Справа № 638/198/25
Провадження № 2-др/638/84/25

15 жовтня 2025 року м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Малахової О. В., розглянувши заяву представника Товариства з обмеженою відповідальністю «САНДОЗ Україна» про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання розподілу судових витрат у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САНДОЗ Україна», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - ОСОБА_2 , про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП,
Рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 30.09.2025 у справі №638/198/25 відмовлено в позові.

06.10.2025 представник Відповідача адвокат Овчиннікова О.С., звернулася із заявою щодо ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про розподіл судових витрат у справ, у якій просить ухвалити додаткове рішення та стягнути з Позивача в особі ОСОБА_1 на користь Відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «САНДОЗ УКРАЇНА», понесені ним судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи № 638/198/25, а саме вартість правничої (правової) допомоги, що надавало Адвокатське об`єднання «ОМП» Відповідачу, у сумі гривневий еквівалент 2 000 доларів США, що станом на 06.10.2025 становить 82 457,20 грн.

14.10.2025 представник Позивача направив заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про розподіл судових витрат, у якій просить відмовити у задоволенні заяви у повному обсязі. Разом із цим зазначив що, у разі наявності підстав для задоволення заяви щодо ухвалення додаткового рішення про вирішення питання про розподіл судових витрат у справі, просить зменшити їх розмір до рівня, який би відповідав принципам розумності, співмірності та добросовісності, що, на його думку, становить 8000,00 грн. Також, зазначив, що заява та додані до неї документи не містять належних доказів того, що Відповідачем понесено судові витрати у розмірі 82457,20 грн, витрати вважає завищеними та такими, що не відповідають критерію реальності.

Відповідно до статті 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи.

Положеннями статті 133 ЦПК України визначено, що до складу судових витрат входять витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною першою та другою статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Статтею 141 ЦПК визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова ВП ВС від 27.06.2018 року по справі №826/1216/16).

На підтвердження понесених Відповідачем судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою, його представник надав копії Договору про надання правової допомоги № 28/03-23 від 28.03.2023, додаткової угоди № 2 від 01.04.2025 до Договору про надання правової допомоги № 28/03-23 від 28.03.2023, копію звіту про обсяг наданої правничої (правової) допомоги № 06/10 від 06.10.2025, копію рахунку-фактури № 08.25-010 від 04.08.2025.

У звіті про обсяг робіт представник Відповідача зазначає, що до виконаних робіт входять участь у судових засіданнях (чотири рази), очікування судових засідань (двічі), ознайомлення з матеріалами справи, спілкування з працівниками страхової компанії, підготовка відзиву та формування додатків до нього тощо. А також звертає увагу суду на те, що АО "ОМП" посідає провідні позиції на ринку юридичних послуг за рейтингами.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в пункті 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Велика Палата Верховного Суду вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), зокрема в рішенні від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» за заявою № 58442/00, щодо судових витрат зазначено, що за статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод суд відшкодовує лише витрати, стосовно яких було встановлено, що вони справді були необхідними і становлять розумну суму.

Разом з тим, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 23 травня 2022 року у справі № 724/318/21 (провадження № 61-19599св21).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі№ 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).

Як вбачається з матеріалів справи, обсяг правничої допомоги, наданої Відповідачу його представником, фактично обмежується підготовкою відзиву на позовну заяву, поданням клопотання про участь у режимі відеоконференції та участю у судових засіданнях. Щодо участі у судових засіданнях, то така у сукупності становила 64 хвилини і представник Відповідача брала участь в судових засіданнях з розгляду цієї справи у режимі відеоконференції, не витрачаючи час та кошти для прибуття до приміщення Шевченківського районного суду м. Харкова та подальшого повернення на своє робоче місце. Щодо решти робіт, суд зазначає, що з урахуванням складності та категорії справи, обсягу доказів, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн є обґрунтованими, їх розмір відповідає критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, є співрозмірним з конкретними обставинами справи, необхідниими процесуальниими дія сторони.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись статтями 141, 270, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У заяві відмовити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «САНДОЗ УКРАЇНА» (, місцезнаходження: 04073, м. Київ, просп. Степана бандери, буд. 28а) понесені судові витрати, пов`язані з розглядом справи вартість правничої (правової) допомоги, у розмірі 8000,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно до частини третьої статті 354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другійстатті 358 цього Кодексу.

Суддя О.В. Малахова