Справа № 161/8676/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Гринь О. М.
Провадження № 22-ц/802/984/25 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представника боржника Силки Т. Ю.,

державного виконавця Павлович В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені за апеляційною скаргою представника боржника ОСОБА_1 - Силки Тетяни Юріївни на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2025 року

В С Т А Н О В И В:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеною заявою, обґрунтовуючи вимоги тим, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі № 161/8676/15-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 08 червня 2015 року у розмірі: 105 752,51 дол. США, що включає заборгованість по кредиту та процентам; 198 190 грн 20 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору по 3 836 грн 70 коп. з кожного. Судом на виконання рішення суду були видані виконавчі листи щодо кожного з солідарних боржників.

Боржник зазначала, що право вимоги за кредитним договором, за яким зазначеним рішенням суду була стягнута заборгованість, було відступлено на користь ОСОБА_3 , яка у встановленому порядку простила борг, у зв`язку з чим вважає, що виданий судом щодо неї виконавчий лист підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист, виданий 15 грудня 2016 року на виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі № 161/8676/15-ц про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором у розмірі: 105 752,51 дол. США, що включає заборгованість по кредиту та процентам; 198 190 грн 20 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_1 - Силка Т. Ю., покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

На переконання скаржника, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви у цій справі. Суд не звернув уваги на те, що укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Оболонь інвест плюс» (до перейменування ТОВ «ФК «Морган кепітал») та ОСОБА_3 договір комісії № 104-К від 27 грудня 2017 року є чинним та у визначеному законом порядку недійсним не визнаний. Згідно з умовами цього договору ОСОБА_3 , як комітент, прийняла всі права вимоги, придбані комісіонером ТОВ «ФК «Морган кепітал» у ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору факторингу № Ф-2017/12-1 від 27 грудня 2017 року. Отже, ОСОБА_3 є правонаступником ТОВ «Оболонь інвест плюс», а до того ПАТ «УкрСиббанк». Суд відмовляючи у задоволенні заяви з тих підстав, що ОСОБА_3 набула право вимоги як фізична особа, яка не може надавати фінансові послуги, фактично вдався до оцінки зазначеного договору комісії, не урахувавши, що відповідно до ст. 204 ЦК України дійсність договору презюмується.

Відзивів на апеляційну скаргу заінтересовані особи не подали.

Заінтересована особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Про причини неявки апеляційний суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляла.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності зазначеної заінтересованої особи згідно з вимогами ст. 372 ЦПК України, оскільки її неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представника боржника, державного виконавця, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Апеляційного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі № 161/8676/15-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 08 червня 2015 року у розмірі: 105 752,51 дол. США, що включає заборгованість по кредиту та процентам; 198 190 грн 20 коп. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору по 3836 грн 70 коп. з кожного. Відповідач ОСОБА_2 виступила поручителем за вказаним кредитним договором.

На підставі договору факторингу від 27 грудня 2017 року №Ф-2017/12-1право вимоги за кредитним договором № 0 від 08 червня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «ФК «Морган кепітал» (а.с.23-29).

В подальшому ТОВ «ФК «Морган кепітал» було перейменовано на ТОВ «Оболонь інвест плюс».

Згідно з листом ТОВ «Оболонь інвест плюс» від 10 листопада 2023 року вих. № 101123/1 товариство здійснило передачу права вимоги до боржника ОСОБА_1 за згаданим кредитним договором ОСОБА_3 на підставі договору комісії № 104-к від 27 грудня 2017 року.

Судом також встановлено, що стягувач у виконавчому листі або виконавчому провадженні у цій справі не замінювався і ним на даний час фактично є ПАТ «УкрСиббанк».

ОСОБА_1 звертаючись до суду з цією заявою у своїх вимогах зазначала, що після того як ОСОБА_3 на підставі договору комісії № 104-к від 27 грудня 2017 року набула право вимоги за кредитним договором, остання у встановленому порядку простила їй борг, що є підставою для визнання виконавчого листа, виданого 15 грудня 2016 року на виконання рішення Апеляційного суду Волинської області від 13 жовтня 2016 року у цивільній справі № 161/8676/15-ц про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, таким, що не підлягає виконанню.

Частиною 1 ст. 432 ЦПК України передбачено, що суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Зі змісту ч. 2 ст. 432 ЦПК України слідує, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково.

Водночас словосполучення «або з інших причин» не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Матеріально-правові підстави для припинення цивільно-правових зобов`язань передбачені главою 50 розділу 1 книги п`ятої ЦК і можуть припинятися, зокрема, внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припиненням зобов`язання переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Зазначені у ч. 2 ст. 432 ЦПК України інші причини для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, не стосуються.

Відповідно до ст. 1011 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента (ст. 1018 ЦК України).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Заміна особи в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. За змістом ст. 512 ЦК України у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником. У разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення чи ліквідації, спадкування тощо) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Положення ч. 1 ст. 1083 ЦК України регулюють питання наступного відступлення права грошової вимоги після укладення договору факторингу.

Так, наступне відступлення фактором права грошової вимоги третій особі не допускається, якщо інше не встановлено договором факторингу (ч. 1 ст. 1083 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у ст. 49 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

У ст. 1077 ЦК України зазначено, що за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Пунктом 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів - суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Фінансова установа - це юридична особа, яка згідно із законом надає одну або декілька фінансових послуг і внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 того ж Закону фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Факторинг належить до фінансових послуг (п. 11 ч. 1 ст. 4 Закону).

Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг є фінансовою послугою, тому вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Вказана норма передбачає правило за яким фінансові послуги відповідно до положень цього Закону надаються суб`єктами господарювання.

Юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг, протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ. У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій (частини 1 та 2 ст. 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18) дійшла висновку про те, що договір факторингу є правочином, який характеризується, зокрема, тим, що йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором).

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 465/646/11 (провадження № 14-222цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами, які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням ч. 3 ст. 512 та ст. 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

Підстав для відступу від зазначених висновків не вбачала і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 листопада 2020 року у справі №638/22396/14-ц (провадження № 14-16цс20). У цій постанові Велика Палата сформулювала правовий висновок, відповідно до якого оскільки договорами факторингу допускається наступне відступлення права грошової вимоги, то воно повинно здійснюватися відповідно до положень цієї глави, яка регулює відносини з факторингу (ч. 2 ст. 1083 ЦК України). Іншими словами наступне відступлення права грошової вимоги має здійснюватися шляхом укладення саме договору факторингу з відповідним суб`єктним складом його сторін (ст. 1079 ЦК України), а не шляхом укладення договору про відступлення права вимоги з фізичною особою.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що фактично внаслідок укладення ряду угод відбувся перехід права вимоги за кредитним договором спочатку від банку до товариства, яке є фінансовою установою, а надалі від цього товариства до фізичної особи. При цьому, оскільки договір факторингу не може бути укладений між товариством, яке є фінансовою установою та фізичною особою, яка не має статусу спеціального суб`єкту, який може обслуговувати кредитну заборгованість, а саме статусу фінансової установи, задіяли спосіб переходу (договір комісії № 104-к від 27 грудня 2017 року) формально начебто правильний, проте за змістом такий, що лише приховав дійсні наміри сторін.

У цій справі встановлено, що між ТОВ «Оболонь інвест плюс» (до перейменування ТОВ «ФК «Морган кепітал») та ОСОБА_3 не укладався правочин, який би свідчив про перехід до останньої прав банку як кредитодавця, стороною договору відступлення права вимоги за основним зобов`язанням (кредитним договором) вона не може бути, та відповідно не може звільнити (простити борг) боржника від її обов`язків. Отже, наступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах, відсутнє, що унеможливлює процесуальне правонаступництво. Крім того, відчуження права вимоги за кредитним договором у розглядуваному випадку відбулося не під час процедури ліквідації банку, а тому фізична особа не могла набути права вимоги за кредитним договором.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є по суті правильним, у зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до непогодження зі змістом оскаржуваної ухвали суду, власного тлумачення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_1 - Силки Тетяни Юріївни залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 червня 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: