ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3534/24 Номер провадження 22-ц/814/2920/25Головуючий у 1-й інстанції Дністрян О. М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Коротун І. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача адвокат Сидоренко Ю.В.

представники відповідача Цибулько В.В., Абраменко А.І.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Сидоренка Юрія Володимировича

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 року, ухвалене суддею Дністрян О. М., повний текст рішення складено 18 квітня 2025 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Департаменту освіти і науки Полтавської обласної військової адміністрації про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

30.09.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Департаменту освіти і науки Полтавської обласної військової адміністрації про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, в якому просила суд: - поновити ОСОБА_1 на роботі в Професійно-технічному училищі №44 м. Миргорода на посаді керівника гуртків з дня звільнення 30.08.2024; - стягнути Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня ухвалення рішення суду про поновлення на роботі; - стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 16.09.2002 була прийнята на роботу до Миргородського ПTУ №44 на посаду керівника гуртків художньої самодіяльності. 30.08.2024 наказом №26-к від 26.08.2024 її було звільнено з посади керівника гуртків через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Вважає, що її звільнення було незаконним, таким що не відповідає вимогам чинного трудового законодавства. Так, при звільненні їй повідомили, що причиною звільнення стало те, що вона, нібито, відмовилася працювати на 0,5 ставки замість повної ставки керівника гуртків, як було раніше, пояснюючи це зменшенням педагогічного навантаження, яке відбудеться з 02.09.2024. Причин, з яких неможливо було зберегти їй колишні умови праці, не повідомили, та, незважаючи на те, що вона не давала ні письмової відмови, ні згоди працювати на 0,5 ставки (так як вона вважала, що у неї є час прийняти рішення до 02.09.2024), 26.08.2024 було видано наказ про звільнення її з посади керівника гуртків 30.08.2024, тобто до вступу в дію нових умов праці. При цьому, підставами для звільнення зазначено наказ «Про повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 » від 27.06.2024 №15-к та повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 від 27.06.2024 №17, які їй вручені не були, тому вважає, що її звільнення проведене всупереч норм законодавства, тому є підстави для поновлення її на роботі з попередніми умовами праці.

10.01.2025 до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області надійшла заява представника ОСОБА_1 адвоката Сидоренка Ю.В. про уточнення позовних вимог, в якій просив суд: - поновити ОСОБА_1 на роботі в Професійно-технічному училищі №44 м. Миргорода на посаді керівника гуртків з дня звільнення 30.08.2024; - стягнути Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 64 459,41 грн; - стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати (а.с. 88-89).

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Професійно-технічного училища № 44 м. Миргорода про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у зв`язку з ненаданням згоди позивача на продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, якими, про зміни істотних умов праці позивачу було повідомлено за два місяці відповідно до вимог ст.32 КЗпП України, відповідач правомірно звільнив позивача з роботи на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України з підстав відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, наказ №26-к від 26.08.2024 прийнятий в межах повноважень та з дотриманням вимог положень КЗпП України, звільнення позивача проведено з дотриманням вимог закону про працю. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, а оскільки суд першої інстанції не знайшов підстав для їх задоволення, то відповідно не підлягають до задоволення й похідні від них вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги не обгрунтовані та не підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Сидоренко Ю.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, щосуд першої інстанції не зазначив у рішенні, чи були наявні у відповідача зміни в організації виробництва і праці, та у чому вони виразилися, а також, у разі їх наявності, чи можливо було зберегти колишні істотні умови праці позивача, а якщо ні, то з якої причини. Позивач вважає, що у даній справі також не відбулося ніяких змін в організації виробництва і праці відповідача, істотні умови праці були безпідставно змінені лише їй і, при цьому, не було ніяких перешкод для збереження попередніх істотних умов праці, оскільки вона працювала на посаді «керівник гуртків», фактично вела два гуртки - хорового співу і вокального співу, але в її посадових обов`язках не було передбачено, що вона має право вести тільки такі гуртки і відповідачем не надано доказів, що вона не має можливості бути керівником гуртка патріотичного виховання та фізичної культури (жодних документів, які б містили кваліфікаційні вимоги до керівника такого гуртка суду не надано). Внаслідок неврахування судом першої інстанції доказів та аргументів сторони позивача, висновки суду про необґрунтованість вимог про поновлення на роботі, не відповідають обставинам справи. Суд першої інстанції також не врахував вимоги частин 3, 4 ст. 32 КЗпП України, чим допустив неправильне застосування норм матеріального права. Таким чином, оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене за недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, що відповідно до частин 1 та 2 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення. Дослідженню та оцінці підлягають докази, що є у матеріалах справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 16.09.2002 ОСОБА_1 була прийнята на роботу керівником гуртків художньої самодіяльності в ПТУ №44, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 10.01.1973 (а.с. 6).

На адресу Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода від Навчально-методичного центру професійно-технічної освіти у Полтавській області надійшли Методичні рекомендації щодо організації виховної роботи у 2023/2024 навчальному році (вих. №01/15-352 від 12.09.2023). Згідно Методичних рекомендації МОН України визначило в поточному навчальному році три пріоритетних напрями виховної роботи: національно-патріотичне виховання, виховування здорового способу життя та подолання негативних явищ (булінг, домашнє насильство, кримінальні правопорушення) (а.с. 43-47).

Згідно витягу з протоколу засідання педагогічної ради №7 від 24.05.2024, на якій була присутня ОСОБА_1 , на порядку денному було заслухано заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , яка ознайомила присутніх з листом МОН від 24.08.2023 №1/12702-23 щодо організації виховного процесу в закладах освіти у 2023/2024 навчальному році, а саме з основними аспектами національно-патріотичного виховання та важливість їх реалізації у навчальному закладі. Директором ОСОБА_3 було запропоновано вирішити питання про розподіл навантаження гурткової роботи у 2024-2025 навчальному році наступним чином: 0,5 ставки - гурток вокального спрямування та 0,5 ставки - гурток патріотичного виховання та фізичної культури, яке більшістю голосів було прийнято (а.с. 48-49).

Наказом директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №125 від 25.06.2024 «Про розподіл годин гурткової роботи на 2024/2025 навчальний рік» було розподілено години гурткової роботи по 360 годин на гурток військово-патріотичного виховання та фізичної підготовки та на художньо-естетичне виховання та вокальний спів (а.с. 50).

Наказом директора Професійно-технічного училища № 44 м. Миргорода Іванченка А. №15-к від 27.06.2024 «Про повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 » було доручено інспектору з кадрів ОСОБА_4 довести до відома про зміну істотних умов праці з 02.09.2024, що пов`язано з розподілом годин гурткової роботи на 2024-2025 навчальний рік (напрямок художньо-естетичне виховання та вокальний спів 360 годин) керівника гуртків ОСОБА_1 ; останній надати письмову згоду на неповне навантаження до 28.06.2024; у разі незгоди ОСОБА_1 зі змінами істотних умов праці звільнити її відповідно до чинного законодавства України. З наказом ознайомлена ОСОБА_5 , підпис ОСОБА_6 про ознайомлення з даним наказом відсутній (а.с. 51).

Згідно повідомлення директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №517 від 27.06.2024 «Про зміну істотних умов праці» на виконання ст. 32 КЗпП України, наказу ПТУ №44 м. Миргорода від 26.06.2024 №125, наказу ПТУ №44 м. Миргорода від 26.02.2024 №15-к ОСОБА_1 повідомлено про зміну з 02.09.2024 режиму роботи в ПТУ №44 м. Миргорода напрямок гурткової роботи: художньо-естетичне виховання та вокальний спів 360 годин та запропоновано до 28.06.2024 надати письмову згоду або відмову працювати в запропонованих умовах (а.с. 52).

Згідно акту від 27.06.2024 «Про відмову від ознайомлення та проставляння підпису стосовно підтвердження отримання повідомлення про зміну істотних умов праці», підписаного заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , офісним службовцем ОСОБА_7 , інспектору з кадрів Полтавської І.В., зазначено, що керівнику гуртків ОСОБА_1 27.06.2024 було вручено для ознайомлення персональне повідомлення №517 від 27.06.2024 про зміну істотних умов праці з 02.09.2024 (напрямок гурткової роботи: художньо-естетичне виховання та вокальний спів 360 годин), а остання відмовилася від ознайомлення та проставлення підпису (а.с. 53).

Згідно акту від 27.06.2024 «Про відмову від ознайомлення з наказом ПТУ №44 м. Миргород від 27.06.2024 №15-к «Про повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 » та проставляння підпису, підписаного заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , офісним службовцем ОСОБА_7 , інспектору з кадрів ОСОБА_4 , зазначено, що керівнику гуртків ОСОБА_1 27.06.2024 був запропонований для ознайомлення наказ ПТУ №44 м. Миргорода №15-к від 27.06.2024 «Про повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 », а остання відмовилася від ознайомлення з наказом та проставлення підпису (а.с. 54).

26.08.2024 було складено акт «Про відмову від надання письмової згоди на неповне навантаження», підписаний заступником директора з навчально-виробничої роботи ОСОБА_8 , головним бухгалтером ОСОБА_9 , заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , про те, що керівник гуртків ОСОБА_1 26.08.2024 відмовилася надати письмову згоду на неповне навантаження відповідно до п. 2 наказу №15-к від 27.06.2024 (а.с. 55).

Наказом директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №26-к від 26.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » було звільнено ОСОБА_1 , керівника гуртків, 30.08.2024 через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, пункт 6 статті 36 КЗпП України; бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. Підпис ОСОБА_1 про ознайомлення на наказі відсутній (а.с. 56).

30.08.2024 було складено акт «Про відмову проставляння підпису про ознайомлення з наказом ПТУ №44 м. Миргорода від 26.08.2024 №26-к «Про звільнення ОСОБА_1 », який підписано заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , офісним службовцем ОСОБА_7 та заступником директора з навчально-методичної роботи ОСОБА_10 (а.с. 57).

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода №06 від 20.09.2023 на засіданні профспілкового комітету було розглянуто заяву ОСОБА_1 про вихід з профспілкового комітету, прийнято рішення про задоволення даної заяви та виключення ОСОБА_1 з членів первинної профспілкової організації працівників АПК Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода з 20.09.2023 (а.с. 130).

Також суд першої інстанції встановив, що 27.06.2024 позивача було повідомлено про зміну істотних умов праці та запропоновано до 28.06.2024 надати письмову згоду або відмову працювати в запропонованих умовах. Станом на 26.08.2024 згоди ОСОБА_1 на неповне навантаження відповідно до п. 2 наказу №15-к від 27.06.2024 навчальний заклад не отримав, що було зафіксовано відповідним актом (а.с. 54). Також у судовому засіданні позивач наголошувала, що вона не мала наміру продовжувати працювати на 0,5 ставки.

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані чинним законодавством. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю (ст. 43 Конституції України).

Забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, повідомлення про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції», а також сприяння особі у здійсненні такого повідомлення, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання (ст. 21 КЗпП України).

Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи (ст. 51 КЗпП України).

У зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу (ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України).

Підставою припинення трудового договору, зокрема, є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці (п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

У період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов (частина друга статті 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану»).

У постанові Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі №6-2748цс15 вказано, що: згідно з пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України підставою для припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці. Пунктами третім та четвертим статті 32 КЗпП України передбачено, що у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів тощо (пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку із зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №582/1001/15-ц (провадження №14-286цс18), зазначено. що: зміна істотних умов праці, передбачена частиною третьою статті 32 КЗпП України, за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників на підставі пункту 1 частини першої статті 40 цього Кодексу, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці. Таким чином, зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.08.2020 у справі №161/1147/16-ц (провадження №61-37720св18) зазначено, що: зміна істотних умов праці за своїм змістом не тотожна звільненню у зв`язку зі зміною організації виробництва і праці, скороченням чисельності або штату працівників, оскільки передбачає продовження роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, але за новими умовами праці (постанова Верховного Суду України від 23.03.2016 у справі №6-2748цс15).

У статті 32 КЗпП України наведено перелік умов праці, які можна вважати істотними, до яких належать, зокрема: система та розмір оплати праці, пільги, режим роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміна розрядів і найменування посад. Наведений перелік не є вичерпним, оскільки істотними можуть вважатися й інші умови праці".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14.09.2022 у справі №317/181/19 (провадження №61-21021св21) вказано, що: зміна істотних умов праці відбувається за тією самою посадою, у тій самій установі, де працівник працював до такої зміни. Пропозиція обійняти інші посади не є зміною істотних умов праці. Факт скорочення посади сам по собі виключає звільнення за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутні передбачені частиною третьою статті 32 КЗпП України обставини. Про визначену частиною третьою статті 32 КЗпП України зміну істотних умов праці та, відповідно, припинення трудового договору за пунктом 6 частини першої статті 36 КЗпП України можливо стверджувати тоді, коли посада працівника не скорочується, а лише змінюються істотні умови праці за цією посадою. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 11.09.2020 у справі №215/2330/19 (провадження №61-1145св20) та від 11.05.2021 у справі №317/182/19-ц (провадження №61-231св21).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.05.2023 у справі №212/2542/22 (провадження №61-162св23) вказано, що: за пунктом 2 глави XIX «Прикінцеві положення» КЗпП України (який є чинним з 24.03.2022) під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 №2136-ІХ (який набрав чинності з 24.03.2022) (далі - Закон України №2136-ІХ) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України. За частиною другою статті 3 Закону України №2136-ІХ у період дії воєнного стану повідомлення працівника про зміну істотних умов праці та зміну умов оплати праці, передбачених частиною третьою статті 32 та статтею 103 Кодексу законів про працю України, здійснюється не пізніш як до запровадження таких умов. Цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» (пункт 3 Прикінцевих положень Закону України №2136-ІХ).

Звільнення працівника на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з його відмовою від продовження роботи, пов`язаною зі зміною істотних умов праці, не можна відносити ні до звільнення працівника за його ініціативою, ні до звільнення працівника за ініціативою роботодавця. Зазначена підстава припинення трудового договору обумовлена відсутністю взаємного волевиявлення його сторін, недосягненням ними згоди щодо продовження дії трудового договору. Закон детально не регламентує порядок відмови працівника від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці і не встановлює, що передбачена п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України незгода працівника продовжувати роботу з такими змінами в нових умовах має бути у письмовій формі (постанова Верховного Суду від 23.12.2020 справа №447/334/18). У пункті 3.2 наказу №370 від 15.03.2024, яким позивачу змінено істотні умови праці у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, зазначено, зокрема, що у разі відмови працівника від продовження роботи, організувати припинення трудових відносин за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного позову (уточненого) є: - поновлення ОСОБА_1 на роботі в Професійно-технічному училищі №44 м. Миргорода на посаді керівника гуртків з дня звільнення 30.08.2024; - стягнення з Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 64 459,41 грн.

Розглядаючи цей спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що 16.09.2002 ОСОБА_1 була прийнята на роботу керівником гуртків художньої самодіяльності в ПТУ №44, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 10.01.1973 (а.с. 6).

На адресу Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода від Навчально-методичного центру професійно-технічної освіти у Полтавській області надійшли Методичні рекомендації щодо організації виховної роботи у 2023/2024 навчальному році (вих. №01/15-352 від 12.09.2023). Згідно Методичних рекомендації МОН України визначило в поточному навчальному році три пріоритетних напрями виховної роботи: національно-патріотичне виховання, виховання здорового способу життя та подолання негативних явищ (булінг, домашнє насильство, кримінальні правопорушення) (а.с. 43-47).

Згідно витягу з протоколу засідання педагогічної ради №7 від 24.05.2024, на якій була присутня ОСОБА_1 , на порядку денному було заслухано заступника директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , яка ознайомила присутніх з листом МОН від 24.08.2023 №1/12702-23 щодо організації виховного процесу в закладах освіти у 2023/2024 навчальному році, а саме з основними аспектами національно-патріотичного виховання та важливість їх реалізації у навчальному закладі. Директором ОСОБА_3 було запропоновано вирішити питання про розподіл навантаження гурткової роботи у 2024-2025 навчальному році наступним чином: 0,5 ставки - гурток вокального спрямування та 0,5 ставки - гурток патріотичного виховання та фізичної культури, яке більшістю голосів було прийнято (а.с. 48-49).

Наказом директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №125 від 25.06.2024 «Про розподіл годин гурткової роботи на 2024/2025 навчальний рік» було розподілено години гурткової роботи по 360 годин на гурток військово-патріотичного виховання та фізичної підготовки та на художньо-естетичне виховання та вокальний спів (а.с. 50).

Наказом директора Професійно-технічного училища № 44 м. Миргорода Іванченка А. №15-к від 27.06.2024 «Про повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 » було доручено інспектору з кадрів ОСОБА_4 довести до відома про зміну істотних умов праці з 02.09.2024, що пов`язано з розподілом годин гурткової роботи на 2024-2025 навчальний рік (напрямок художньо-естетичне виховання та вокальний спів 360 годин) керівника гуртків ОСОБА_1 ; останній надати письмову згоду на неповне навантаження до 28.06.2024; у разі незгоди ОСОБА_1 зі змінами істотних умов праці звільнити її відповідно до чинного законодавства України. З наказом ознайомлена ОСОБА_5 , підпис ОСОБА_6 про ознайомлення з даним наказом відсутній (а.с. 51).

Згідно повідомлення директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №517 від 27.06.2024 «Про зміну істотних умов праці» на виконання ст. 32 КЗпП України, наказу ПТУ №44 м. Миргорода від 26.06.2024 №125, наказу ПТУ №44 м. Миргорода від 26.02.2024 №15-к ОСОБА_1 повідомлено про зміну з 02.09.2024 режиму роботи в ПТУ №44 м. Миргорода напрямок гурткової роботи: художньо-естетичне виховання та вокальний спів 360 годин та запропоновано до 28.06.2024 надати письмову згоду або відмову працювати в запропонованих умовах (а.с. 52).

Згідно акту від 27.06.2024 «Про відмову від ознайомлення та проставляння підпису стосовно підтвердження отримання повідомлення про зміну істотних умов праці», підписаного заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , офісним службовцем ОСОБА_7 , інспектору з кадрів Полтавської І.В., зазначено, що керівнику гуртків ОСОБА_1 27.06.2024 було вручено для ознайомлення персональне повідомлення №517 від 27.06.2024 про зміну істотних умов праці з 02.09.2024 (напрямок гурткової роботи: художньо-естетичне виховання та вокальний спів 360 годин), а остання відмовилася від ознайомлення та проставлення підпису (а.с. 53).

Згідно акту від 27.06.2024 «Про відмову від ознайомлення з наказом ПТУ №44 м. Миргород від 27.06.2024 №15-к «Про повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 » та проставляння підпису, підписаного заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , офісним службовцем ОСОБА_7 , інспектору з кадрів ОСОБА_4 , зазначено, що керівнику гуртків ОСОБА_1 27.06.2024 був запропонований для ознайомлення наказ ПТУ №44 м. Миргорода №15-к від 27.06.2024 «Про повідомлення про зміну істотних умов праці ОСОБА_1 », а остання відмовилася від ознайомлення з наказом та проставлення підпису (а.с. 54).

26.08.2024 було складено акт «Про відмову від надання письмової згоди на неповне навантаження», підписаний заступником директора з навчально-виробничої роботи ОСОБА_8 , головним бухгалтером ОСОБА_9 , заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , про те, що керівник гуртків ОСОБА_1 26.08.2024 відмовилася надати письмову згоду на неповне навантаження відповідно до п. 2 наказу №15-к від 27.06.2024 (а.с. 55).

Наказом директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №26-к від 26.08.2024 «Про звільнення ОСОБА_1 » було звільнено ОСОБА_1 , керівника гуртків, 30.08.2024 через відмову від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, пункт 6 статті 36 КЗпП України; бухгалтерії виплатити ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку. Підпис ОСОБА_1 про ознайомлення на наказі відсутній (а.с. 56).

30.08.2024 було складено акт «Про відмову проставляння підпису про ознайомлення з наказом ПТУ №44 м. Миргорода від 26.08.2024 №26-к «Про звільнення ОСОБА_1 », який підписано заступником директора з навчально-виховної роботи ОСОБА_2 , офісним службовцем ОСОБА_7 та заступником директора з навчально-методичної роботи ОСОБА_10 (а.с. 57).

Відповідно до протоколу засідання профспілкового комітету Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода №06 від 20.09.2023 на засіданні профспілкового комітету було розглянуто заяву ОСОБА_1 про вихід з профспілкового комітету, прийнято рішення про задоволення даної заяви та виключення ОСОБА_1 з членів первинної профспілкової організації працівників АПК Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода з 20.09.2023 (а.с. 130).

27.06.2024 ОСОБА_1 було повідомлено про зміну істотних умов праці та запропоновано до 28.06.2024 надати письмову згоду або відмову працювати в запропонованих умовах, проте, станом на 26.08.2024 згоди ОСОБА_1 на неповне навантаження відповідно до п. 2 наказу №15-к від 27.06.2024 навчальний заклад не отримав, що було зафіксовано відповідним актом (а.с. 54).

Також, як пояснила у суді першої інстанції позивач, вона не хотіла і не планувала працювати на 0,5 ставки, оскільки заробітна плата у неї і так невелика.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв`язку з ненаданням згоди позивача на продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, якими, про зміни істотних умов праці позивачу було повідомлено за два місяці відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України, відповідач правомірно звільнив позивача з роботи на підставі п.6 ч.1 ст.36 КЗпП України з підстав відмови від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а наказ №26-к від 26.08.2024 прийнятий в межах повноважень та з дотриманням вимог положень КЗпП України, звільнення позивача проведено з дотриманням вимог закону про працю. Оскільки позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідною від основної позовної вимоги про поновлення на роботі, тому вона не підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно Методичних рекомендацій щодо організації виховної роботи у 2023/2024 навчальному році (вих. №01/15-352 від 12.09.2023), які надійшли з Навчально-методичного центру професійно-технічної освіти у Полтавській області та які визначені згідно Методичних рекомендації МОН України, у поточному 2023/2024 навчальному році визначено три пріоритетних напрями виховної роботи: національно-патріотичне виховання, виховування здорового способу життя та подолання негативних явищ (булінг, домашнє насильство, кримінальні правопорушення) (а.с. 43-47). Тобто, такий напрямок виховної роботи як художньо-естетичне виховання та вокальний спів не був визначений пріоритетним, тому з урахуванням Методичних рекомендації МОН України за рішенням педагогічної ради №7 від 24.05.2024, на якій була присутня ОСОБА_1 , та наказом директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №125 від 25.06.2024 «Про розподіл годин гурткової роботи на 2024/2025 навчальний рік» було розподілено години гурткової роботи по 360 годин на гурток військово-патріотичного виховання та фізичної підготовки та на художньо-естетичне виховання та вокальний спів (а.с. 50).

По справі вбачається, що ОСОБА_1 до 26.08.2024 (до дня видачі наказу про звільнення) не надала свою згодуна продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці, про що їй було повідомлено 27.06.2024 (за два місяці відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України).

Крім цього, на засіданні педагогічної ради Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода від 24.05.2024, на якому була присутня ОСОБА_1 , було прийнято рішення про розподіл навантаження гурткової роботи на 2024-2025 наступним чином: - гурток вокального спрямування 0,5 ставки; гурток патріотичного виховання та фізичної культури 0,5 ставки (а.с. 48-49), тобто ОСОБА_1 з 24.05.2024 знала про розподіл навантаження гурткової роботи на 2024-2025 навчальний рік.

Згідно ч.4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Оскільки наказом директора Професійно-технічного училища №44 м. Миргорода Іванченка А. №125 від 25.06.2024 «Про розподіл годин гурткової роботи на 2024/2025 навчальний рік» було розподілено години гурткової роботи по 360 годин на гурток, зокрема, художньо-естетичного виховання та вокальний спів, що становило 0,5 ставки, то це, відповідно, передбачає зміну оплати праці, що у відповідності до положення ч. 3 статті 32 КЗпП України (в якій наведено перелік умов праці, які можна вважати істотними), віднесено, зокрема, система та розмір оплати праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не зазначив у рішенні, чи були наявні у відповідача зміни в організації виробництва і праці, та у чому вони виразилися, а також, у разі їх наявності, чи можливо було зберегти колишні істотні умови праці позивача, а якщо ні, то з якої причини, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки в цій частині суд першої інстанції достатньо повно мотивував рішення, т.я. визначення МО України основних пріоритетних напрямків виховання учнів у гуртках призвело до скорочення навантаження гурткової роботи такого напрямку як художньо-естетичне виховання та вокальний спів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач вважає, що не відбулося ніяких змін в організації виробництва і праці відповідача, істотні умови праці були безпідставно змінені лише їй і, при цьому, не було ніяких перешкод для збереження попередніх істотних умов праці, оскільки вона працювала на посаді «керівник гуртків», фактично вела два гуртки - хорового співу і вокального співу, але у її посадових обов`язках не було передбачено, що вона має право вести тільки такі гуртки і відповідачем не надано доказів, що вона не має можливості бути керівником гуртка патріотичного виховання та фізичної культури (жодних документів, які б містили кваліфікаційні вимоги до керівника такого гуртка суду не надано), то ці доводи також не заслуговують на увагу та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки позивачем не заперечується, що саме ці гуртки велися нею. По справі надані докази того, що позивач має середню спеціальну освіту: культурно-освітня робота і самодіяльна творчість, кваліфікація по диплому: клубний працівник, керівник самодіяльного хорового колективу (а.с. 58). 24.06.1993 ОСОБА_1 закінчила Гадяцьке державне училище культури. Виходячи з набутої позивачем вищевказаної спеціальної освіти, то позивачем не надано належних та допустимих доказів того, чи має вона відповідну кваліфікацію бути керівником гуртка патріотичного виховання та фізичної культури, коли ця посада, вочевидь, вимагає іншої спеціальної освіти та кваліфікації (наявність другої відповідної освіти, досвід роботи тощо).

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Сидоренка Юрія Володимировича залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 квітня 2025 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов