Справа № 344/7924/22
Провадження № 22-ц/4808/1011/25
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Бойчука І.В., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Кузнєцова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Греська Василя Васильовича на рішення Івано-Франківського міського суду від 06 травня 2025 року, ухвалене в складі судді Бородовського С.О. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Державний реєстратор Лисецької селищної ради Дем`янек Іванна Антонівна, Приватне підприємство «ЖЕО «Житловий масив», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію змін до права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання не чинити перешкод,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Державний реєстратор Лисецької селищної ради Дем`янек Іванна Антонівна, Приватне підприємство «ЖЕО «Житловий масив», про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію змін до права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та зобов`язання не чинити перешкод.

В обґрунтування позову посилався на те, що він є власником 78/100 часток нежитлового приміщення, а саме: офіс (приміщення №№63-67, 84-90), що знаходяться на 1 поверсі 6 секції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Решту 22/100 часток нежитлового приміщення належить на праві власності ОСОБА_3 . Нежитлове приміщення позивача межує із стоматологічними кабінетами №91 та №92, власником яких є ОСОБА_1 . Згідно Технічного паспорту, приміщення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мають спільний вхід із вулиці Відкрита.

У 2021 році ОСОБА_1 на місці сходів із площадкою площею 45,1 кв.м. збудував прибудову до своїх стоматологічних кабінетів №91 та №92, чим перекрив позивачу вхід до його нежитлових приміщень зі сторони вулиці Відкрита та унеможливив користування допоміжними приміщеннями (сходами з площадкою площею 45,1 кв.м.), які є об`єктами спільної сумісної власності власників житлових та нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 .

30.07.2021 Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради провело перевірку будівельних робіт з реконструкції стоматологічних кабінетів АДРЕСА_2 . Перевіркою було встановлено, що будівництво здійснюється без отримання права на виконання будівельних робіт, чим порушено п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», про що складено акт перевірки від 30.07.2021, винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт, винесена постанова про адміністративне правопорушення.

Договором дарування підтверджується факт отримання у приватну власність ОСОБА_1 офісних приміщень №91 та АДРЕСА_3 , загальною площею 26,1 кв.м. Довідкою TOB «А++» від 04.08.2020 підтверджується, що при проведенні технічної інвентаризації стоматологічних кабінетів №91 та АДРЕСА_3 було встановлено, що загальна площа збільшилась на 45,5 кв.м. та становить 71,6 кв.м. в результаті часткового внутрішнього перепланування та облаштування холодних приміщень без втручань у несучі конструкції, інженерні системи та мережі, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. TOB «А++» 04.08.2020 розробило Технічний паспорт стоматологічних кабінетів №91 та №92 площею 71,6 кв.м. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстрації прав власності від 06.08.2020 загальна площа об`єкта нерухомого майна стоматологічних кабінетів №91 та №92, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, становить 71,6 кв.м. Підставою для державної реєстрації є Договір дарування №888 від 12.05.2017 та Довідка TOB «А++» від 04.08.2020, 06.08.2020.

У відповідь на запит Начальника управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю в м. Івано-Франківську від 18.01.2022 №14/32-19/36 Приватне підприємство «ЖЕО» «Житловий масив» надало копію фрагмента першого поверху багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 . На плані відображені сходи з площадкою, які дотичні до стоматологічних кабінетів №91 та №92 площею 21,6 кв.м., власником яких є ОСОБА_1

ОСОБА_1 надав план першого поверху багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 де схематично відображено приміщення стоматологічних кабінетів №91 та №92 площею 21,6 кв.м. до реконструкції і технічний план цих стоматологічних кабінетів площею 76,1 кв.м. після реконструкції. Також ОСОБА_1 надав Експлікацію стоматологічних кабінетів №91 та №92 і схему розташування цих стоматологічних кабінетів площею 21,6 кв.м., технічний паспорт на стоматологічні кабінети площею 76,1 кв.м.

Із долучених документів видно, що загальна площа стоматологічних кабінетів №91 та №92 збільшилася з 26,1 кв.м. до 76,1 кв.м. за рахунок захоплення сходів з площадкою.

Відповідно до абз. 6 п. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зміни характеристик об`єкта нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці, вносяться під час проведення державної реєстрації права власності на такий об`єкт у результаті вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав. Аналізуючи норми права, позивач вважає, що реєстратор не мала права вносити зміни щодо характеристики об`єкта нерухомого майна - стоматологічні кабінети №91 та №92, внісши зміни щодо їх площі з 26,1 кв.м. до 76,1 кв.м. при відсутності вчинення дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення речових прав на об`єкти нерухомого майна - стоматологічні кабінети №91 та №92.

Посилаючись на зазначене, просив суд: 1) визнати протиправними та скасувати рішення 53484401 про державну реєстрацію змін до права власності, внесених до Реєстру: 06.08.2020, ОСОБА_4 , Лисецька селищна рада Тисменицького району Івано-Франківської області, на підставі заяви ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , підставою реєстрації яких є довідка б.н., видана ТОВ «А++» 04.08.2020, якими змінено загальну площу об`єкта житлової нерухомості: офісне приміщення №№91, 92 площею 26,1 кв.м., на об`єкт нерухомого майна: стоматологічні кабінети №№91, 92, загальна площа: 71,6 кв.м.; 2) витребувати із незаконного володіння ОСОБА_1 сходи з площадкою загальною площею 45,5 кв.м., на площах якого ОСОБА_1 здійснив добудову до стоматологічних кабінетів №91 та №92 за адресою: АДРЕСА_1 . 3) зобов`язати відповідача ОСОБА_1 не чинити позивачу ОСОБА_2 перешкод у користуванні сходами із площадкою загальною площею 45,5 кв.м. зі сторони вулиці Відкрита, які належать на праві спільної сумісної власності власникам житлових та нежитлових приміщень багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу прибудови до стоматологічних кабінетів №№91, 92, яка збудована на місці розташування сходів із площадкою, загальною площею 45,5 кв.м.; 4) стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правову допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 06 травня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано рішення 53484401 про державну реєстрацію змін до права власності, внесених до Реєстру: 06.08.2020, ОСОБА_4 , Лисецька селищна рада Тисменицького району, Івано-Франківської області, на підставі заяви ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , підставою реєстрації яких є довідка б.н., видана ТОВ «А++» 04.08.2020, якими змінено загальну площу об`єкта житлової нерухомості: офісне приміщення №№91, 92 площею 26,1 кв.м. на об`єкт нерухомого майна: стоматологічні кабінети №№91, 92, загальна площа: 71,6 кв.м. В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Гресько В.В. подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Вказує, що частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не врахував, що сама по собі вимога позивача про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на майно є неналежним способом захисту порушених прав. Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення права.

Зазначає, що відмовляючи в задоволенні віндикаційного позову, суд першої інстанції дійшов до висновку, що сходів із площадкою фактично не існує, а позивач не є суб`єктом, уповноваженим на витребування спільного сумісного майна на користь третіх осіб або групи осіб, які не доручали йому звернення до суду в їхніх інтересах. Так само, позивач не ставить вимогу про витребування майна на свою користь і загалом не зазначає на чию корись він просить витребувати таке майно, якого на цей час не існує. Більше того, позивач не може витребовувати сходи із площадкою на свою користь, оскільки такі не перебували в його одноосібному користуванні та володінні. Із такою позицією суду першої інстанції скаржник погоджується та вважає, що в задоволенні вимог про витребування майна та усунення перешкод позивачу слід було відмовити.

Однак, аналіз зазначених норм матеріального права та правових висновків Верховного Суду дає підстави для висновку, що відмовляючи в задоволенні позовних вимог про витребування майна, суд першої інстанції не вправі був застосовувати такий спосіб захисту як скасування рішення про державну реєстрацію. Саме по собі скасування рішення (запису) про проведену державну реєстрацію не є тим способом захисту, який може відновити попереднє становище попереднього власника майна. Для цього існує інститут віндикації (витребування майна із чужого володіння). Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині, що стосується визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію. А обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Задовольняючи позовні вимоги в частині скасування рішення про державну реєстрацію права власності, суд дійшов висновку, що така державна реєстрація була проведена відповідачем без правових підстав і заснована на самовільному захопленні майна співвласників багатоквартирного будинку, та без відведення земельної ділянки. На думку скаржника, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки відповідач ОСОБА_1 набув у приватну власність офісні приміщення №91 та №92 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв.м. на підставі Договору дарування №888 від 12.05.2017, посвідченого приватним нотаріусом Довганюк Б.В. Пізніше, у 2020 році, ним було здійснено часткове внутрішнє перепланування цих офісних приміщень. Довідкою ТОВ «А++» від 04.08.2020 підтверджується, що під час проведення технічної інвентаризації стоматологічних кабінетів №91 та АДРЕСА_3 було встановлено, що загальна площа збільшилась на 45,5 кв.м. та становить 71,6 кв.м. в результаті часткового внутрішнього перепланування та облаштування холодних приміщень без втручань в несучі конструкції, інженерні системи та мережі, які не потребують документів, що дають право на їх виконання та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Встановлено відсутність площі самовільно збудованих приміщень. Також, 04.08.2020 ТОВ «А++» було сформовано технічний паспорт на стоматологічні кабінети №91 та №92, згідно експлікації якого зазначена площа в розмірі 71,6 кв.м. Вважає, що у державного реєстратора були наявні як фактичні, так і правові підстави для прийняття рішення в частині внесення змін до характеристик його стоматологічних кабінетів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме: зміна «офісних приміщень №91, 92» на «стоматологічні кабінети №№91, 92» та загальної площі «26,1 кв.м.» на «71,6 кв.м.», тому рішення державного реєстратора є правомірним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню.

Щодо твердження суду першої інстанції про самовільне захоплення відповідачем сходів та площадки біля будинку зазначає, що 30.07.2021 Управлінням з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради було проведено позапланову перевірку щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час виконання будівельних робіт з реконструкції стоматологічних кабінетів №91 та АДРЕСА_3 , які належать відповідачу на праві власності. За результатами проведеної перевірки складено Акт від 30.07.2021 №39/32-26, в якому встановлено, що ОСОБА_1 виконує будівельні роботи з реконструкції стоматологічних кабінетів АДРЕСА_2 в частині добудови без отриманого права на початок виконання будівельних робіт, чим порушив пункт 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». На підставі зазначеного акту винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 30.07.2021, яким його зобов`язано усунути виявлене порушення шляхом приведення стоматологічних кабінетів до попереднього стану або отримати право на виконання будівельних робіт в термін до 30.09.2021.

29.10.2021 Управлінням проведено повторну позапланову перевірку припису та встановлено факт невиконання відповідачем умов припису, а саме: не привів стоматологічні кабінети до попереднього стану та не отримав дозволу на початок виконання будівельних робіт. У зв`язку з невиконанням припису Управління звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вимогою привести стоматологічні кабінети №91 та №92 по АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення добудови. Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2022 відкрито провадження у справі №300/382/22 за позовом Управління до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій. Водночас, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 у вказаній справі було прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_1 до Управління про визнання протиправним та скасування вищевказаного припису. Отже, правомірність проведеної перевірки працівниками Управління та прийнятого ними рішення відповідачем оскаржується за правилами адміністративного судочинства. Довідкою від 02.08.2021, виданою ТОВ «А++» (після проведення перевірки) підтверджується факт того, що в приміщеннях стоматологічних кабінетів відповідача проведено капітальний ремонт без зміни геометричних параметрів та без втручання в несучі конструкції, інженерні системи та мережі. Відтак, такий вид робіт не є самочинним будівництвом та не вимагає оформлення дозвільних документів. Отже, роботи які проводилися на момент перевірки, не передбачали будь-яких змін в геометричних розмірах його стоматологічних кабінетів в порівнянні із параметрами нерухомості, що існував на 06.08.2020. Окрім того, на сьогодні рішення у вказаній адміністративній справі ще не прийняте і не набрало законної сили, тому висновок суду першої інстанції про самовільне захоплення будь-яких приміщень є передчасним.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем не було надано доказів на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Оскільки відповідачем не доведено законність будівництва, його результати не належать до таких, що відповідають закону. Проте, на думку скаржника, така позиція суду суперечить нормам процесуального права, оскільки суд першої інстанції зробив висновок про порушення права позивача відповідачем, керуючись тим, що відповідач не надав доказів на спростування цих доводів. Тим самим суд застосував концепцію «негативного доказу», використання якої є недопустимим та порушує суть принципу змагальності. Суд першої інстанції не врахував, що подані стороною позивача докази не можуть достовірно підтвердити інформацію про те, що «площадка та сходи» є об`єктами нерухомого майна, складовими елементами багатоквартирного житлового будинку та належать до об`єктів спільного сумісного майна всіх співвласників приміщень вказаного багатоквартирного будинку. Тому вважає, що висновок суду першої інстанції про недоведеність законності проведеного будівництва відповідачем є також необґрунтованим, оскільки зі сторони відповідача до матеріалів справи було долучено документи, що підтверджують правомірність набуття ним у власність майна, на яке він в подальшому здійснив державну реєстрацію.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Представник позивача адвокат Мушинський В.Т. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджується із доводами апеляційної скарги. Вказує, що названі у довідці від 04.08.2020, складеній ТОВ «А++», «холодні приміщення» не є складовою частиною офісних приміщень площею 26,1 кв.м., подарованих ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 12.05.2017 року, а отже не є власністю останнього. Тому перепланування та облаштування так названих «холодних приміщень» площею 45,5 кв.м., які не є власністю ОСОБА_1 , не можуть призвести до збільшення площі офісних приміщень №91 та №92 на 45,5 кв.м., з 26,1 кв.м. до 71,6 кв.м., власником яких є відповідач.

Із долучених документів вбачається, що загальна площа стоматологічних кабінетів збільшилася з 26,1 кв.м. до 71,6 кв.м. за рахунок захоплення сходів з площадкою та коридору, які є об`єктами спільної сумісної власності всіх власників житлових та нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 . Факт збільшення площі за рахунок самовільної забудови площадки, сходів та коридору, підтверджується такими доказами:

- листом від 11.02.2022 Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради, згідно якого прибудова до стоматологічних кабінетів здійснена у межах сходів, без виділення земельної ділянки;

- висновком сертифікованого архітектора ОСОБА_5 , згідно якого загальна площа стоматологічного кабінету №91 збільшилася за рахунок: а) забудови відкритої площадки спільного користування, облаштованого пандусу для маломобільних груп населення для спільного доступу до нежитлових приміщень першого поверху; б) долучення до стоматологічного кабінету №91 частини коридору спільного користування;

- копією фрагменту плану першого поверху багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 , наданого ПП «ЖЕО» «Житловий масив», де відображені сходи з площадкою, які дотичні до стоматологічних кабінетів №91 та №92 площею 21,6 кв.м., власником яких є відповідач;

- планом першого поверху багатоповерхового будинку по АДРЕСА_1 , долученим відповідачем, де схематично відображено приміщення стоматологічних кабінетів №91 та №92 площею 21,6 кв.м. до реконструкції і технічний план стоматологічних кабінетів №91 та №92 площею 76,1 кв.м. після реконструкції, з яких вбачається, що збільшення площі стоматологічних кабінетів здійснено шляхом забудови відкритої площадки і сходів та долучення коридору, що є об`єктами спільної сумісної власності;

- показами свідків, які підтвердили, що відповідач знищив спірні сходи і площадку, пандус та збудував на їх місці добудову до власного приміщення.

Вказує, що з 05 грудня 2019 року можуть прийматися заяви лише про виправлення технічної помилки і не можуть прийматися заяви щодо змін технічної характеристики об`єкта, тому реєстратор незаконно здійснив внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав щодо зміни технічних характеристик об`єкта нерухомого майна - стоматологічні кабінети №91 та №92, збільшення загальної площі об`єкта з 26,1 кв.м. до 71,6 кв.м.

Зазначає, що ОСОБА_1 не надав для реєстрації права власності жодного документу, який би підтверджував набуття ним права власності на сходи з площадкою та коридор загальною площею 45,5 кв.м. по АДРЕСА_1 . Тому державний реєстратор незаконно, всупереч ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстрував за відповідачем право власності на нерухоме майно стоматологічні кабінети №№91, 92 загальною площею 71,6 кв.м.

Крім того, ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 зупинено провадження в адміністративній справі №344/7924/22 до набрання законної сили рішенням суду у цій цивільній справі.

Із вказаних підстав позивач просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Гресько В.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник позивача адвокат Мушинський В.Т. щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представники третіх осіб: державного реєстратора Лисецької селищної ради Дем`янек І.А., ПП «ЖЕО «Житловий масив» в судове засідання не прибули, причини неявки суду не повідомили, повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності представників третіх осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення представника позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_2 є власником 78/100 часток нежитлового приміщення, а саме офісу (приміщень №63-67, 84-90), що знаходиться на 1 поверсі 6 секції житлового будинку за адресою: АДРЕСА_4 часток цих нежитлових приміщень належать на праві власності ОСОБА_3 (т.1, а.с. 37-39).

Вказані вище нежитлові приміщення межують із стоматологічними кабінетами №91 та №92, власником яких є відповідач ОСОБА_1 .

Відповідач набув у приватну власність офісні приміщення №91 та №92 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 26,1 кв.м. на підставі нотаріально посвідченого Договору дарування №888 від 12.05.2017 (т. 1, а.с. 67).

У 2020 році відповідачем здійснено часткове перепланування вказаних офісних приміщень.

Довідкою ТОВ «А++» від 04.08.2020 підтверджується, що при проведенні технічної інвентаризації стоматологічних кабінетів №91 та АДРЕСА_3 було встановлено, що загальна площа збільшилась на 45,5 кв.м. та становить 71,6 кв.м. в результаті часткового внутрішнього перепланування та облаштування холодних приміщень без втручань в несучі конструкції, інженерні системи та мережі, які відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів №1024 від 28.12.2016 «Про внесення змін до Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків» не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Встановлено відсутність площі самовільно збудованих приміщень (т. 1, а.с. 68).

04.08.2020 ТОВ «А++» виготовлено Технічний паспорт на стоматологічні кабінети №91 та №92, згідно експлікації якого зазначена площа 71,6 кв.м. (т. 1, а.с. 69-70).

Позивач стверджував, що у 2021 році ОСОБА_1 на місці сходів з площадкою площею 45,1 кв.м. збудував прибудову до своїх стоматологічних кабінетів №91 та №92, чим перекрив йому вхід до його нежитлових приміщень зі сторони вулиці Відкрита та унеможливив користування допоміжними приміщеннями, які є об`єктами спільної сумісної власності власників житлових та нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 . На переконання позивача, відповідач незаконно зареєстрував право власності на стоматологічні кабінети №91 та №92 площею 71,6 кв.м., що призвело до привласнення ним допоміжних приміщень (сходів із площадкою), які належать на праві спільної сумісної власності всім власникам приміщень у цьому багатоквартирному будинку.

Не погодившись із цим позовом, відповідач подав відзив та заперечення, в яких наголосив на правомірності проведених реєстраційних дій щодо його нерухомого майна, покликаючись на норми матеріального права, які дозволяли йому вчинити відповідну державну реєстрацію. Разом з тим, відповідач зазначив, що «сходи» і «площадка» в силу вимог законодавства не вважаються приміщенням. Наданими доказами не підтверджувалося, що будь-які «сходи та площадка», які суміжні із приміщеннями відповідача, є складовими конструктивними елементами багатоквартирними будинками та перебували на балансі управителя будинку як спільне сумісне майно.

Рішенням 53484401 про державну реєстрацію змін до права власності, внесених до Реєстру: 06.08.2020, ОСОБА_4 , Лисецька селищна рада Тисменицького районну, Івано-Франківської області, на підставі заяви ОСОБА_1 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , підставою реєстрації яких є довідка б.н., видана ТОВ «А++» 04.08.2020, якими змінено загальну площу об`єкта нежитлової нерухомості: офісне приміщення №№91, 92 площею 26,1 кв.м. на об`єкт нерухомого майна: стоматологічні кабінети №№91, 92, загальна площа: 71,6 кв.м. (т. 1, а.с. 26-29).

Показаннями свідків та поясненнями представника відповідача в судовому засіданні підтверджено аргументи позивача за його позовом, що відповідач знищив спірні сходи і площадку пандус та збудував на їх місці добудову до власного приміщення, площа якого становила 26 кв.м. до будівництва та 71,6 кв.м. після будівництва.

У судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення, що дозвільна документація щодо будівництва не формувалась, оскільки відповідач не вважав це за необхідне, розглядаючи будівництво в якості реконструкції.

30.07.2021 Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Івано-Франківської міської ради провело перевірку будівельних робіт з реконструкції стоматологічних кабінетів №91 та АДРЕСА_1 . Перевіркою встановлено, що будівництво здійснюється без отримання права на виконання будівельних робіт, чим порушено п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», про що складено акт перевірки від 30.07.2021, винесено припис про зупинення підготовчих та будівельних робіт (т. 1, а.с. 23), яким відповідача зобов`язано усунути виявлене порушення шляхом приведення стоматологічних кабінетів до попереднього стану, або отримати право на виконання будівельних робіт в термін до 30.09.2021 року.

29.10.2021 Управлінням проведено повторну позапланову перевірку припису та встановлено факт невиконання відповідачем умов припису, а саме: «не привів стоматологічні кабінети до попереднього стану та не отримав дозволу на початок виконання будівельних робіт». У зв`язку з невиконанням припису Управління звернулося до Івано-Франківського окружного адміністративного суду із вимогою привести стоматологічні кабінети №91 та №92 по АДРЕСА_1 до попереднього стану шляхом знесення добудови.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.03.2022 відкрито провадження у справі №300/382/22 за позовом Управління до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.05.2022 у вищевказаній справі було прийнято до провадження зустрічний позов ОСОБА_1 до Управління про визнання протиправним та скасування вищевказаного припису.

Отже, правомірність проведеної перевірки працівниками Управління та прийнятого ними рішення відповідачем оскаржується за правилами адміністративного судочинства.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26.07.2022 провадження у вказаній адміністративній справі зупинено до набрання законної сили рішенням суду у цій цивільній справі (т. 1, а.с. 64-65). Ухвалу мотивовано тим, що суд дійшов висновку щодо наявності об`єктивної неможливості розгляду вказаної адміністративної справи до вирішення іншої справи, яка розглядається у порядку цивільного судочинства, з огляду на предмет оскарження зазначеної справи; обставини встановлені у цивільній справі та правова оцінка суду щодо правомірності рішення про державну реєстрацію змін до права власності матимуть преюдиційне значення для аналізу та оцінки правомірності припису про зупинення підготовчих та будівельних робіт від 30.07.2021, яким зобов`язано ОСОБА_1 усунути виявлене порушення шляхом приведення стоматологічних кабінетів №91 та №92 по АДРЕСА_1 до попереднього стану.

Сторони спору не заперечили обставин перебування в їх власності приміщень в багатоквартирному будинку; перебування у спільній власності власників багатоквартирного будинку спірних сходів та площадки до їх заволодіння відповідачем.

В судовому засіданні суду першої інстанції адвокат відповідача заперечив позов саме з тієї підстави, що спірні сходи і площадка належали співвласникам багатоквартирного будинку, а тому не можуть бути витребувані у володіння позивача.

Відмовляючи у позові в частині вимоги про витребування із незаконного володіння відповідача сходів з площадкою, суд керувався тим, що сходів із площадкою не існує, вони знищені, а на їх місці збудовано спірну прибудову. В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення, що він не просить витребувати сходи із площадкою на користь позивача, а на користь співвласників будинку, в якому розташовано приміщення позивача та відповідача. Однак, позивачу не належить право на подання позову про витребування майна на користь третьої особи або групи осіб, які не доручали йому звернення до суду в їхньому інтересі, у прохальній частині позову позивачем не вказано на чию користь він просить витребувати спірне майно; спірні сходи з площадкою не перебували в одноосібному користуванні та володінні позивача до їх захоплення відповідачем.

Відмовляючи у позові в частині вимоги про зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкоди у користуванні сходами із площадкою загальною площею 45,5 кв.м. зі сторони вулиці Відкрита, суд першої інстанції теж керувався тим, що таких сходів із площадкою на сьогодні не існує.

Задовольняючи позов в частині визнання протиправним та скасування рішення №53484401 про державну реєстрацію змін до права власності, суд першої інстанції зазначав, що згідно пояснень позивача спірні сходи з площадкою належали співвласникам багатоквартирного житлового будинку, в якому перебувають приміщення позивача та відповідача, і до захоплення спірних сходів з площадкою відповідачем позивач мав можливість користуватись ними для обслуговування власного приміщення. Тому позивачу належить право на самостійне оскарження дій відповідача із захоплення спірних сходів з площадкою, в тому числі у формі оскарження рішення про реєстрацію речових прав позивача на майно, що перебувало у спільній власності співвласників багатоквартирного будинку та в користуванні позивача. Відповідач суду не надав документів про вилучення сходів і площадки із спільної власності співвласників житлового будинку, про відведення відповідачу земельної ділянки під сходами та під площадкою, дозволу на забудову сходів і площадки із спільної власності співвласників житлового будинку. Також відповідачем не доведено законність будівництва. Тому його результати із забудування площі сходів і площадки пандуса не належать до таких, що відповідають закону. Державна реєстрація здійснена без будь-яких правових підстав, оскільки заснована на самовільному захопленні майна співвласників багатоквартирного будинку та земельної ділянки, без її відведення та вилучення у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, з огляду на таке.

За положенням статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту слід враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.

У постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2021 року в справі №628/1475/19 (провадження №61-7554св21) зазначено, що «правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні».

У постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №753/8671/21 (провадження №61-550св22) зазначено, що «кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові».

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія є спільним майном багатоквартирного будинку.

За частинами першою-другою статті 5 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників. Спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку. Таким чином, на допоміжні приміщення багатоквартирного будинку поширюється правовий режим як спільної сумісної, так і спільної часткової власності, який передбачає особливий порядок здійснення правомочностей власника щодо володіння, користування і розпорядження.

Співвласники мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників. Реалізація співвласником своїх прав не може порушувати права інших співвласників (ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»).

У частині другій статті 382 ЦК України передбачено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою співвласників (частина 2 статті 369 ЦК України).

Згідно статті 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.

За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.

Суд першої інстанції, повно і всебічно дослідивши наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, правильно виснував про часткове задоволення позовних вимог та відновлення порушених прав співвласника у спосіб, яким його право було порушено, оскільки позивач довів самовільне приєднання частини спільного майна багатоквартирного будинку (сходів і площадки пандуса) відповідачем та збільшення загальної площі його нежитлового приміщення без дозвільних документів та земельної ділянки, без її відведення та вилучення у встановленому законом порядку внаслідок самочинного приєднання.

Схожі висновки містяться в постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі №367/9043/21 (провадження №61-15923св24).

Щодо тверджень апелянта про те, що суд дійшов помилкового висновку, що спірна державна реєстрація була проведена відповідачем без правових підстав і заснована на самовільному захопленні майна співвласників багатоквартирного будинку, та без відведення земельної ділянки, у державного реєстратора були наявні як фактичні, так і правові підстави для прийняття рішення в частині внесення змін до характеристик його стоматологічних кабінетів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, то такі є необґрунтованими, спростовуються вищевказаними доказами в справі.

Названі у довідці від 04.08.2020, складеній ТОВ «А++», «холодні приміщення» не є складовою частиною офісних приміщень площею 26,1 кв.м., подарованих ОСОБА_1 на підставі Договору дарування від 12.05.2017 року.

Відповідачем не спростовано аргументи позивача, що ним знищено спірні сходи і площадку пандус та збудовано на їхньому місці добудову до власного приміщення, площа якого становила 26 кв.м. до будівництва та 71,6 кв.м. після будівництва.

Що стосується доводів апеляційної скарги про обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, оскільки відмовляючи в задоволенні позовних вимог про витребування майна, суд першої інстанції не вправі був застосовувати такий спосіб захисту як скасування рішення про державну реєстрацію; саме по собі скасування рішення (запису) про проведену державну реєстрацію не є тим способом захисту, який може відновити попереднє становище попереднього власника майна, для цього існує інститут віндикації (витребування майна із чужого володіння), апеляційний суд зазначає наступне.

Так, частиною першою статті 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Частиною 1 статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 вказаного Закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Перевірка документів на наявність підстав, зокрема, для прийняття відповідних рішень є одним з етапів державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (п. 4 ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставами для відмови в державній реєстрації прав є, зокрема, те, що подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом; подані документи не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяження; наявні суперечності між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.

Загальна спрямованість ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» полягає у забезпеченні достовірності та несуперечливості відомостей Державного реєстру прав.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним.

Виходячи з приписів ч. 2 ст. 16 ЦК України одними із способів захисту цивільних прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Колегія суддів звертає увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі №910/3009/18).

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Тобто спосіб захисту має бути дієвим (ефективним), а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Завданням суду є вирішення спору, який виник між учасниками справи у найбільш ефективний спосіб з метою запобігання ситуаціям, які б спричинили повторне звернення до суду з іншим позовом або захисту порушеного права в інший спосіб.

Тобто, вирішення справи в суді має на меті, зокрема, вирішення спору між сторонами у такий спосіб, щоб учасники правовідносин не мали необхідності докладати зайвих зусиль для врегулювання спору повторно, або врегулювання спору у іншій спосіб, або врегулювання іншого спору, який виник у зв`язку із судовим рішенням тощо.

При цьому, судом враховано, що на цей час сходів із площадкою не існує, вони знищені, а на їхньому місці збудовано спірну прибудову. Крім того, позивач не володів таким майном одноосібно, відповідно, йому не належить право на подання позову про витребування майна на користь третьої особи або групи осіб, які не доручали йому звернення до суду в їхньому інтересі, у прохальній частині позову позивачем не вказано на чию користь він просить витребувати спірне майно, тому суд правомірно відмовив у задоволенні вимог про витребування такого майна та зобов`язання відповідача не чинити позивачу перешкод у користуванні сходами із площадкою.

А на розгляді в Івано-Франківському окружному адміністративному суді перебуває справа №300/382/22 за позовом Управління до ОСОБА_1 про зобов`язання до вчинення дій, зокрема, про приведення стоматологічних кабінетів №91 та АДРЕСА_3 до попереднього стану шляхом знесення добудови (т. 1, а.с. 159, т. 2, а.с. 164-165), провадження у якій зупинено до набрання законної сили рішенням у цій справі.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем обрано ефективний спосіб захисту, що в сумі відновить порушені права співвласників багатоповерхового будинку.

Подібні висновки щодо способів захисту порушеного права містяться у постанові Верховного Суду від 28 травня 2025 року у справі №367/9043/21 (провадження №61-15923св24).

Отже, суд першої інстанції установив обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин, норми права, які підлягають застосуванню, надав належну правову оцінку тому, що відповідач самовільно приєднав приміщення, які є спільним майном та належать усім співвласникам у багатоквартирному будинку, до свого нежитлового приміщення, повною мірою дослідив наявні у справі докази та з урахуванням загальних принципів цивільного судочинства дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Тому апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Греська Василя Васильовича слід залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 06 травня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Греська Василя Васильовича залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 06 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 17 жовтня 2025 року.