Справа № 274/7430/24 Провадження № 2/0274/278/25
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.25 р.м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Руденченко В.С.,

розглянувши цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якого є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3 , представником якої є ОСОБА_4 ,
проприпинення права спільної власності, визнання за відповідачем права власності, стягнення грошової компенсації 1/2 вартості майна,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить припинити право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на автомобіль марки "Hyundai", моделі "Tucson", 2008 р.в., номер шасі (кузова) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі Автомобіль), право власності на який зареєстроване за ОСОБА_3 , визнати право власності на Автомобіль за ОСОБА_3 , стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію його частки у праві спільної сумісної власності на Автомобіль в розмірі 157 100,00 грн. (а. с. 62 64).

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час перебування у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірвано, придбали транспортний засіб Автомобіль, однак домовленості про укладення договору щодо поділу цієї спільної сумісної власності вони не досягли.

ОСОБА_3 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що Автомобіль було придбано за її власні кошти.

Судом з`ясовано, що 07.03.2017 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб між собою, що встановлено рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 24.10.2022 р. у справі № 274/4173/22, яке набрало законної сили 24.11.2022 р., яким цей шлюб розірвано (а. с. 10 11).

30.01.2021 р. за ОСОБА_3 було зареєстровано Автомобіль, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_3 про реєстрацію транспортного засобу (а. с. 29 30).

Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Так, відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Разом з тим, пунктом 3 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

ОСОБА_3 , заперечуючи проти позову, зазначає, що що Автомобіль було придбано за її власні кошти, на підтвердження чого посилається на показаннями свідка ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_5 , яка є матір`ю ОСОБА_3 , дала такі показання: Дочка завагітніла і постало питання у придбанні автомобіля, так як вона тяжко переносила вагітність. Молода родина, грошей на придбання автомобіля нема. Дочка звернулася до мене про допомогу, в чому я не відмовила. Мною було дано донці 6 000,00 доларів. Рух пішов і вони вже придбали автомобіль, який був оформлений на дочку, так як чогось у зятя тоді щось нестиковка виникла, але це не принципово було. У 2022 р. вони розлучилися. Внучка залишилася з дочкою, машина була у дочки, так я внучка потребувала частого звернення до лікаря. Позивач вирішив відсудити частку. Автомобіль зараз проданий.

Свідок ОСОБА_5 дала такі відповіді на питання:

Я мала ділянку земельну, я її продала. Я працювала. Були відкладення. Працювала касиром у магазині радіодеталей, офіційно, зарплата була мінімальна. Від продажу земельної ділянки я отримала не пам`ятаю скільки, бо то було давно. Продала земельну ділянку не пам`ятаю в якому році. Земельна ділянка була у м. Житомирі. Дочка завагітніла у 2020 р., у березні місяці. У березні дала гроші, придбали автомобіль також у березні або квітні. Я дала грошві безвозвратно, як подарунок. Я не вимагала повернення грошей від дочки і гроші мені не поверталися.

Суд критично оцінює показання свідка ОСОБА_5 про те, що вона дала ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 6 000,00 доларів на придбання автомобіля з таких підстав.

ОСОБА_5 є матір`ю ОСОБА_3 , а тому є зацікавленою у наданні показань на користь дочки. З показань ОСОБА_5 випливає, що вона офіційно працювала, отримуючи мінімальну заробітну плату, а ці обставини викликають обґрунтовані сумніви у тому, що вона мала значні відкладення (збереження) грошових коштів. ОСОБА_5 не пам`ятає, за скільки та коли продала земельну ділянку, що також викликає обґрунтовані сумніви у тому, що це взагалі відбулося, а якщо і відбулося, то що отриманих від продажу земельної ділянки грошових коштів, разом з наявними збереженнями (якщо такі взагалі були), вистачило, щоб дати 6 000,00 доларів дочці.

При цьому ОСОБА_3 не подала доказів, які б підтверджували, що її мати, ОСОБА_5 , мала джерела доходів, з яких у 2021 р. в неї виникло накопичення грошових коштів у розмірі 6 000,00 доларів (або більше), зокрема, довідок про доходи її матері, договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Таким чином ОСОБА_3 не довела, що вона набула Автомобіль за кошти, які належали їй особисто.

Зважаючи на наведене, Суд вважає, що Автомобіль є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як випливає зі змісту вказаних норм Сімейного кодексу України, частка у спільній сумісній власності подружжя, незалежно від розірвання шлюбу, визначається при поділі майна.

Між тим, ОСОБА_1 у позові не заявляє вимогу про поділ майна Автомобіля, як це передбачено статтями 69 та 70 Сімейного кодексу України, а тому відсутні підстави для визнання права власності на Автомобіль за ОСОБА_3 та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації його частки у праві спільної сумісної власності на Автомобіль в розмірі 157 100,00 грн.

Окрема позовна вимога ж про припинення права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на Автомобіль є неефективним способом захисту, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах (наприклад, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 р. у справі № 209/3085/20).

Враховуючи викладене, Суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_1 .

При цьому Суд роз`яснює, що ОСОБА_1 має право звернутися з позовом до ОСОБА_6 про поділ Автомобіля та стягнення грошової компенсації його вартості.

Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут