П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 752/1108/24

провадження № 22-ц/824/6575/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.,

сторони:

позивач - Акціонерне товариство "Акцент Банк"

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дементьєвим Тарасом Михайловичем,

на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 серпня 2024 року, ухвалене у складі судді Данілової Т.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року позивач АТ "Акцент Банк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов обґрунтовано тим, що 09.09.2020 відповідач ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі цієї анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість, яка станом на 30 квітня 2024 року становить 79 522,57 грн., з яких: 48 642,37 грн. заборгованість за кредитом, 30 880,20 гривень заборгованість за відсотками.

Просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 79 522,57 грн. за кредитним договором № б/н від 09.09.2020.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2 серпня 2024 року частково задоволені позовні вимоги АТ "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Акцент Банк" заборгованість за кредитом у розмірі 48 642,37 грн. та 3 028 грн. судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 9 грудня 2024 року залишено без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Дементьєва Т.М. про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 серпня 2024 року у справі за позовом АТ "Акцент Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Дементьєв Т.М. подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким ОСОБА_3 визнати співвідповідачем (солідарним відповідачем), покласти на нього відповідні обов`язки та витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у заяві про перегляд заочного рішення він звертав увагу суду першої інстанції на обставини, що свідчать про поважність причин неявки відповідача ОСОБА_1 в судове засідання та неповідомлення їх суду, а також причини неподання нею відзиву, і докази про це. Зауважив, що починаючи з 15.10.2023 і до цього часу ОСОБА_1 перебуває у Федеративній Республіці Німеччина у зв`язку з лікуванням доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 (втрата зору), що підтверджується відміткою у її паспорті для виїзду за кордон, а також документом про надання тимчасового прихистку.

У заяві про перегляд заочного рішення представник відповідача звертав увагу суду першої інстанції на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позовних вимог. Так, як убачається з мотивувальної частини оскаржуваного рішення позивач, в обґрунтування своїх, вимог посилається на те, що 09.09.2020 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг позивача з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі цієї анкети-заяви відповідачу ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором утворилася заборгованість. Починаючи з 09.11.2019 і до 02.12.2024 ОСОБА_1 перебувала у шлюбі.

Так, 09.11.2019 Макарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 166, та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 . Вказаний кредит відповідач ОСОБА_1 оформлювала у зв`язку з необхідністю придбання автомобіля її чоловіком ОСОБА_3 .

Посилаючись на положення ч.3 ст. 61 СК України, зазначає що договір укладено в інтересах сім`ї, а відтак гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, якщо один з подружжя отримує у власність майно (грошові кошти) внаслідок укладення кредитного договору, договору позики тощо, у другого з подружжя за певних умов може виникати зобов`язання щодо повернення таких грошових коштів разом із чоловіком/дружиною, який (яка) уклали вказані договори (солідарний боржник), окрім цього, наявність боргових зобов`язань подружжя враховується під час поділу майна в судовому порядку.

Відтак, вважає, що ОСОБА_3 слід було в порядку ст.51 ЦПК України залучити до участі у даній справі, як співвідповідача (солідарного боржника). Відповідачка обов`язково зробила б це, якби була обізнана про наявність даної цивільної справи.

ОСОБА_1 не згодна з нарахованою сумою заборгованості, вважає її несправедливою.

Окрім цього, резолютивна частина заочного рішення від 02.08.2024 містить положення щодо подання заяви про перегляд заочного рішення відповідно ч.2 ст.228 ЦПК України, в редакції , яка вже не була чинна на час ухвалення заочного рішення.

Суд першої інстанції грубо порушив вимоги ЦПК України щодо порядку розгляду заяви про перегляд заочного рішення, а саме: суд першої інстанції не призначив вчасно вищевказану заяву до розгляду; 04.11.2024, тобто - через місяць після подання заяви про перегляд заочного рішення, суд першої інстанції видав позивачеву виконавчий лист за заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 02.08.2024, тобто, коли вказане рішення не було таким, що набрало законної сили. Такі дії призвели до вкрай негативних наслідків для відповідача ОСОБА_1 , яка наразі проходить лікування онкології у Федеративній Республіці Німеччина, і не може користуватись своїми картковими рахунками по причині блокування їх приватним виконавцем у ВП 76663328.

Суд першої інстанції у жоден спосіб не повідомив сторону відповідача про розгляд заяви про перегляд заочного рішення, не викликав у засідання.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача АТ «Акцент-Банк» заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 березня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, встановлено наступне.

Відповідно до п. 3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, матеріалами справи встановлено, що у травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

До суду першої інстанції від відділу з питань реєстрації місця проживання /перебування фізичних осіб Голосіївської РДА надійшла інформація про задеклароване/ зареєстроване місця проживання відповідача ОСОБА_1 , яка була витребувана судом для належного повідомлення учасників справи (а.с.65).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.05.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд за правилами спрощеного провадження без повідомленням сторін (а.с. 66-67).

29.05.2024 Голосіївським районним судом м. Києва направлено на поштову адресу відповідача копію ухвали та позовної заяви (а.с. 68).

Відповідно до рекомендованого повідомлення, поштова кореспонденція направлена на адресу ОСОБА_1 повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.70-71).

ЄСПЛ у рішенні від 27 червня 2017 року у справі «Лазаренко та інші проти України» зазначав, що принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її чи його у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною. Кожній стороні має бути забезпечена можливість ознайомитись із зауваженнями або доказами, наданими іншою стороною, у тому числі із апеляційною скаргою, та надати власні зауваження з цього приводу. Під загрозою стоїть впевненість сторін у функціонуванні правосуддя, яке ґрунтується, зокрема, на усвідомленні того, що вони мали змогу висловити свої думки щодо кожного документа в матеріалах справи. Статтю 6 Конвенції не можна тлумачити як таку, що встановлює певну форму обслуговування судової кореспонденції. Від національних органів влади також не вимагається забезпечення бездоганного функціонування поштової системи. Тим не менш, загальна концепція справедливого судового розгляду охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу. Невручення стороні належним чином судових документів може позбавити його або її можливості захищати себе у провадженні.

У справі «Гарячий проти України» (заява № 43925/18) ЄСПЛ вказав, що хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають, щоб судові документи були належним чином вручені учаснику судового процесу, стаття 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод не заходить так далеко, щоб зобов`язувати національні органи влади забезпечити бездоганне функціонування поштової системи. Органи влади можуть бути притягнуті до відповідальності лише за ненадіслання відповідних документів заявнику. Той факт, що заявник, не отримав кореспонденцію, надіслану йому апеляційним судом, сам по собі недостатній для того, щоб стати аргументованою підставою для заяви про те, що були порушені його права, передбачені пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, як вже було встановлено у цій справі, Голосіївським районним судом м. Києва направлялась на поштову адресу відповідача: АДРЕСА_1 копія ухвали та позовної заяви, однак поштова кореспонденція направлена на адресу ОСОБА_1 повернулась на адресу суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, апеляційним судом встановлено, що адреса, на яку суд першої інстанції направляв поштову кореспонденцію, також вказана представником відповідача в апеляційній скарзі (а.с.116).

Таким чином, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду.

Отже, листи, що повернулися з відміткою довідкою поштового відділення про причину повернення - «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими. Звісно ж, за умови, що їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (щодо юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців) або на адресу місця реєстрації (щодо фізичних осіб) чи на адресу, самостійно зазначену стороною, як адреса для листування.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23 січня 2023 року у справі № 496/4633/18.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права у зв`язку із неналежним повідомлення відповідача ОСОБА_1 ..

При цьому, стороні відповідача надано право щодо оскарження судового рішення та висловлення своїх заперечень щодо правильності висновків суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 09.09.2020 ОСОБА_1 приєдналась до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі цієї анкети-заяви відповідачу надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті www.a-bank.com.ua/terms, складає між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нараховано 48 642,37 грн. заборгованість за кредитом, 30 880,20 гривень заборгованість за відсотками.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що фактично отримані та використані позичальником ОСОБА_1 кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а тому наявні правові підстави для стягнення із відповідача суми непогашеного кредиту у розмірі 48 642,37 грн. При цьому, судом першої інстанції враховано, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 09.09.2020 у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним). Таким чином, позивач має право вимагати повернення отриманих та використаних позичальником грошових коштів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками в розмірі 30880,20 грн., суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні договору з відповідачем АТ «Акцент-Банк» не дотримало вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Акцент-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст.ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками.

Позивачем на підтвердження позовних вимог надано розрахунок заборгованості за договором № б/н від 09.09.2020 року станом на 30.04.2024 року, копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від 09.09.2020, яка підписна ОСОБА_1 , паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», виписку по картці за період з 09.09.2020 по 30.04.2024, довідку за картками, довідку за лімітами за період з 09.09.2020 по 30.04.2024 року, копію Витягу з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», Тарифи по карткам «Універсальна», «Універсальна Голд», «Зелена» (а.с. 5-47).

Довідкою за картами підтверджується, що ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_2 та видано картку № НОМЕР_3 , строком дії до червня місяця 2027 року.

При цьому, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила» та Тарифи по карткам не підписані ОСОБА_1 , матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги та тарифи розуміла відповідач, ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, у розмірах та порядку їх нарахування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у анкеті-заяві відповідача ОСОБА_1 відсутні відомості про погодження відсотків за користування кредитними коштами, а саме: їх розмір і порядок нарахування, тобто, сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків.

Правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», що розміщені на сайті https://a-bank.com.ua/terms в розділі «Умови та правила», неодноразово змінювалися самим АТ «Акцент-Банк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу ОСОБА_1 . Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг АТ «Акцент-Банк» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за відсотками є правильним. Крім того, правильним є висновок суду першої інстанції про стягнення саме з відповідачки ОСОБА_1 як позичальника, яка отримала кошти і користувалася ними, але не повернула їх добровільно.

Належних та допустимих доказів на підтвердження виконання свого обов`язку щодо повернення банку отриманих та використаних коштів сторона відповідача, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, ні суду першої інстанції разом з заявою про перегляд заочного рішення, ні суду апеляційної інстанції разом з апеляційною скаргою не надала.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка ОСОБА_1 оформлювала кредит у зв`язку з необхідністю придбання автомобіля її чоловіком ОСОБА_3 не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги, враховуючи наступне.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що, викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Позивач, як особа, яка вважає, що її права порушено, є ініціатором судового процесу, самостійно визначає особу, яка, на його думку, повинна відповідати за порушення його прав, та має право подати до суду клопотання про залучення співвідповідача, реалізувала своє процесуальне право, заявивши в передбачений законом строк клопотання про залучення співвідповідача.

Позивач пред'явив вимогу до ОСОБА_1 , з якою був укладений договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умова та Правил надання банківських послуг в А-Банку, і саме вона має відповідати за взятими на себе зобов'язаннями.

Оскільки право визначати коло відповідачів належить саме позивачеві, доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідачка через її не повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції, була позбавлена можливості клопотати про залучення до участі у справі як співвідповідача її чоловіка ОСОБА_3 не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Щодо доводів апеляційної скарги представника відповідача про допущення порушень норм процесуального права під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення (неповідомлення судом про розгляд заяви, порушення строку розгляду заяви), то такі не заслуговують на увагу і самі по собі не можуть бути підставою для скасування заочного рішення, оскільки вони не впливають на правильність оскаржуваного рішення суду. Ухвала про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення оскарженню не підлягає.

Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності та взаємозв`язку, та з урахуванням доведеності позовних вимог, ухвалено обґрунтоване рішення про їх часткове задоволення.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384, ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Дементьєвим Тарасом Михайловичем, залишити без задоволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус