Номер провадження: 22-ц/813/3091/25
Головуючий у першій інстанції Громік Д. Д.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Комлевої О.С.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представника ОСОБА_1 адвоката Зауліної О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2024 року, повний текст якої виготовлено 13 листопада 2024 року та постановлену під головуванням судді Громіка Д.Д., у цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 , заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М.,

встановив:

21.10.2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду зі скаргою, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М., АТ «Райффайзен Банк», на дії/бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М., та просила суд:

- визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 76149760 від 26.09.2024 року та похідних від неї постанов, а саме постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26.09.2024 року, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.09.2024 року, постанови про арешт коштів боржника від 26.09.2024 року, постанови про арешт майна боржника від 26.09.2024 року та постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 27.09.2024 року незаконними;

- зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 76149760 від 26.09.2024 року та похідні від неї постанови, а саме постанову про стягнення з боржника основної винагороди від 26.09.2024 року, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.09.2024 року, постанову про арешт коштів боржника від 26.09.2024 року, постанову про арешт майна боржника від 26.09.2024 року та постанову про зупинення вчинення виконавчих дій від 27.09.2024 року.

В обґрунтування скарги ОСОБА_2 зазначала, що 26.04.2011 року Малиновським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення у справі № 1519/2-4015/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 841 123,60 гривень. За результатами розгляду справи було видано виконавчий лист про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 841 123,60 гривень із ОСОБА_2

04.10.2024 року із офіційного сайту «Судова влада України» ОСОБА_2 стало відомо, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває справа за заявою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. про заміну сторони виконавчого провадження. Того ж дня, до суду було спрямовано заяву щодо ознайомлення із матеріалами справи.

У відповідності до документів, що містяться у матеріалах судової справи та Автоматизованій системі виконавчого провадження, 26.09.2024 року до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. надійшла заява АТ «Райффайзен Банк Аваль» про прийняття на примусове виконання виконавчого листа у справі № 2-4015/11 щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2 .

Згідно із заявою, до неї було долучено оригінал відповідного виконавчого листа та копії договорів про відступлення прав вимоги, у відповідності до яких, особою яка має право вимоги до ОСОБА_2 є ТОВ «Інвестмент Корпорейшен», а не АТ «Райффайзен Банк Аваль».

У відповідності до заяви АТ «Райффайзен Банк Аваль» підтверджено, що товариство не є належним стягувачем за виконавчим документом та фактично не мало права просити приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Адже ТОВ «Інвестмент Корпорейшен» могло відступити своє право вимоги іншій особі, звернути стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку та таким чином припинити зобов`язання, тощо.

Поряд із цим, виконавчий лист у справі № 2-4015/11 щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2 не відповідає вимогам, встановленим до виконавчого документу ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у виконавчому документі не зазначена дата його видачі.

Вважає, що приватний виконавець передчасно та незаконно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та застосував заходи примусового виконання рішень по відношенню до ОСОБА_2 , у той час, як повинен був повернути виконавчий лист заявнику - АТ «Райффайзен Банк Аваль» без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що:

-виконавчий документ не відповідає вимогам, встановленим до нього діючим законодавством, а саме у виконавчому документі не зазначена дата його видачі;

-АТ «Райффайзен Банк Аваль» не мало повноважень пред`являти виконавчий лист на примусове виконання, не будучи стягувачем, про що прямо зазначено у заяві про відкриття виконавчого провадження, що фактично свідчить про те, що заява про примусове виконання рішення подана не була.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2024 року скаргу ОСОБА_2 було задоволено.

Визнано неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. при відкритті виконавчого провадження ВП №64288173 та похідних від неї постанов, а саме постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 26.09.2024 року, постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій від 26.09.2024 року, постанови про арешт коштів боржника від 26.09.2024 року, постанови про арешт майна боржника від 26.09.2024 року та постанови про зупинення вчинення виконавчих дій від 27.09.2024 року.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 26.09.2024 року про відкриття виконавчого провадження №76149760.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 26.09.2024 про стягнення з боржника основної винагороди в рамках виконавчого провадження № 76149760.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 26.09.2024 про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження № 76149760.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 26.09.2024 про арешт коштів боржника в рамках виконавчого провадження № 76149760.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 26.09.2024 про арешт майна боржника в рамках виконавчого провадження № 76149760.

Визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. від 27.09.2024 про зупинення вчинення виконавчих дій в рамках виконавчого провадження № 76149760 (а.с.63-65).

В апеляційній скарзі приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. ставить питання про скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 08.11.2024 року та ухвалення нового судового рішення, яким у задоволенні скарги відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.63-65).

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явилась лише представник приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д.М. - адвокат Зауліна О.Г., інші учасники справи до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (а.с.124).

При цьому представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» надав суду заяву про розгляд справи у відсутність представника АТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с.128-129).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про задоволення скарги ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 76149760 винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М., не містить реквізитів, в частині дати видачі виконавчого документу.

Таким чином, при винесені даної постанови та похідних від неї постанов державний виконавець опирався на дату набрання рішенням законної сили, а відтак з наведених вище міркувань суд першої інстанції дійшов висновку про те, що приватний виконавець не виконав покладений на нього обов`язок щодо належного виконання рішення суду, відповідно до вимог Закону України про виконавче провадження.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.

Як слідує із скарги ОСОБА_2 і не заперечується учасниками справи, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено та було стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 841 123,60 грн.

На виконання вказаного рішення суду, за заявою АТ «Райффайзен Банк Аваль» Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист у справі № 2-4015/11 про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованості за кредитним договором в розмірі 841 123,60 грн. (а.с.10-11).

До заяви було долучено оригінал відповідного виконавчого листа та копії договорів про відступлення прав вимоги, у відповідності до яких, особою яка має право вимоги до ОСОБА_4 , є ТОВ «Інвестмент Корпорейшен», а не АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Проте, приватним виконавцем не було враховано, що виконавчий лист у справі № 2-4015/11 щодо стягнення заборгованості із ОСОБА_2 не відповідає вимогам, встановленим ч. 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчого документу, оскільки у виконавчому документі не була зазначена дата його видачі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що приватний виконавець передчасно та незаконно виніс постанову про відкриття виконавчого провадження та застосував заходи примусового виконання рішень по відношенню до ОСОБА_2 , у той час, як повинен був повернути виконавчий лист заявнику АТ «Райффайзен Банк Аваль» без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, на підставі п. 6 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із тим, що виконавчий документ не відповідає вимогам, встановленим до нього діючим законодавством, оскільки у виконавчому документі не зазначена дата його видачі.

Крім того, суд правильно встановив, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» не мало повноважень пред`являти виконавчий лист на примусове виконання, не будучи стягувачем, про що прямо зазначено у заяві про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції зазначив, що згідно п. 7 розділу першого Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованій в Міністерстві юстиції України, постанова, як окремий документ повинна обов`язково містити, зокрема, назву виконавчого документа, коли та ким виданий, резолютивної частини документа (далі - реквізити виконавчого документа).

Однак, із долученої до матеріалів скарги копії виконавчого листа № 2-4015/11, виданого Малиновським районним судом м. Одеси у справі про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в особі Одеської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», заборгованості за кредитним договором в розмірі 841 123,60 грн., не вбачається зазначення дати видачі вищевказаного виконавчого листа.

В оскаржуваній постанові про відкриття виконавчого провадження № 76149760 від 26 вересня 2024 року та похідних від неї постанов, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М. датою видачі виконавчого листа №2-4015/11 зазначено 10.05.2011 року, однак матеріали скарги не містять жодних обґрунтувань та підстав визначення приватним виконавцем дати видачі виконавчого листа, саме 10.05.2011 року.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до положень ч. 3 ст. 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчим документом та мають відповідати вимогам виконавчого документа, встановленим законом.

Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з огляду на те, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 76149760, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Колечком Д.М., не містить реквізитів, в частині дати видачі виконавчого документу, а тому вказаний приватний виконавець при винесені даної постанови та похідних від неї постанов, опираючись на дату набрання рішенням законної сили, не виконав покладений на нього обов`язок щодо належного виконання рішення суду, відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Крім того, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу було прийнято у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09.10.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

О.С. Комлева