Провадження № 22-ц/812/1383/25 Суддя першої інстанції Костюченко Г.С.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 жовтня 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/1505/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року, повне судове рішення складено 02 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Костюченко Г.С., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про зменшення розміру стягнутих аліментів,,

В С Т А Н О В И В:

04 березні 2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов обґрунтовував тим, що сторони є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Братського районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року з нього на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки від усіх видів доходів платника щомісячно, починаючи з подання позову і до досягнення повноліття дитиною.

Від іншого шлюбу з ОСОБА_7 , у нього народилась інша дитина про яку він піклується і утримує, також ним було усиновлено неповнолітніх дітей дружини: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також він утримує дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною.

Загалом на його утриманні знаходиться дружина, троє дітей та мати-пенсіонерка.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив суд зменшити розмір аліментів, встановлений судовим наказом Братського районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року з 1/4 частки до 1/8 частки від усіх видів доходів платника щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року 2025 року позов задоволено.

Змінено розмір аліментів стягнутих з ОСОБА_4 на користь ( ОСОБА_6 на підставі рішення Братського районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року у справі №471/582/18-ц, провадження № 2-н/471/34/18.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/8 частки з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 % розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в сумі 1 211.20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що після винесення Братськом районним судом Миколаївської області від 10 вересня 2018 року рішення про стягнення з позивача аліментів на сина ОСОБА_5 , сімейний стан позивача змінився. Він одружився, та від цього шлюбу в нього народився син, також ним було усиновлено двоє дітей дружини, що підтверджується матеріалами справи.

Вищевказані обставини відповідно до норм статті 192 СК України є самостійною підставою для зміни розміру аліментів.

Не погодившись з рішення суду ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення суду в частині визначення частки стягнутих аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_10 у розмірі 1/6 частки.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_11 був народжений не в шлюбі, як це некоректно зазначено в оскаржуваному судовому рішенні, що є підставою для його скасування.

В постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, на яке посилається суд першої інстанції йдеться не взагалі про покращення чи погіршення матеріального становища платника аліментів, а про значне покращення і значне погіршення матеріального становища платника аліментів.

Зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей/дитини без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

В рішенні та в матеріалах справи відсутні докази не тільки значного погіршення матеріального становища позивача, а взагалі якогось погіршення матеріального становища. Доводи сторони відповідача щодо відсутності факту погіршення матеріального становища позивача, викладені у відзиві на позовну заяву і в запереченні відповіді на відзив, судом до уваги не взяті.

В ситуації, що є предметом дослідження в цій цивільній справі, позивач не втратив роботу, не захворів, не знаходиться в обставинах, що впливають на його фінансові можливості, як на сукупність доступних фінансових ресурсів, до складу яких входить, у тому числі і його житловий будинок, що має грошову вартість і який ним не використовується ні для проживання з сім`єю, що зменшило б втрати на винаймання житла, ні для використання його як джерела надходження до сімейного бюджету грошових коштів.

Задовольняючи позов, суд покращує матеріальний стан позивача виключно за рахунок його дитини від попереднього шлюбу, чим порушує його (сина) право на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, передбачений частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства».

Суд належним чином не мотивував свій висновок про зменшення розміру стягнутих аліментів до 1/8 частки.

Від ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв його представник ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві позивач зазначав, що не погоджується з апеляційною скаргою та доводами, викладеними в ній, та просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 19 вересня 2022 року.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Братського районного управління юстиції у Миколаївській області, актовий запис № 39, сторони записані батьками малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За судовим наказом Братського районного суду Миколаївської області від 10 вересня 2018 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 25 липня 2018 року, до досягнення дитиною повноліття.

16 лютого 2024 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 64.

Від вказаного шлюбу, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 238, у позивача є малолітній син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до наданих документів дитина має тяжке захворювання, що потребує постійного лікування.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10 вересня 2024 року позивачем були усиновлені діти дружини, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Змінено прізвища дітей з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_13 » та по батькові з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 ».

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам у ВП № 59506882, станом на 31 грудня 2024 року заборгованість відсутня.

З договору найму житла від 23 березня 2024 року, укладеного між власником житла ОСОБА_16 та ОСОБА_4 , встановлено, що позивач винаймає житло для своєї сім`ї (дружина та троє дітей).

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Апеляційний суд перевірив у межах доводів апеляційної скарги правильність застосування судами першої інстанції норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 3 статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, ОСОБА_4 посилався на те, що у нього змінився у сторону погіршення матеріальний стан, оскільки він одружився та на його утриманні перебувають троє неповнолітніх дітей та дружина, яка не працює, а судовим наказом від 10 вересня 2018 року (справа № 471/582/18-ц) з нього стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів на утримання дитини ОСОБА_5 , на користь відповідачки ОСОБА_17 , яка змінила прізвище на ОСОБА_18 .

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного, і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 ).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Ураховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, установивши, що змінився сімейний стан ОСОБА_4 , а саме народження від іншого шлюбу сина ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та усиновлення двох малолітніх дітей ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які перебувають на його утриманні, дружина позивача не працює, оскільки здійснює догляд за малолітнім ОСОБА_22 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що вказана обставина є самостійною підставою для зменшення розміру стягуваних із нього аліментів на користь ОСОБА_2 з 1/4 на 1/8 частки.

Доводи апеляційної скарги про те, що син позивача ОСОБА_19 був народжений, коли його батьки не перебували в зареєстрованому шлюбі, не звільняє позивача від його утримання, оскільки ОСОБА_4 визнав своє батьківство та у свідоцтві про народженні дитини саме він записаний батьком дитини.

Апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції не суперечать правовій позиції, що викладена в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі № 554/3355/20, як це стверджує в апеляційній скарзі відповідачка.

Аргументи скарги про те, що зміна сімейного стану позивача, без підтвердження погіршення його матеріального становища, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів є помилковими та не відповідають приписам статті 192 СК України, що передбачають можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, зокрема: зміни матеріального або сімейного стану.

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2022 року у справі № 727/1599/22, від 10 жовтня 2023 року у справі № 682/2454/22 зроблено аналіз щодо застосування норм 192 СК України, зокрема висновок, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

У справі, що переглядається, у ОСОБА_4 після стягнення з нього судовим наказом від 10 вересня 2019 року аліментів змінився сімейний стан, внаслідок чого він став батьком трьох дітей, які перебувають на його утриманні та дружини, яка не працює у зв`язку з доглядом за малолітньою дитиною, а тому у даному випадку визначальним є доведення факту зміни сімейного стану, у зв`язку з чим суд першої інстанції в оскаржуваному рішення не аналізував факти та докази на їх підтвердження щодо зміни матеріального стану позивача.

Суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про зменшення аліментів на дитину від попереднього шлюбу, порушує його право на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, передбачений частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства». Проте, відповідачка не приймає до уваги, що позивач має ще трьох дітей та залишення розміру аліментів, визначених судовим наказом, буде погіршувати становище цих малолітніх дітей, які перебувають на утриманні ОСОБА_4 . Положення зазначеного Закону передбачають право кожної дитини на забезпечення достатнього рівні життя для розвитку кожної дитини, саме з цього виходив суд першої інстанції враховуючи інтереси трьох дітей позивача.

При цьому слід зазначити, що присуджені аліменти мають загальний характер, забезпечують щоденне задоволення життєвих потреб дітей, які проживають разом з позивачем, і залежать від всіх факторів, наявних навколо дітей, пов`язаних з повсякденними витратами на організацією життєдіяльності, навчанням та дозвіллям дітей.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції належним чином мотивував свій висновок про зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_4 аліментів.

З огляду на зазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки встановлених судом обставин справи на розсуд відповідачки.

Між тим, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що суд першої інстанції при розподілу витрат судового збору допустив неправильне застосування норм матеріального права, а саме Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За такого, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі доводів апеляційної скарги.

Відповідно до частин 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина 6 статті 141 ЦПК України).

ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону «Про судовий збір», а тому при задоволенні позовних вимог, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 211.20 грн, сплаченого за подання позовної заяви, слід компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Пунктом 4 частини 1 статті 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат ухвалене судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, то рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, а відповідачка звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги, то такі витрати слід компенсувати за рахунок держави.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , в інтересах якого діяв його представник Медюк О.О., заявив про стягнення з ОСОБА_2 на його користь витрат на професійну правничу допомогу понесених ним при розгляді справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5 000грн.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано: копію договору від 23 липня 2025 року про надання правничої допомоги; копію опису робіт по договору про надання правничої допомоги від 23 липня 2025 року у справі № 489/1505/25; копію ордеру від 30 липня 2025 року Серія ВЕ № 1163074; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 13 липня 2018 року Серія МК № 534.

Відповідно до пункту 4.2 договору від 23 липня 2025 року про надання правничої допомоги передбачено, що за надання правової допомоги Клієнт зобов`язується сплатити адвокату гонорар у фіксованому розмірі в сумі 5 000грн.

За змістом вищевказаних документів вбачається, що професійна правнича допомога надана за наступні послуги при розгляді справи в суді апеляційної інстанції: робоча зустріч з ОСОБА_4 , підписання договору, отримання копій документів справи та попереднє обговорення правового питання, узгодження першочергових дій (1 год); аналіз наданих матеріалів справи, узгодження правової позиції Гросу Ф.В., обговорення змісту апеляційної скарги та попереднє погодження основних аспектів відзиву на апеляційну скаргу (1 год.); підготовка тексту відзиву на апеляційну скаргу та погодження його змісту з Гросу Ф.В. (3 год); документальне оформлення акту наданих послуг по договору та опису робіт (наданих послуг) станом на 30 липня 2025 року. Погодження та підписання акту з ОСОБА_4 (30 хв.); оформлення відзиву та додатків для суду та відповідача. Направлення відзиву та додатків для суду та відповідача. Направлення відзиву сторонам у справі та до суду (1год.).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

В питанні критеріїв оцінки розміру таких витрат слід врахувати висновки Великої Палати у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

ОСОБА_2 або її представник ОСОБА_3 не надали суду будь яких клопотання про зменшення витрат на професійну правничу допомогу.

У постанові Об`єднана палата Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

За таких обставин, надавши оцінку доказам щодо понесених витрат позивачем на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, врахувавши відсутність клопотання відповідачки про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, складність справи, суть спору, характер послуг, а також необхідність дотримання критерію розумності та справедливості, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу 5 000 грн є співмірним, розумним та необхідним у межах розгляду цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року, в частині розподілу судових витрат змінити.

Компенсувати ОСОБА_4 за рахунок держави 1 211 грн 20 коп. судового збору.

В іншій частині оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 21 жовтня 2025 року