Справа № 755/948/25
"23" вересня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі головуючого судді Коваленко І.В., за участю секретаря судового засідання Грищенко С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України, -
09 січня 2025 року представник позивача АТ «УКСИББАНК» звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України та просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача 3 % річних та інфляційні за період прострочення сплати кредиту та сплачений судовий збір.
Таким чином, з урахуванням положень ст. 625 ЦК України, за прострочення погашення суми боргу, що підлягає стягненню за рішенням суду, необхідно стягнути з відповідача 3% річних у сумі 7 506,01 дол.США та 3% річних у сумі 14 346,22 грн, за період прострочення з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року.
Ухвалою судді Дніпровського районного суду міста Києва від 19 лютого 2025 року по справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 червня 2025 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті.
Правом надання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався.
У судове засідання представник позивача АТ «УКРСИББАНК» не з`явився, про причини неявки суду не повідомив.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендовані поштові повідомлення, одне з яких повернулося до суду з відміткою про вручення адресату, інше повернулося без вручення з підстав відсутності адресата за зазначеною в поштовому повідомленні адресою. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
Згідно ч. 7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Враховуючи положення ч. 7 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про дату та час розгляду справи належним чином. Відзив щодо позову та заяв про розгляд справи без його участі відповідач не надав.
При таких обставинах, у відповідності до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, не подав відзив, з урахуванням згоди позивача, встановлено сукупність умов для проведення розгляду справи в заочному порядку на підставі наявних у ній матеріалів.
У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2016 року, ухваленого у справі № 755/9393/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_1 про визнання припиненою поруку встановлену за договором поруки позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2008 року в розмірі 51047,05 доларів США та 97566 грн. 05 коп., судові витрати по сплату судового збору в розмірі 3654,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Визнано припиненою поруку встановлену Договором поруки №224612 від 22 серпня 2008 року, укладений між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 .

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02.06.2016 року, ухваленого у справі № 755/9393/15-ц залишено без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 05 жовтня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2017 року, частково задоволено позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк». Стягнуто з ОСОБА_1 51047,05 доларів США кредитної заборгованості та 97 566 грн 05 коп. пені. Решту позовних вимог залишено без задоволення.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та просив стягнути солідарно суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 22 серпня 2008 року в розмірі 51047,05 доларів США.

Ухвалюючи рішення в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі 22 серпня 2008 року уклали кредитний договір за № 0 строком до 31 серпня 2018 року, відповідно до якого боржником було отримано в кредит 85 000,00 доларів США. На день звернення до суду відповідач повинен був сплатити позивачу за договором кредитування борг сумі 51 047,05 доларів США, з яких: 41766 доларів 18 центів США - кредитна заборгованість; 9280 доларів 87 центів США - заборгованість по процентам; та заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит в розмірі 97566 грн. 05 коп., з яких: 61845 грн. 30 коп. - пеня за прострочення сплати кредиту; 35720 грн. 75 коп. - пеня за прострочення сплати процентів. Викладені у позовній заяві обставини підтверджено наданими позивачем доказами: копією договору № 0 від 22 серпня 2008 року; графіком погашення боргу; розрахунком суми боргу; випискою про рух коштів по рахунку.

Рішення суду залишається не виконаним. Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.12.2024 року, вбачається відсутність надходжень коштів на погашення боргу після 10.01.2014 року.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст.625 ЦК України позивач має право вимагати до стягнення 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 7506.01 дол.США та 14346.22 грн.

Розрахунок 3% річних:

51047.05 доларів США (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1789 (днів прострочення за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року) = 7506.01 дол.США, 97566.05 грн. (заборгованість що підлягає стягненню за рішенням суду) х 3% : 365 х 1789 (днів прострочення за період з 02.04.2017 по 23.02.2022 року) = 14346.22 грн.

Вирішуючи позов по суті, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за Кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов`язань.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові від 8 листопада 2019 року по справі 127/15672/16-ц (провадження № 14- 254цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про наступне:

«Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14? 10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову...»

У постанові КЦС ВС від 31.07.2024 року №161/11703/22 наведена позиція, що 3 % річних та інфляційні розраховується виходячи з суми зазначеної у судовому рішенні про стягнення боргу.

Відповідно сталої практики Верховного Суду внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання (у тому числі не повернення позики в іноземній валюті) у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статті 625 ЦК України, за увесь час прострочення, а право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову, (постанови ВС від 16.01.2019 у справі №373/2054/16, від 8.11.2019 року у справі 127/15672/16-ц та інші)

Згідно п.18 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Відповідно до п.12 та п.19 прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України строк позовної давності продовжується на період дії карантину та зупиняється на строк дії воєнного стану в Україні, а саме:

«12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257,258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.Розділ доповнено пунктом 12 згідно із Законом № 540-ІХвід 30.03.2020\

19. У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.Розділ доповнено пунктом 19 згідно із Законом № 2120-ІХ від 15.03.2022; в редакції Закону № 3450-ІХвід 08.11.2023\

За наслідками розгляду справи №910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у п. 100 постанови від 06.09.2023 зробила висновок, що саме з 02.04.2020 набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)", а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02.04.2020 цим законом (п. 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2024 у справі №167/1058/20).

Строк дії карантину, що був введений у 2020 році, неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та діяв до 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року, та був відмінений відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 №651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом 8АК8-СоV-2".

Правові позиції щодо застосування пункту 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України викладені у постановах Верховного Суду, а саме: від 11.02.2020 у справі № 916/612/19; від 25.08.2021у справі № №914/1560/20; від 22.09.2022 у справі № 920/724/21; від 07.09.2022 у справі № 679/1136/21; від 20.04.2023 у справі № 728/1765/21 та ін.

В той же час з 24.02.2022 року до цього часу в Україні діє воєнний стан, що був введений Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався та діяв на момент подання позову та на момент подання заяви про збільшення позовних вимог. Так, Указом Президента України від 05.02.2024 №49/2024, затвердженим Законом України від 06.02.2024 №3564-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року, Указом Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.05.2024 № 271/2024, затвердженим Закон № 3684, воєнний стан в Україні продовжено із 05:30 14 травня 2024 року строком на 90 діб, -до 05:29 12 серпня 2024 року. З 12.08.2024 року воєнний стан також був продовжений на 90 діб.

Таким чином, з урахуванням положень п.п. пункту 12, 18, 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України вимоги Банку щодо стягнення 3% річних за період з 02.04.2017 року по 23.02.2022 року заявлені в межах строку позовної давності.?

ЄСПЛ у рішенні від 28.10.1999 у справі «Брумареску проти Румунії» звертав увагу, що одним з найважливіших є принцип юридичної визначеності, який передбачає, що у випадку, коли суд виніс рішення у справі, питання більше не може ставитися під сумнів.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися.

Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту з боржника, яке не виконане останнім, не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач не виконав рішення Дніпровського районного суду міста Києва, кредитні кошти не повернув, тому позивач має право на стягнення з відповідача 3% річних, в розмірі: 7 506,01 дол.США та 3% річних у сумі 14 346,22 грн, за період прострочення з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги АТ «УКРСИББАНК» є обґрунтованими, доведеними належними та допустимими доказами, а відтак підлягають повному задоволенню.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 953,99 грн.

Як вбачається з наданої платіжної інструкції № від 06.01.2025 року, за подання даного позову до суду, позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 4 953,99 грн, а тому у зв`язку з повним задоволенням позовних вимог, вказані судові витрати підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь АТ «УКРСИББАНК».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 525, 526, 530, 625 ЦК України, ст. ст. 4,5, 19, ч.І ст.27, 43, 175, 177, 184, 274, 276, 280 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в порядку ст. 625 ЦК України, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» заборгованість нараховану за період прострочення з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року у розмірі 7 506,01 дол.США та 3% річних у сумі 14 346,22 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4 953 (чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) грн 99 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подання апеляційної скарги в порядку ст.ст. 351-356 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України.

Позивач - Акціонерне товариство «УКРСИББАНК», , юридична адреса: вул. Андріївська, буд. 2/12, м. Київ;

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складений 02 жовтня 2025 року.

Суддя :