Справа № 947/1524/25
Провадження №2/523/3408/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2025 р. м.Одеса

Пересипський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.

за участю секретаря судового засідання Дяченко Т.С.

позивача Фізичної особи - підприємця « ОСОБА_1 »,

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Вініченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №17 м. Одеси, в спрощеному позовному провадженні, цивільну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу,

ВСТАНОВИВ:

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи.

Зміст позову.

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про відшкодування збитків в порядку регресу, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 2000,00 грн. за завдані збитки, судовий збір в розмірі 1211,20 грн., та витрат на правову допомогу в розмірі 12793, 30 грн.

Обґрунтовано позовні вимоги тим, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-16-01 від 08.10.2021 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу, а саме автомобіля « Hyundai i30», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

17 лютого 2022 року близько 12 год. 30 хв., у м. Одеса по вулиці Космонавта Комарова біля будинку № 12, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Kia Sportage», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », - під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai i30», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » - під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою Київського районного суду м Одеси від 25 березня 2022 року по справі № 947/7035/22, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Hyundai i30», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », у зв`язку із чим потерпіла особа - ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування.

18.04.2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено огляд транспортного засобу «Hyundai i30», щодо пошкоджень, завданих внаслідок ДТІ від 17 лютого 2022 року та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу.

Згідно рахунку-фактури №БА- 00000382 від 18.02.2022, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Hyundai i30» склала - 18 186, 82 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №-16-01 від 08.10.2021 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (через автосервіс) у сумі 18 186, 82 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №2227345 від 18 .04. 2022 року.

Згідно страхового акту №2227345-1 від 18.04.2022 року сума страхового відшкодування у сумі 18 186,82 грн. перерахована на рахунок СТО - ДП «Базім Авто», де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Hyundai i30».

Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 18 186, 82 грн.

Транспортний засіб «КІА Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував Відповідач на момент ДТП, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №ЕР № 203417218 на момент ДТП від 17 лютого 2022 року в ПрАТ «УНІВЕРСАЛЬНИЙ».

ПрАТ «УНІВЕРСАЛЬНИЙ» визнало ДТП страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №ЕР - 203417218 розрахованою з вирахуванням розміру франшизи (2 000, 00 грн) у розмірі згідно чинного законодавства.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування.

Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі франшизи, а саме у сумі 2 000, 00 грн.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.

Таким чином, новий кредитор ФОП ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №-16-01 від 08.10.2021 року.

З метою досудового врегулювання спору, 03.08.2024 року Відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу (рекомендований лист №815), проте лист повернувся за закінченням терміну зберігання.

Станом на дату подання позовної заяви до суду, Відповідачем виплати суми страхового відшкодування у розмірі франшизи не здійснено.

Зміст відзиву на позов.

28.04.2025 року сторона відповідача скористалась своїм право на подачу до суду відзиву на позов, яким просила відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено наступне: у позові позивач ФОП ОСОБА_1 зазначає, що нібито право вимоги до відповідача ОСОБА_2 , щодо відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в розмірі 2 000,00 грн., отримано позивачем від ПРАТ «СК «ВУСО» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 29/07/2024 від 29 липня 2024 р. Однак, таке твердження позивача не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить положенням п. п. .3.1.2. та 3.1.3. Договору про відступлення права вимоги № 29/07/2024 від 29 липня 2024 р. Відповідно до п. 1.1.6. Договору про відступлення права вимоги № 29/07/2024 від 29 липня 2024 р., право вимоги це право грошової вимоги Первісного кредитора, ПРАТ «СК «ВУСО», до Боржників, які виникли внаслідок заподіяння збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали Договір страхування із Первісним кредитором, або третім особам (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). В свою чергу, пунктом 3.1.3. Договору про відступлення права вимоги № 29/07/2024 від 29 липня 2024 р. передбачено, що Право вимоги переходить до Нового кредитора, ФОП ОСОБА_1 , з моменту перерахування коштів у розмірі ОСОБА_5 договору на рахунок Первісного кредитора, внаслідок чого Новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до Боржників стосовно їх Заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння Боржниками збитків страхувальникам Первісного кредитора, які уклали Договір страхування із Первісним кредитором або третіми особами (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань). Пункт 4.1. Договору про відступлення права вимоги № 29/07/2024 від 29 липня 2024 р. визначає Ціну договору в розмірі 103 741,50 грн. Тобто, в розумінні положень п. 3.1.3. Договору про відступлення права вимоги № 29/07/2024 від 29 липня 2024 р., несплата позивачем, ФОП ОСОБА_1 , первісному кредитору, ПРАТ «СК «ВУСО», грошових коштів в розмірі 103 741,50 грн. виключає набуття позивачем права вимоги до відповідача щодо відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в розмірі 2 000,00 грн. Позивачем не надано суду жодного доказу сплати позивачем первісному кредитору, ПРАТ «СК «ВУСО», грошових коштів в розмірі 103 741,50 грн., а тому відсутні правові підстави для твердження про набуття позивачем права вимоги до відповідача.

Окрім того, позивачем не надано жодного документу, які би підтверджували розмір зобов`язання відповідача, ОСОБА_2 , перед ПРАТ «СК «ВУСО». Зокрема, позивачем не надані суду Договір добровільного страхування наземного транспорту № -16-01 від 8 жовтня 2021 р., укладений між ПРАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_4 щодо автомобіля Hyundai i30; Заяву на виплату страхового відшкодування від власника автомобіля Hyundai i30, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ; Страховий акт; Рахунок на оплату ремонтних робіт автомобіля; платіжне доручення щодо виплати страхового відшкодування, або будь-які інші документи, що суперечить положенням закріпленим у п. п. 3.1.2. Договору про відступлення права вимоги № 29/07/2024 від 29 липня 2024 р. Натомість, замість зазначених документів позивачем долучено до позовної заяви документи щодо правовідносин ПРАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_6 щодо автомобіля BMW 5, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який не був учасником дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача.

Крім того, між ПРАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 не укладався акт приймання-передачі прав або будь-який інший документ в розумінні ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який би підтверджував передачу від ПРАТ «СК «ВУСО» до ФОП ОСОБА_1 права вимоги до відповідача щодо відшкодування у порядку регресу.

Щодо заявленого позивачем розміру судових витрат на виконання положень ст. 175 ч. 3 п. 9 ЦПК України, позивачем в позовній заяві зазначено, що попередній розмір судових витрат становить 12 127,60 грн., який складається з судового збору в розмірі 1 211,20 грн. та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 916,40грн. Однак, в прохальній частині позовної заяви позивачем заявлено позовну вимогу № 4, в якій просить суд покласти на відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 12 793,30 грн., що не відповідає розміру витрат на правничу допомогу, зазначеному в тексті позовної заяви. В порушення вимог ст. 175 ч. 3 п. 9 ЦПК України, позивачем до позовної заяви не додано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Натомість, позивачем надано Додаткову угоду № 1 Акт приймання-передачі правової (правничої) допомоги до Договору про надання правової допомоги № 88 від 1 лютого 2024 р. Однак, заявлений позивачем розмір судових витрат не відповідає реальному обсягу наданої правничої допомоги та є надуманим. Правова допомога, зазначена в пункті 3 Акту приймання-передачі (вивчення матеріалів страхової справи (регресної справи) до Договору про надання правової допомоги № 88 від 1 лютого 2024 р., адвокатом Трикоз Д. Є., фактично не надавалась, оскільки така справа у адвоката відсутня, а її обсяг є завищений. Також відсутні докази направлення запиту до СТО ДП «Базіс Авто», як це зазначено в пункті 3 Акту та відсутні будь які клопотання або заяви подані адвокатом.

ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 16.06.2025 року у задоволенні заяви позивача Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 про поновлення строку на подачу відповіді на відзив - відмовлено. Відповідь на відзив, подану позивачем Фізичною особою підприємцем ОСОБА_1 10 червня 2025 року - залишено без розгляду.

ІІІ. Позиції сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, прийнявши участь на стадії дослідження письмових доказів, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Зазначив, що наявних в матеріалах справи документів достатньо для задоволення позову, знаходження в матеріалах справи договорів які стосуються автомобіля BMW 5, пояснив можливою помилкою допущеною при збиранні пакетів матеріалів позову до суду.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Вініченко М.В. у судовому засіданні надав пояснення, заперечував проти позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні надавши також до суду відзив на позовну заяву.

ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В обґрунтування позову ФОП ОСОБА_1 зазначив, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №-16-01 від 08.10.2021 року, предметом якого є майнові інтереси Страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортного засобу, а саме автомобіля « Hyundai i30», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного Договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування.

17 лютого 2022 року близько 12 год. 30 хв., у м. Одеса по вулиці Космонавта Комарова біля будинку № 12, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Kia Sportage», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », - під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля «Hyundai i30», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » - під керуванням водія ОСОБА_4 .

Постановою Київського районного суду м Одеси від 25 березня 2022 року по справі № 947/7035/22, ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

У результаті вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Hyundai i30», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », у зв`язку із чим потерпіла особа - ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «СК «ВУСО» із заявою на виплату страхового відшкодування.

18.04.2022 року ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено огляд транспортного засобу «Hyundai i30», щодо пошкоджень, завданих внаслідок ДТІ від 17 лютого 2022 року та складено акт (протокол) огляду транспортного засобу.

Згідно рахунку-фактури №БА- 00000382 від 18.02.2022, вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу «Hyundai i30» склала - 18 186, 82 грн.

Виконуючи взяті на себе зобов`язання по Договору №-16-01 від 08.10.2021 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи (через автосервіс) у сумі 18 186, 82 грн., що підтверджується платіжним дорученням про виплату страхового відшкодування №2227345 від 18 .04. 2022 року.

Згідно страхового акту №2227345-1 від 18.04.2022 року сума страхового відшкодування у сумі 18 186,82 грн. перерахована на рахунок СТО - ДП «Базім Авто», де відбувався відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Hyundai i30».

Таким чином, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «СК «ВУСО» склав: 18 186, 82 грн.

Транспортний засіб «КІА Sportage», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував Відповідач на момент ДТП, був забезпечений Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту №ЕР № 203417218 на момент ДТП від 17 лютого 2022 року в ПрАТ «УНІВЕРСАЛЬНИЙ».

ПрАТ «УНІВЕРСАЛЬНИЙ» визнало ДТП страховим випадком та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «СК «ВУСО» згідно Полісу №ЕР - 203417218 розрахованою з вирахуванням розміру франшизи (2 000, 00 грн) у розмірі згідно чинного законодавства.

Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «СК «ВУСО» з моменту виплати страхового відшкодування.

Відшкодувавши матеріальну шкоду заподіяну Відповідачем внаслідок ДТП, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до Відповідача щодо стягнення страхового відшкодування в розмірі франшизи, а саме у сумі 2 000, 00 грн.

29 липня 2024 року ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та ФОП ОСОБА_1 (Новий кредитор) уклали Договір № 29/07/2024 про відступлення права вимоги від 29 липня 2024 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору.

Таким чином, (Новий кредитор) ФОП ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Договором №-16-01 від 08.10.2021 року.

Надаючи правову оцінку наведеним позивачем доводам, суд зазначає, що матеріали справи не містять документів та доказів, на які міститься посилання у позові, в підтвердження доводів позову.

Зокрема, позивач не надав суду: Договір добровільного страхування наземного транспорту №-16-01 від 08.10.2021 року; Акт (протокол) огляду транспортного засобу заява на виплату від 18.04.2022 року; фото-таблицю пошкоджень; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; рахунок-фактуру №БА-00000382 від 18.02.2022 року; витяг з електронної бази МТСБУ щодо чинності полісу винуватця ДТП; страховий акт №2227345 від 18.04.2022 року; платіжне доручення про виплату страхового відшкодування №10354 від 04.04.2022 року, а також будь-які інші документи, в підтвердження доводів, наведених у позові.

Матеріали справи містять лише наступні документи, які стосуються предмета позову: копію постанови Київського районного суду м Одеси від 25 березня 2022 року по справі №947/7035/22; адвокатський запит до ГУНП від 11.10.2024; копію схеми місця ДТП; копію адвокатського запиту до Київського районного суду м. Одеси від 07.10.2024; копію платіжної інструкції від 19.05.2022 про сплату страхового відшкодування у розмірі 16186,82 грн; адвокатський запит від 18.10.2024 року; копію договору про відступлення права вимоги від 29.07.2024 року; копію додатку №1 до Договору від 29.07.2024 року; копію платіжної інструкції №10 в підтвердження оплати згідно договору №29/07/2024 від 29.07.2024р. про відступлення права вимоги у сумі 103741,50 грн.

У той же час, матеріали справи містять копії документи, які не стосуються предмета даного позову: договір добровільного страхування наземного транспорту від 20.09.2021 року автомобіля BMW 5 на ОСОБА_6 ; договір добровільного страхування наземного транспорту від 20.09.2021 року автомобіля BMW 5 на ОСОБА_6 ; відповідь від НПУ стосовно ДТП між автомобілями PEUGEOT (учасник ДТП ОСОБА_7 , водій ОСОБА_8 ) та BMW 5 учасник ДТП ОСОБА_6 ; посвідчення водія та свідоцтво про державну реєстрацію ОСОБА_6 ; копію паспорта ОСОБА_6 ; Акт (Протокол) огляду ТЗ Заява на виплату від 21.02.2022 року автомобіля BMW 5 власник ОСОБА_6 , фото ушкоджень автомобіля BMW 5; рахунок від 16.03.2022 замовник ОСОБА_6 на суму 26 244,00 грн; поліс ЕР №204219444 на автомобіль PEUGEOT 301; страховий акт №2227862-1 від 24.03.2022 року на застраховане майно автомобіль BMW 5; платіжне доручення №9741 від 24.03.2022 року про сплату страхового відшкодування страх. ОСОБА_6 на суму 2646,00; довідка підтвердження заліку страхового відшкодування страхувальник ОСОБА_6 .

Суд констатує, що у відзиві на позов представник відповідача зазначав про наявність в матеріалах справи документів, які не стосуються предмета позову, та відсутність документів, в підтвердження доводів позову щодо страхування.

Разом із тим, позивач не вчинив дій для надання суду тих документів та доказів, на які міститься посилання у позові, не відреагував в цій частині на доводи відзиву на позов, так само не заявив клопотання у судовому засіданні на стадії дослідження судом доказів, про повернення на стадію розгляду справи по суті, для надання відповідних доказів, хоча у судовому засіданні позивачу суд зазначив, що в матеріалах справи наявні документи, які не стосуються предмета позову, та відсутні документи, на які міститься посилання у позові. Позивач пояснив суду наявність в матеріалах справи документів, які не стосуються предмета позову, можливою помилкою особи, яка збирала пакет документів до суду.

Частинами першою та другою статті 1187 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Дана норма кореспондується з положеннями ст. 979 ЦК України, якою визначено, що за договором страхування страховик зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити страхувальникові або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Статтею 9 вказаного Закону передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

У частині 1 ст. 25 Закону України "Про страхування" зазначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 29 вказаного Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Згідно зі ст. ст. 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування", відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація).

Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика. Нового зобов`язання з відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: потерпілий (страхувальник) передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Отже, страховик виступає замість потерпілого у деліктному зобов`язанні.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Новий кредитор набуває прав та обов`язків свого попередника.

За статтями 512,514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.

Згідно з ч.2 ст.517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.

Зважаючи на зміст норм ЦК України, право зворотної вимоги (регресу) не переходить від однієї особи до іншої, як у випадку заміни сторони (кредитора) у вже існуючому зобов`язанні (при суброгації у страхових відносинах). При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим у даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання, шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

В цілому, як за змістом статті 1191 ЦК України, так і за змістом статті 993 ЦК України й статті 27 Закону України "Про страхування", йдеться про виконання обов`язку боржника перед потерпілим. Водночас ці норми встановлюють різний порядок виникнення прав вимоги до винної особи у деліктному зобов`язанні. Так, при суброгації, яка регулюється статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України "Про страхування" у страхових відносинах деліктне зобов`язання продовжує існувати та відбувається лише заміна кредитора - право вимоги переходить від потерпілої особи до страховика, а при регресі, який регулюється статтею 1191 ЦК України, право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання і виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Вказані правові висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц, від 04.07.2018 у справі № 910/2603/17.

За обставин даної справи, позивачем до позовної заяви не надано документів та доказів, які би підтверджували доводи позову, та зобов`язання відповідача ОСОБА_2 перед ФОП « ОСОБА_1 » в розмірі 2 000,00 грн., а тому відсутні правові підстави для задоволення позову. В свою чергу, наявної в матеріалах справи копії постанови Київського районного суду м Одеси від 25 березня 2022 року по справі №947/7035/22, адвокатських запитів та копії платіжної інструкції від 19.05.2022 про сплату страхового відшкодування у розмірі 16186,82 грн. недостатньо для висновків про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

У той же час, суд відхиляє доводи представника відповідача адвоката Вініченко М.В. щодо відсутності в матеріалах справи доказів сплати позивачем первісному кредитору ПРАТ «СК ВУСО» грошових коштів у розмірі 103 741,50 грн., оскільки такі докази в матеріалах справи наявні, зокрема копія платіжної інструкції №10 в підтвердження оплати згідно договору №29/07/2024 від 29.07.2024р. про відступлення права вимоги у сумі 103741,50 грн. була надана суду разом із позовом.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі №917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

З огляду на викладене, суд відмовляє у задоволенні позову, з підстав недоведеності позовних вимог наданими до позову документами.

Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 200, 206, 263 - 265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 20.10.2025 року.

Суддя: К.О. Далеко