Справа № 2/714/320/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" жовтня 2025 р. м.Герца

Герцаївський районний суд Чернівецької області у складі

головуючого -судді : Козловської Л.Д.

секретар: Постевка Л.В.

з участю сторін: позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

представника позивача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Герца цивільну справу за заявою заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що через взаємне непорозуміння їхня сім`я розпалася та вони перестали підтримувати подружні відносини. Оскільки, подружні стосунки неможливо поновити та шлюб носить формальний характер, просив шлюб між ними розірвати.

Зважаючи на фактичну втрату сімейних стосунків, а також проживанням відповідачки, матері дітей, за іншою адресою, окремо від ОСОБА_1 , відсутністю її участі у будь-яких процесах виховання та утримання дітей, з метою забезпечення захисту прав та інтересів дітей, виникла нагальна потреба у визначенні місця проживання дітей, а також у тому, що донька, та син мешкають разом із ним і перебувають на його самостійному утриманні та вихованні. Сторони домовились про те з ким будуть проживати діти та уклали договір

Просить суд шлюб розірвати, та малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом із батьком, ОСОБА_1 на його самостійному вихованні та утриманні.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив суд задовольнити. Повідомив суду, що із відповідачкою не проживають разом більше двох років, остання поїхала на заробітки за кордон, та вже створила свою сім`ю, із ним та дітьми не підтримує жодних сімейних відносин. Їхні спільні діти залишились на самостійному вихованні та утриманні позивача. Також суду пояснив, що при укладенні договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком на відповідачку не здійснювався ніякий тиск, що затвердив нотаріус при укладенні даного договору.

Представник позивача, адвокат, Онофрей В.К., в судовому засіданні просив суд задовольнити позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідачка, ОСОБА_2 , в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначивши що вона більше часу перебуває за кордоном та не має бажання надалі перебувати у зареєстрованому шлюбі із позивачем. Визнала факт, що їхні спільні діти проживають із позивачем, який їх самостійно виховує та утримує, та не заперечує щоб і надалі діти залишились із батьком, так як вона більше часу перебуває за межами країни, та не має належних можливостей та умов для виховання та утримання дітей. Також суду пояснила, що при укладенні договору щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей з батьком на неї не здійснювався ніякий тиск, що затвердив нотаріус при укладенні даного договору.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 вересня 2007 року позивач уклав шлюб з відповідачкою, який був зареєстрований виконавчим комітетом Волоківськї сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 22. За час шлюбу у сторін народилась двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У відповідності до ч.2 п.3 Постанови пленуму ВС України від за N?11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106, 107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Згідно ч.2 ст.28 Цивільного процесуального кодексу України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Розірвання шлюбу судом відбувається за позовом одного з подружжя відповідно до ст.110 СК України.

В силу ч.2 ст.112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст.ст.104, 114 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до ч.2 п.3 Постанови пленуму ВС України від за N?11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106. 107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до вимог ст.6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Згідно із положенням ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Крім цього, згідно із положеннями ч.2, 8, 9, ст.7 СК України, сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

При цьому, відповідно до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У свою чергу, вимогами ч.1, 2, 3 ст.157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Беручи до уваги зміст ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці, забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовимрішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У відповідності до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити: б) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що впродовж останніх місяців, спільні діти позивача із відповідачем, на постійній основі проживає з ним, перебуває на його утриманні, питаннями виховання, розвитку та здоров`я котрих займається останній.

Також місце проживання малолітніх дітей з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Разом з тим, бажаючи для дітей забезпечити нормальні відносини та увагу збоку батьків, навіть за умови розірвання шлюбу, сторони дійшли до згоди щодо врегулювання питань про визначення певних фактів.

При цьому, вимогами ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Враховуючи вимоги ч.1, 4 ст.157 СК України, підтвердженням у повній мірі здійснення самостійного виховання та утримання дітей ОСОБА_4 , ТА ОСОБА_5 , є укладений нотаріальний Договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини який зареєстровано в реєстрі за № 2914 від 29.07.2025 року, згідно якого місце проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьки визначили та залишили за місцем фактичного проживання батька, що за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з акту обстеження житлово-побутових умов виданою Волоківською сільською радою №77 від 27.06.2025 року, вбачається, що, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дійсно сам виховує та сам утримує двох неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , так як матір ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 , самоусунулась від виконання батьківських обов`язків та не приймає участь у вихованні дітей.

Судом встановлено, що на даний момент, діти сторін ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 , дійсно проживають разом зі позивачем, окремо від матері, а також повністю перебуває на його утриманні під його вихованням. При цьому, він постійно здійснює витрати пов`язані з її навчанням та розвитком, та здійснює фінансове забезпечення.

Водночас, існує необхідність юридичному визначені місця проживання дітей ОСОБА_4 ,та ОСОБА_5 , та самостійного її утримання. Встановлення даних фактів за ним має суттєве юридичне значення для забезпечення реалізації прав та інтересів дитини, з метою подальшого переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, котра не проживає разом із реєстрації нового місця проживання дитини; для можливості забезпечити дитині відпочинку за кордоном України із супроводом батька, а також для оформлення відповідних виплат.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.01.2020 року по справі № 200/952/18 зазначено, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

При цьому, проживання дитини разом із батьками с водночас правом дитини та обов`язком батьків утримувати дитину.

3 огляду на вимоги ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини», яка ратифікована постановою Верховної ради України від 27.02.1991 року встановлено, що Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.3 ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

У відповідності до ч.2 п.3 Постанови пленуму ВС України від за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання щодо відкриття провадження у справі за заявою про розірвання шлюбу, суди мають враховувати, що воно проводиться органами РАЦС лише у випадках, передбачених статтями 106. 107 СК України. При цьому питання про розірвання шлюбу вирішується незалежно від наявності між подружжям майнового спору.

З урахуванням викладеного, беручи до уваги також визнання відповідачем позовних вимог, суд доходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.24, 104, 105, 110, 112-115, 151, 157, 160 Сімейного кодексу України, ст.ст.4-13, 28, 76-81, 175, 177, 258-259, 264, 265 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий Глибоцьким РВ УМВС України Чернівецької області, від 14 квітня 2000 року, РНОКПП - НОМЕР_2 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_8 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 виданий 06 листопада 2007 року, Глибоцьким РВ УМВС України Чернівецької області, РНОКПП - НОМЕР_4 , зареєстрований 07 вересня 2007 року виконавчим відділом Волоківської сільської рад Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис № 22 - розірвати.

Малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати разом із батьком, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , на його самостійному вихованні та утриманні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 13.10.2025 року.

Суддя: Козловська Л.Д.