Справа № 473/1744/25 Головуюча у 1-й інстанції Скоринчук К. М.
Провадження № 22ц/812/1667/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

9 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1

на рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 липня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Скоринчук К. М. у місті Миколаєві об 13 год 05 хв зі складанням повного рішення, у справі

за позовом

Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»

(далі - ТОВ ФК «Процент»)

до ОСОБА_1

про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2025 року ТОВ ФК «Процент» звернулося до Вознесенського міськорайонного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 62 237 грн 50 коп. кредитної заборгованості.

В обґрунтування своїх вимог товариство зазначило, що 19 березня 2024 року між ним та відповідачем за допомогою використання одноразового ідентифікатора укладено кредитний договір № 8904.

За умовами договору ТОВ ФК «Процент» надало позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 6 500 грн шляхом перерахування на платіжну картку, строком на 365 днів до 19 березня 2025 року зі сплатою процентів за денною процентною ставкою в 2,5 % за кожен день користування кредитом.

Втім, зобов`язання за договором ОСОБА_1 не виконані та отримані кредитні кошти у повному обсязі не повернуті, внаслідок чого на момент звернення кредитора до суду у позичальника виникла заборгованість, яка становить 62 237 грн 50 коп. та складається з: 6 500 грн заборгованості за кредитом та 55 737 грн 50 коп. заборгованості за процентами.

Звернувся з клопотанням про витребування доказів щодо видачі позичальнику платіжної картки, належності позичальнику платіжної картки, зазначеної ним у договорі та отримання ним кредитних коштів.

Ухвалою судді Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 8 квітня 2025 року справу передано на розгляд до Заводського районного суду міста Миколаєва за підсудністю.

Ухвалою судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 2 травня 2025 року позов прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження.

Відповідачем ОСОБА_1 до суду надано відзив на позовну заяву, де ним визнані вимоги про стягнення боргу за тілом кредиту та частково вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, з огляду на їх нарахування у розмірі, що перевищує максимальний розмір денної процентної ставки, встановлений у частині 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», та розмір процентів, визначених у пункті 17 розділу IV Прикінцевих та Перехідних положень до цього Закону. Тому вважав, що проценти за користування кредитом у період з 19 березня по 22 квітня 2024 року мали розраховуватись кредитором за ставкою 2,5 % на день, у період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року за ставкою 1,5% на день та у період з 21 серпня 2024 року по 18 березня 2025 року за ставкою 1% на день, що становить загальну суму 31 037 грн 50 коп.

Одночасно заперечив проти вимоги позивача про стягнення 10 000 грн витрат на правничу допомогу, вважаючи їх завищеними та неспівмірними складності справи, та зазначив про понесення ним витрат на правничу допомогу в розмірі 6 500 грн., які просив стягнути з позивача. Клопотав про розгляд справи за його відсутністю.

Позивач також звернувся з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторін та надав відповідь на відзив, у якій виклав арґументи, які наведені ним в позовній заяві, зокрема, що денна процентна ставка, визначена на момент укладення договору зберігає свою чинність протягом усього строку його дії та є незмінюваною.

Одночасно наполягав на задоволенні позову у повному обсязі та стягненні витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, і заперечив щодо зазначеного відповідачем розміру витрат понесених ним на правничу допомогу з підстав відсутності їх документального підтвердження та опису робіт.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва від 2 червня 2025 року частково задоволено клопотання позивача, витребувано у АТ «Універсалбанк» відомості про видачу на ім`я ОСОБА_1 платіжної картки НОМЕР_1 , виписки про рух кошті за цією карткою та інформацію про фінансовий номер телефону.

20 червня 2025 року надійшла відповідь АТ «Універсалбанк».

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 липня 2025 року позовна заява ТОВ ФК «Процент» задоволена, ухвалено про стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства заборгованості за кредитним договором №8904 від 19 березня 2024 року у загальному розмірі 62 237 грн 50 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 6 500 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 55 737 грн 50 коп. Розподілено судові витрати та стягнуто 10 000 грн витрат на правничу допомогу.

При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 посилаючись на те, що рішення суду в частині визначення та стягнення процентів прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив його змінити в частині стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, зменшив їх загальну суму до 31 037 грн 50 коп., а також зменшити суму витрат за надану правничу допомогу.

На думку відповідача судом, під час постановлення рішення не враховано чинні на момент укладення кредитного договору норми, з урахуванням пункту 17 Прикінцевих та перехідних положень та зроблено хибний висновок про незмінюваність процентної ставки, яка визначена у договорі всупереч нормам Закону України «Про споживче кредитування».

Наполягав на неспівмірності понесених позивачем витрат на правничу допомогу, з огляду на типовість поданих його представником позовних заяв, незначного обсягу поданих процесуальних документів та відсутність у них складних правових конструкцій.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Ухвалами Миколаївського апеляційного суду від 25 серпня та 16 вересня 2025 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи за положеннями частини 1 статті 369 ЦПК України, в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 19 березня 2024 року між ТОВ ФК «Процент» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 8904 на суму 6 500 грн на строк кредитування в 365 днів та з періодичністю сплати платежів 20 днів, який підписаний позичальником за допомогою одноразового цифрового ідентифікатору 412845 (а.с.11-17).

За умовами пункту 1.2 цього договору процентна ставка за користування кредитом становить 2,5% від суми кредиту за кожний день користування, що становить 912,5% на рік.

За змістом пункту 1.3 строк надання кредиту та строк дії договору становить 365 днів зі сплатою заборгованості за кредитом у кінці строку користування та періодичністю сплати процентів кожні 20 днів у відповідності до узгодженого сторонами графіку.

Зазначені обставини стосовно укладання кредитного договору та отримання за ним кредитних коштів позичальником не заперечуються, і в апеляційному порядку не оспорюються, внаслідок чого порядок підписання договору, отримання кредитних коштів та їх стягнення не є предметом апеляційного перегляду, враховуючи межі поданої відповідачем апеляційної скарги.

В той же час, позичальником оспорюється порядок нарахування належних до стягнення з нього процентів у суді першої інстанції за неправильним розрахунком, здійсненим кредитором з посиланням на положення пункту 9 частини 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», який прийнято до уваги судом. Тоді як він вважає за потрібне нараховувати йому такі проценти відповідно до положень пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень та статті 8 цього Закону.

Тому, переглядаючи ці доводи в суді апеляційної інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Споживчим кредитуванням, у відповідності до пункту 10 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», є правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, організаційно-правові засади якого, у випадку укладення електронного договору споживчого кредитування, визначаються в межах Закону України «Про електронну комерцію» та регулюються загальними нормами ЦК України в частині укладення кредитних договорів.

Тому загальною нормою, яка міститься у статті 1048 ЦК України, передбачено, що на час строку кредитування позикодавець/ кредитор має право на одержання від позичальника процентів від суми позики/ кредиту, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Втім, з огляду на особливості організаційно-правових засад споживчого кредитування, положеннями пункту 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» регламентується порядок формування та розрахунку денної процентної ставки за договором споживчого кредитування, якими є загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

Частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до таких витрат віднесено: доходи кредитодавця у виді процентів, комісії кредитодавця та супутні витрати тощо. Внаслідок чого обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки базується на припущенні, що договір про споживчий кредит залишається дійсним протягом погодженого строку та що кредитодавець і споживач виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі (частина 3 статті 8 цього Закону).

А частиною 5 статті 8 цього ж Закону встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який розраховується відповідно до частини 4 цієї же статті та не може перевищувати 1 %.

Одночасно змістом пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень вищевказаного закону тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» (24 грудня 2023 року), встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже, посилаючись на такі положення Закону України «Про споживче кредитування», відповідач просив зменшити розмір нарахованих процентів, виходячи із максимально встановлених розмірів у кожному періоді. При тому відповідач не звернув увагу на те, що кредитний договір укладено сторонами 19 березня 2024 року, що вимагало від них діяти у межах, встановлених Законом України «Про споживче кредитування», зокрема, при визначенні розміру денної процентної ставки, максимальний розмір якої не міг бути більшим, ніж той, що встановлено у частині 5 статті 8 цього Закону, так як сторони погодили, що вона сплачується позичальником в незалежності від виконання ним умов договору з повернення кредитних коштів.

Тобто, надаючи розрахунок боргу за договором та визначаючи заборгованість за процентами за користування кредитом, кредитор повинен був її нарахувати відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», так як розрахував їх за весь період кредитування, однак зробив її розрахунок за денною процентною ставкою в розмірі 2,5% в день, що є перевищенням максимально встановленого законом розміру (а.с.19-23).

Втім, частково оспорюючи нарахування, відповідач теж не звернув на це увагу, внаслідок чого фактично погодився з періодом її часткового нарахування кредитором, виходячи із ставки в 2,5% та прохаючи в подальшому її зменшити до 1.5% та до 1%, як максимально визначеного розміру.

Таким чином, враховуючи те, що суд не звернув увагу на укладення договору в період чинності положень Закону України «Про споживче кредитування» про визначення максимально можливого розміру денної процентної ставки, а відповідач правомірно просить про зменшення розміру боргу за процентами, але відповідно до пункту 17 Перехідних та прикінцевих положень «Про споживче кредитування», що частково покращує його становище, колегія суддів вважає за можливе змінити рішення суду в частині стягнутих процентів, виходячи із меж доводів апеляційної скарги з 55 737 грн 50 коп. до 31 037 грн 50коп., внаслідок чого зміниться загальний розмір боргу та усі складові сум судових витрат.

За такого доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення суми стягнутих процентів є частково обґрунтованими, внаслідок чого підлягають частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволення позову, визначення розміру стягнутих процентів та загального розміру боргу - зміні у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 37 537 грн 50 коп. загальної суми заборгованості за договором, яка складається з: 6 500 грн боргу за тілом кредиту та 31 037 грн 50 коп. боргу за процентами, таким чином задовольнивши позовні вимоги частково.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно неспіврозмірності стягнутих витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн складності справи та витраченому часу на надання правничої допомоги колегії суддів виходить з наступного.

У відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.

Позивачем на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн додано до позовної заяви акт приймання -передачі послуг №18 до договору № 03/06/2024 про надання юридичних послуг від 3 червня 2024 року загальною вартістю 100 000 грн з яких у відповідності до витягу від 28 лютого 2025 року з реєстру №1 до цього акту адвокатом Руденком К. надано послуги з підготовки позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 вартістю 9 000 грн та складання адвокатського запиту про витребування доказів по боржнику ОСОБА_1 вартістю 1 000 грн (а.с.47-48).

Між тим, адвокатський запит у матеріалах справи відсутній.

На підставі наведеного та з огляду на характер та складність справи, доведення позивачем обсягу понесених витрат та отриманих послуг адвоката, за наявності заперечень відповідача щодо співмірності заявлених до стягнення витрат та обсягу задоволених позовних вимог, а також положень статей 137 та 141 ЦПК України, колегія суддів висновує про доцільність відшкодування відповідачем на користь позивача 5 000 грн витрат за надання правничої допомоги у суді першої інстанції

У зв`язку зі зміною судового рішення в частині задоволення позову, слід його змінити і в частині розподілу судових витрат у відповідності до статті 141 ЦПК України, які складаються із судового збору та витрат, понесених на правову допомогу позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Тому, виходячи із обсягу задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути 1 461 грн 03 коп. судового збору, який було сплачено кредитором за звернення до суду із позовом.

Також у відповідності до положень статті 141 ЦПК України у зв`язку із зміною рішення суду першої інстанції та частковим задоволенням позовних вимог з позивача на користь відповідача слід стягнути 1 802 грн 57 коп. судових витрат за перегляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 14 липня 2025 року змінити, зазначивши про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Процент» 37 537 грн 50 коп. загальної суми боргу за кредитним договором №8904 від 19 березня 2024 року, яка складається з: 6 500 грн заборгованості за тілом кредиту та 31 037 грн 50 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Процент» 1 461 грн 03 коп. судових витрат за розгляд справи в суді першої інстанції та 5 000 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Процент» на користь ОСОБА_1 1 802 грн 57 коп. судових витрат за перегляд справи у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова