Номер провадження: 22-ц/813/5105/25
Справа № 947/5726/25
Головуючий у першій інстанції Цирфа К. А.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
09.10.2025 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.
учасники справи:
розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України) справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,
на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2025 року,
за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої дитини,
Короткий зміст вимог
У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, зазначаючи, що з ОСОБА_2 перебувала в шлюбних відносинах з 2014 року по вересень 2021 року та від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З вересня 2021 року з ОСОБА_2 проживають окремо, донька проживає із заявником, та протягом зазначеного часу боржник матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, що й стало підставою для звернення до суду із відповідною заявою.
З огляду на викладене, просить суд видати судовий наказ про стягнення з боржника ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) боржника але не більше ніж 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати проявлення заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Київський районний суд ухвалою від 31.03.2025 року у видачі судового наказу відмовив.
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відповіді відділу адресної довідкової роботи ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по м. Одесі та Одеській області не значиться. Таким чином, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Єрмолаєв Сергій Олександрович, просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2025 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на неповне встановлення судом першої інстанції всіх обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що подана заява про видачу судового наказу містить інформацію щодо останнього зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , а саме АДРЕСА_1 , натомість судом помилково направлено запит до відділу адресної довідкової роботи ГУ державної міграційної служби України в Одеській області, замість ГУ державної міграційної служби України в Львівській області. З огляду на викладене, на думку скаржника, висновки суду першої інстанції та посилання на положення ч. 9 ст. 165 ЦПК України є помилковими.
(2) Позиція інших учасників справи
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 квітня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено ОСОБА_2 його право на подання відзиву на апеляційну скаргу у відповідності до положень ст. 360 ЦПК України.
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження направлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку, що підтверджується супровідними листами про відправку та рекомендованими повідомленнями.
Представником ОСОБА_1 адвокатом Єрмолаєвим С.О., копію ухвали про відкриття апеляційного провадження отримано 11 квітня 2025 року в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.
ОСОБА_2 копія ухвали про відкриття провадження у справі неодноразово у встановленому законом порядку.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 жовтня 2025 року справу призначено до розгляду у відповідності до положень ч. 2 ст. 369 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвалу суду про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформує учасників справи про те, що зазначена інформація оприлюднюється на офіційному веб-порталі судової влади України.
Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4, 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).
Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив із того, що згідно відповіді відділу адресної довідкової роботи ГУ Державної міграційної служби України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по м. Одесі та Одеській області не значиться. Таким чином, оскільки отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) ОСОБА_2 , тому суд першої інстанції дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу відповідно до ч. 9 ст. 165 ЦПК України.
Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, зазначено останнє їй відоме місце реєстрації боржника ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 .
Відповідно до ч. 5,6,7 ст. 165 ЦПК України у разі якщо боржником у заяві про видачу судового наказу вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суддя не пізніше двох днів з дня надходження такої заяви звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання фізичної особи - боржника. Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника має бути надана протягом п`яти днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання (перебування) особи відповідного звернення суду. Суддя з метою визначення підсудності може користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Із матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції до ГУ ДМС України в Одеській області направлявся запит про надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання ОСОБА_2 .
Згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , по м. Одесі та Одеській області не значиться.
Положення ч. 1 ст. 165 ЦПК України містить перелік підстав за наявності яких суддя відмовляє у видачі судового наказу, а саме: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка немає процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка немає права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені ч. 1 ст. 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 ч. 1 цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Згідно ч. 9 ст. 165 ЦПК України, на яку міститься безпосереднє посилання в оскаржуваній ухвалі суду першої інстанції, у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу.
Разом з тим, як зазначалося вище, ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, зазначено останнє їй відоме місце реєстрації боржника ОСОБА_2 , а саме: АДРЕСА_2 . Натомість, судом не враховано дані зазначені заявником відомості щодо місця реєстрації останнього та направлено відповідний запит до ГУ державної міграційної служби України в Одеській області. Відомостей щодо звернення із відповідним запитом в порядку та у відповідності до положень ч. 5 ст. 165 ЦПК України, до ГУ державної міграційної служби України в Львівській області, з огляду на зазначене місце реєстрації ОСОБА_2 наявні матеріалі справи не містять.
В матеріалах справи відсутня відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру, яка б надавалася на запит суду, сформована засобами підсистеми Електронний суд, щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .
Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявність в даному випадку підстав для відмови у видачі судового наказу, посилаючись на положення ч. 9 ст. 165 ЦПК України, щодо неможливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи боржника, з огляду на викладені вище обставини.
Щодо суті апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати
ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Апеляційний суд вважає, що питання про відкриття провадження у справі вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст. 379, ст. 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 21 березня 2025 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Ю.П. Лозко