавчому провадженні АСВП №59830974; зняти арешт з частини земельної ділянки загальною площею 0,0529 га кадастровий №:01:048:0013, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця Говорова В.П. від 12 серпня 2012 року №59776940 та яка описана 16 серпня 2019 року приватним виконавцем Говоровим П.В у зведеному виконавчому провадженні АСВП №59830974; зняти арешт з частини земельної ділянки, загальною площею 0,0971 га, кадастровий №:01:048:0014, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця Говорова В.П. від 12 серпня 2012 року №59776949 та яка описана 16 серпня 2019 року приватним виконавцем Говоровим П.В у зведеному виконавчому провадженні АСВП №59830974; зняти арешт з частини об`єкта незавершеного будівництва - житловий будинок загальною площею 322,6 кв. м, що знаходиться на земельній ділянці, загальною площею 322 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , який був раніше об`єктом незавершеного будівництва - незавершеним будівництвом житловим будинком, готовністю 95%, загальною площею 320,3 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою приватного виконавця Говорова В.Г. від 12 серпня 2012 року №59776949 та який описаний 16 серпня 2019 року приватним виконавцем Говоровим П.В у зведеному виконавчому провадженні АСВП №59830974.

В обгрунтування своїх вимог позивач зазначав, що все майно, на яке накладено арешт у виконавчому провадженні та звернуто стягнення є не тільки майном боржника (відповідача в даній справі ОСОБА_3 ) у виконавчому провадженні, але й позивача по справі. Дане майно є спільним майном подружжя, яке набуто під час перебування боржника в шлюбі з позивачем та придбане за кошти подружжя до моменту того, як боржник у виконавчому провадженні позичила кошти, які є предметом стягнення, в зв?язку з чим, позивач просив визнати за ним право власності в ідеальних частках без поділу майна в натурі. Крім того, просив задовольнити похідні вимоги щодо зняття арешту з частини вказаного майна.

Разом з тим, у справі № 362/5785/15-ц, як вбачається зі змісту постанови апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2017 року, в серпні 2015 року позивач звертався до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна (т.2 а.с.172-178).

У позовній заяві позивач просив здійснити поділ майна подружжя, виділивши у його власність земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:048:0002, розташовану по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :01:048:0003, розташовану по АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 85,9 кв. м, розташований по АДРЕСА_1 ; незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 320,3 кв. м з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а у власність відповідачки в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя автомобіль МАZDА-3 2008 року випуску номер кузову НОМЕР_3 ; автомобіль NISSAN QASHQAI 2008 року випуску номер кузов НОМЕР_4 , посилаючись на те, що зазначене майно придбане у шлюбі з відповідачкою та, в подальшому, що відповідач отримала від нього ОСОБА_2 грошову компенсацію за розподіл сумісного майна подружжя (т.2 а.с.172-178).

За змістом вказаної постанови апеляційного суду рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Виділено у власність ОСОБА_2 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя: земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер :01:048:0002, розташовану по АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий номер :01:048:0003, розташовану по АДРЕСА_1 ; житловий будинок загальною площею 85,9 кв. м., розташований по АДРЕСА_1 ; незавершений будівництвом житловий будинок загальною площею 320,3 кв. м з відповідними господарськими та побутовими надвірними спорудами і будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Виділено у власність ОСОБА_3 в порядку розподілу спільного сумісного майна подружжя: автомобіль МАZDА-3 2008 року випуску номер кузову НОМЕР_3 ; автомобіль NISSAN QASHQAI 2008 року випуску номер кузов НОМЕР_4 .

Постановою апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2017 року рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції, в порушення норм права вважав за можливе задовольнити позов і поділити спільне майно подружжя з відхиленням від ідеальних часток, за варіантом, запропонованим позивачем, незважаючи на вимогу закону щодо рівності часток у спільному майні подружжя та відсутність будь-яких передбачених законом умов необхідних для відступу від рівності часток. Крім того, беручи до уваги заяву про отримання грошової компенсації, проведеної під час розгляду справи судом та врахування її під час поділу між сторонами, суд першої інстанції діяв в порушення норм ст. 71 СК України, оскільки така компенсація можлива лише за умови попереднього внесення її на депозитний рахунок суду, чого зроблено не було. Також судом було враховано вимоги ч. 4 ст. 71 СК України щодо присудження грошової компенсації лише у разі доведеності тих обставин, що поділ майна в натурі є неможливим. Крім того, під час розгляду справи, судом першої інстанції не було встановлено всіх обставин справи, а саме наявності на час поділу між сторонами арешту спірного майна, існування боргових зобов?язань відповідачки (подружжя) перед третіми особами, і своїм рішенням фактично перевів все майно боржника ОСОБА_3 (яке перебувало під арештом) на ім?я її бувшого чоловіка, таким чином порушивши права інших осіб, зокрема, апелянта ( ОСОБА_4 , що діє в інтересах своєї малолітньої дитини ОСОБА_5 ) щодо своєчасного виконання рішення суду. Також, апеляційний суд встановивши, що матеріали справи жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження тих обставин, що майно, яке заявлене до поділу на час розгляду справи судом першої інстанції належить сторонам у справі подано не було, дійшов висновку про недоведеність та необгрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 .

Постанова апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2017 року в справі № 5785/15-ц набрала законної сили.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Як випливає зі змісту пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України, підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалене між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 зазначила, що згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами. Тобто згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі (пункти 26, 27).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першоїстатті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України). За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 вказано, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21.

Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 08 січня 2024 року в справі № 947/31700/20.

Дослідивши матеріали справи у межах, необхідних для вирішення заяви про закриття провадження у даній справі, суд встановив, що цивільна справа №362/5785/15-ц мала інший склад учасників правовідносин та інший предмет позову, позовні вимоги іншого характеру, ніж у даній справі №362/2321/21.

За таких обставин, суд вважає, що підстави, передбачені п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України, для закриття провадження в справі, відсутні.

Аналізуючи вищевикладені обставини, враховуючи вищезазначені висновки Верховного Суду та виходячи з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 по цивільній справі № 362/5785/15-ц не є тотожними даній справі, суд дійшов висновку, що заява представника відповідача про закриття провадження в частині вимог про визнання за позивачем права власності на майно задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 12, 255 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , поданої представником адвокатом Воронковою Оленою Ігорівною, про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , що діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_5 , третя особа: Приватний виконавець виконавчого округу Київської області Говоров Павло Володимирович, про визнання права власності на майно та скасування арешту, в частині вимог про визнання за позивачем права власності на майна відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко