Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/2811/24
Провадження № 2/935/1041/24
РІШЕННЯ

Іменем України

11 вересня 2025 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Василенка Р.О., із секретарем Криворучко Я.В., за участю: представника позивача адвоката Ленського І.О., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Могильницької І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна колишнього подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом про поділ спільного майна подружжя у якому з урахуванням заяви про уточнення(зменшення) позовних вимог (а.с. 24) просить суд:

-визнати спільною сумісною власністю позивача та відповідача наступне майно: автомобіль CADILLAC CTS, 2008 року випуску, автомобіль CHEVROLET BOLT EV, 2017 р.в., житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0457 га, з кадастровим номером :07:001:0301, які знаходяться за адерсою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за позивачем та відповідачем в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по 1/2 частині кожному на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0457 га, з кадастровим номером :07:001:0301, які знаходяться за адресою: по АДРЕСА_1 ;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти в сумі 1/2 середньої ринкової вартості відчужених транспортних засобів: автомобіля CADILLAC CTS, 2008 року випуску, автомобіля CHEVROLET BOLT EV, 2017 р.в..

В обгрунтування позову вказує, що з 01.07.2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області 05.03.2024 року.

У період перебуваня у шлюбі набули спільне майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку за адерсою: АДРЕСА_1 та два транспортні засоби «CADILLAC CTS», 2008 року випуску та «CHEVROLET BOLT EV», 2017 року випуску. Не можуть дійти згоди щодо його поділу. Крім того вказує, що відповідач без її згоди продав два автомобілі, які були придбані у шлюбі.

У зв`язку з цим з урахуванням положень ст. 60, 70 СК України, вважає за доцільним поділити між ними як колишнім подружжям спільне сумісне майно по 1/2 частці кожному. При цьому оскільки відповідач продав два автомобілі без її згоди при здійсненні поділу просить врахувати їх вартість при стягенні грошової компенсації.

У відзиві, який поданий адвокатом Могильницькою І.М., відповідач не визнав позов, заперечує щодо його задоволення. Вказує, що обставини викладені у позові не відповідають дійсності. Адже після розірвання шлюбу сторони погодили порядок поділу спільного майна подружжя. Згідно із домовленістю у власності ОСОБА_1 залишається житловий будинок та земельна ділянка площею 0,0457 га, кадастровий номер 9:07:001:0301, які знаходяться по АДРЕСА_1 , а також зареєстрований на відповідача автомобіль «Cadillac CTS», 2008 року випуску.

У власності позивача ОСОБА_2 залишається автомобіль «Chevrolet Bolt EV», 2017 року випуску. До того ж згідно договору дарування від 29.03.2024 року відповідач подарував позиваці належну йому на праві особистої власності, квартиру, що за адресою: АДРЕСА_2 ,їх спільній доньці ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу залишилась із позивачем. Саме цим договором дарування сторони погодили в якості компенсації позивачу її частки у праві власності на житловий будинок та земельну ділянку кадастровий номер 9:07:001:0301, які знаходяться по АДРЕСА_1 .

Існування зазначеної домовленості щодо порядку поділу спільного майна подружжя саме зазначеним чином можуть підтвердити свідки.

З огляду на те, що сторони вже домовились про поділ спільного майна та реалізували його відповідно до домовленості, тому вважає, що у сторін відсутній спір щодо поділу спільного майна подружжя, що є самостійною підставою для відмови у задоволення позову.

Крім того вказує, що на момент розірвання шлюбу у власності позивача перебував автомобіль Chevrolet Bolt EV, 2017 року. У власності відповідача автомобіль Cadillac CTS, 2008 року випуску, який він відчужив 20.03.2024 року.

В свою чергу автомобіль Chevrolet Bolt EV, 2017 року відчужений відповідчем на підставі наданої позивачем довіреності. Такий продаж здійснений від імені та інтересах позивача. При цьому вартість автомобіля, який залишився у власності позивача на 249 250,08 грн. більше, ніж автомобіля, який залишився у володінні відповідача.

Представника позивача адвокат Ленський І.О. у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити обґрунтувавши викладеними у позові доводами. Вказав, що дарування відповідачем квартири не має юридичного значення при поділі майна подружжя, оскільки позивач не є стороною цього договору дарування. Обидва автомобілі продані відповідачем після розірвання шлюбу, тому кошти не могли бути використані в інтересах сім`ї. Кошти від продажу спільного майна навіть частково відповідач не віддав, доказів протилежного не надано. Видача довіреності позивачем на відповідача не є тотожним укладання договору про поділ майна.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив щодо задоволення позову. Вказав, що відразу після розірвання шлюбу у нього з позивачем була усна домовленість щодо поділу їх спільного майна. За домовленістю він віддає колишній дружині його квартиру, що в м. Коростишів, а у власності відповідача залишається два спірні автомобілі та житловий будинок із земельною ділянкою в с. Царівка, і дружина не матиме після цього жодних претензій. Так 29.03.2024 року він подарував своїй дочці належну йому на праві особистої приватної власності трикімнатну квартиру. Адже дочка після розлучення залишилася із позивачем. Оскільки позивач мала проблеми зі здоров`ям тому вирішив подарувати дочці.

Після того як подарував будинок, дружина повідомила, що хоче забрати і автомобіль автомобіль Chevrolet Bolt EV, 2017 р.в., осільки він оформлений на неї. При цьому бажає його продати, оскільки даний автомобіль є електричним, його незручно заряджати через проживання у квартирі. Крім того позивач мала(має) інше авто марки «Volvo», придбане приблизно у 2021-2022 роках також за спільні кошти(не є прдметом спору).

З метою продажу автомобіля «Chevrolet Bolt EV» у квітні 2024 року позивач видала нотаріальну довіреність на його ім`я. Після продажу автомобіля восени 2024 року він віддав отримані кошти у розмірі 7 000 доларів США та 5 000 Євро позивачу, і вважав, що питання поділу майна завершено. Однак у жовтні 2024 року позивач подала даний позов до суду.

Зазначив, що фактично він віддав колишній дружині більше ніж половину майна.

Тобто йому залишився невеликий будинок з земельною ділянкою в с. Царівка та автомобіль Cadillac CTS 2008 р.в., а колишній дружині трикімнатна квартира та автомобіль «Chevrolet Bolt EV», 2017 р.в. від продажу якого остання отримала кошти. При цьому позивачу залишився і автомобіль «Volvo» (не є предметом спору), але який купувався у період шлюбу однак оформлений на іншу особу.

Також пояснив, що не заперечує ту обставину, що спірне майно набуте у період перебування у шлюбі з позивачем.

Представник відповідача адвокат Могильницька І.М. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову обґрунтувавши викладеними у відзиві доводами. Зокрема вказала, що позивачем заявлено вимогу зокрема щодо відшкодування половину вартості проданих автомобілей. Разом із тим не відповідають дійсності твердження позивача про те, що автомобіль Chevrolet Bolt вибув з її володіння без її згоди, оскільки спростовується виданою позивачем довіреністю.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні надала наступні показання. Пояснила, що вона була сусідкою сторін, проживала по АДРЕСА_3 . У 2024 році (коли точно не пам`ятає) під час розмови з позивачем ОСОБА_2 , остання вказувала, що як ОСОБА_1 подарує їй квартиру вона претензій не матиме.

Суд, заслухавши учасників справи та покази свідка, дослідивши матеріали справи, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Коростишівського районного суду у справі №935/203/24 від 05.03.2024 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 01.07.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, розірвано.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22.01.2024 року слідує, що відповідач ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку №560 від 04.04.2020 року є власником житлового будинку, загальною площею 80,60 кв., що за адресою: АДРЕСА_1 .

Також на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №561 від 04.04.2020 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301, за ціє ж адресою.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25.01.2024 року слідує, що вартість житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 становить 497 604 грн. Вартість земельної ділянки 135 597, 59 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 власником автомобіля марки «Chevrolet bolt», д.н.з. НОМЕР_2 вказано ОСОБА_2 (а.с. 39).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 власником автомобіля марки «CADILLAC CTS», д.н.з НОМЕР_4 вказано ОСОБА_1 (а.с. 54).

З відповіді регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Житомирській області від 24.09.2024 року вбачається, що за період з 01.07.2010 року до 05.04.2024 року за ОСОБА_1 з 16.12.2011 року зокрема зареєстровано автомобіль марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, який 20.03.2024 року перереєстрований на нового власника по договору укладеному у ТСЦ від 20.03.2024 року(який є предметом спору), а також 03.02.2015 року зареєстровано автомобіль марки «Nissan Primastar» 2008 р.в. який 27.02.2021 року перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ) від 21.11.2017 року.

За позивачем ОСОБА_2 , 17 липня 2012 року був зареєстрований автомобіль марки «Renault Master», 2007 р.в., який 08.10.2022 року перереєстрований на нового власника за договором купівлі-продажу (СГ) від 08.10.2022 року. 03.12.2021 року зареєстрований автомобіль «Chevrolet bolt», 2017 р.в.(який є предметом спору).

30.04.2024 року приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Мошковською З.І. видано позивачу ОСОБА_2 довіреність, якою остання уповноважила відповідача ОСОБА_1 експлуатувати та розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, тощо) належним позивачу транспортним засобом марки «Chevrolet bolt», д.н.з. НОМЕР_2 .

З відповіді регіонального сервісного центру Головного сервісного центру МВС в Житомирській області від 16.10.2024 року вбачається, що за договором купівлі-продажу транспортного засобу від 01.10.2024 року автомобіль «Chevrolet bolt», 2017 р.в. відповідач ОСОБА_1 , який діяв від імені позивача ОСОБА_2 продав ОСОБА_5 даний транспортний засіб. Згідно п.3.1 договору купівлі-продажу вартість автомобіля складає 280 000 грн.

Згідно висновку експерта №22 транспортно-товарознавчого дослідження складеного судовим експертом Кудинським В.С. від 26.09.2024 року на замовлення позивача ОСОБА_2 слідує, що середньо-статистична вартість автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, об`єм двигуна 3464м3, тип кузова- бензин, станом на 20.03.2025 року, без урахування технічного стану, з урахуванням середнього статистичного пробігу становила 509 130 грн.

Згідно висновку експерта №3232 транспортно-товарознавчого дослідження складеного судовим експертом Землюком В.В. від 22.11.2024 року на замовлення відповідача ОСОБА_1 слідує, що вартість автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 станом на 22.03.2024 року становила 313 744,34 грн.

Згідно висновку експерта №3231 транспортно-товарознавчого дослідження складеного судовим експертом Землюком В.В. від 22.11.2024 року на замовлення відповідача ОСОБА_1 слідує, що вартість автомобіля марки «Chevrolet bolt», 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_6 станом на 01.10.2024 року становила 562 994,42 грн.

Відповідно до висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру МВС України С. Євпака за результатом проведення судової товарознавчої експертизи від 04.06.2025 №СЕ-19/106-25/9496-АВ призначеної судом за клопотанням представника позивача слідує, що середня ринкова вартість автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, об`єм двигуна 3464м3, тип кузова- бензин, станом на 20.03.2024 року без урахуванням технічного стану з урахуванням середньостатистичного пробігу становила 509 130 грн.

29 березня 2024 року між відповідачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачем ОСОБА_2 , яка діє від імені та в інтересах малолітньої доньки сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , укладено договір дарування квартири, що за адресою: АДРЕСА_2 .

Подарована квартира належала відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування квартири посвідченого приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Самойленком А.Г. 16.02.2009 року реєстровий №160.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки спірні автомобілі марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску та марки «CHEVROLET BOLT EV», 2017 р.в, а також житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 і земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0301 за цією ж адресою, придбані подружжям в період перебування у шлюбі, то таке майно є спільною сумісною власністю подружжя на підставі ч.1ст.60 СК України, що відповідач, який був присутній у судовому засіданні також не заперечує.

Таким чином за змістом ч. 2 ст. 372 ЦК України спільна сумісна власність майна набута у шлюбі презюмується. У випадку якщо один із подружжя заперечує щодо таких обставин саме на такого учасника покладається тягар доказування що майно набуте у шлюбі є особистою власність.

Так при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року в справі №523/14489/15-ц).

Відповідач у даній справі не заперечує ту обставину, що спірне майно, що набуте у шлюбі є спільною сумісною власністю сторін. У відзиві та поясненнях наданих у судовому засіданні ОСОБА_1 заперечує щодо позову з тих підстав, що між ним та позивачем існувала усна домовленість щодо поділу спірного майна. За якою у спочатку у власності позивача на підставі договору дарування залишалася квартира(яка була його особистим майном) за адресою: АДРЕСА_2 , а в подальшому автомобіль «Chevrolet Bolt EV», 2017 р.в. та виручені від його продажу кошти, що становлять близько 12-13 тис. доларів США.

В свою чергу у власності відповідача залишався придбаний у шлюбі житловий будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 і земельна ділянка з кадастровим номером :07:001:0301 за цією ж адресою та автомобіль марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску. За таких обставин вимога позивача про визнання спірного майна спільною сумісною власністю сторін задоволенню не підлягає. Разом із тим така вимога враховується, як обставина, що встановлена судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Відповідно до п.п. 22, 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідач заперучуючи щодо поділу майна стверджував про те, що після розірвання шлюбу за рішенням суду від 05.03.2024 року між сторонами існувала домовленість щодо поділу належного їм майна, що перебуває у спільній сумісній власності.

Зокрема вказував, що належна йому на праві особистої приватної власності квартира за адресою: АДРЕСА_2 , подарована ним його дочці від імені якої через малолітство діяла позивач лише через досягнуту усну домовленість щодо порядку поділу майна подружжя. У зв`язку з чим вимоги щодо поділу будинку та земельної ділянки що за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301 за цією ж адресою та стягнення компенсацій за відчужені автомобілі задоволенню не підлягають.

Разом із тим відповідно до ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

У матеріалах справи відсутній укладений між сторонами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до розірвання шлюбу чи після його розірвання нотаріально посвідчений договір про поділ належного на праві спільної сумісної власності спірного майна, а саме: житлового будинку що за адресою: АДРЕСА_1 , земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301, за цією ж адресою та двох автомобілів.

Жодних доказів про існування попередніх письмових домовленостей між сторонами щодо певного узгодженого порядку поділу майна також суду не надано. Не надано і доказів листування між сторонами щодо врегулювання порядку поділу майна подружжя на договірній основі, а покази свідка не є достатніми і не містять відомостей про обставини, що підлягають доказуванню.

Договір дарування від 29.03.2024 року за яким належна йому на праві особистої власності квартира, за адресою: АДРЕСА_2 , передана у власність дочки, як правочин та дія(волевиявлення відповідача) сама по собі, не вказує на те, що між сторонами у справі(колишнім подружжям) існувала певна домовленість щодо поділу спільного сумісного майна за якою подарована квартира є тим об`єктом нерухомості, що враховується при поділі спільного сумісного майна сторін після розірвання шлюбу.

При цьому суд враховує, те що квартира подарована ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є дочкою відповідача. Такий правочин укладений не на користь позивача. Договір дарування квартири від 29.03.2024 року не визнаний судом недійсним і він не містить жодних відкладальних обставин.

Щодо наданої позивачем ОСОБА_2 довіреності на ім`я відповідача ОСОБА_1 від 30.04.2024 року якою остання уповноважила відповідача експлуатувати та розпоряджатися (продати, обміняти, здати в оренду, тощо) належним позивачу транспортним засобом марки «Chevrolet bolt», д.н.з. НОМЕР_2 , та твердження про те, що після продажу автомобіля відповідач віддав усі кошти позивачу, то жодних письмових доказів, чи розписки отримання позивачем від відповідача коштів від продажу автомобіля не надано.

Спірні автомобілі, які є спільною сумісною власністю, продані відповідачем після розірвання шлюбу і розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Однак у матеріалах справи відсутні докази того, що кошти від продажу таких автомобілів могли бути використані у інтересах сім`ї.

Таким чином належними та допустимими доказами не підтверджено відповідачем ту обставину, що між відповідачем і позивачем існувала домовленість про порядок поділу спільного сумісного майна, як спірного житлового будинку із земельною ділянкою, так і відчужених після розірвання шлюбу автомобілів.

Враховуючи те, що спірне майно набуте у період перебування сторін у шлюбі, відомостей про те, що таке майно придбано за особисті кошти одного із подружжя відсутні, тому таке майно підлягає поділу як спільне сумісне майно з урахуванням положень ст. 70 СК України за якою у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У зв`язку з чим частка ОСОБА_2 , у праві спільної сумісної власності колишнього подружжя становить 1/2, а тому за останньою слід визнати право власності на 1/2 частку житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301 за цією ж адресою, що є ефективним способом захисту.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного суду викладеного у Постанові від 22.09.2022 у справі №125/2157/19 з метою захисту порушеного права власності одного з подружжя при відчуженні іншим з подружжя спільного майна без отримання відповідної згоди, визначаючи розмір грошової компенсації частини вартості спірного майна, стягненню у вигляді компенсації підлягає дійсна (ринкова) вартість відчуженого майна або ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Так у матеріалах справи наявний висновок експерта №22 транспортно-товарознавчого дослідження складеного судовим експертом Кудинським В.С. від 26.09.2024 року на замовлення позивача ОСОБА_2 з якого слідує, що середньо-статистична вартість автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, об`єм двигуна 3464м3, тип кузова-бензин, станом на 20.03.2025 року, без урахування технічного стану, з урахуванням середнього статистичного пробігу становила 509 130 грн.

Згідно висновку експерта №3232 транспортно-товарознавчого дослідження складеного судовим експертом Землюком В.В. від 22.11.2024 року на замовлення відповідача ОСОБА_1 слідує, що вартість автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 , кузов № НОМЕР_5 станом на 22.03.2024 року становила 313 744,34 грн.

Таким чином у висновках експертів наданих сторонами має місце суттєва розбіжність у визначеній дійсній ринковій вартості спірного автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, що впливає на розмір грошової компенсації.

Відповідно до ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 25 квітня 2025 року судом за клопотанням сторони позивача призначено по справі судову транспортно-товарознавчу експертизу.

Оскільки сторони не дійшли згоди щодо експертної установи, то проведення експертизи було доручено Житомирському науково-дослідному експертно-криміналістичному центру МВС України, який є державною спеціалізованою установою судової експертизи.

Відповідно до висновку експерта Житомирського науково-дослідного експертного-криміналістичного центру МВС України С. Євпака за результатом проведення судової товарознавчої експертизи від 04.06.2025 №СЕ-19/106-25/9496-АВ слідує, що середня ринкова вартість автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, об`єм двигуна 3464 м3, тип кузова- бензин, станом на 20.03.2024 року без урахуванням технічного стану з урахуванням середньостатистичного пробігу становила 509 130 грн., який і враховується судом при визначенні розміру компенсації.

При цьому єдиним доказом дійсної вартості транспортного засобу марки «Chevrolet bolt», д.н.з. НОМЕР_2 , є висновок експерта №3231 транспортно-товарознавчого дослідження складеного судовим експертом Землюком В.В. від 22.11.2024 року з якого слідує, що вартість автомобіля марки «Chevrolet bolt», 2017 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , кузов № НОМЕР_6 станом на 01.10.2024 року становила 562 994,42 грн., що враховується при визначенні розміру компенсації.

За таких обставин розмір компенсацій, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача визначається наступним чином: за автомобіль «CADILLAC CTS», 2008 року випуску з відповідача на користь позивача слід стягнути 254 565 грн., (509 130 грн. :2) та за автомобіль марки «Chevrolet bolt», 2017 року слід стягнути 281 495,21 грн. (562 994,42 грн. :2). Враховуючи викладене вище вимоги позивача слід задовольнити частково, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна та стягнути грошову компенсацію половини вартості проданих транспортних засобів, що у загальному розмірі становить 536 062,21 грн., а в частині визнання майна спільною сумісною власністю сторін, відмовити.

Щодо розподілу судових витрат.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено перелік витрат, пов`язаних з розглядом справи, в тому числі є витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, а також документи, що свідчать про фактичне надання таких послуг.

Так, позивачем в позовній заяві було зазначено про попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона планує понести у зв`язку з розглядом справи у суді, в матеріалах справи наявний ордер про надання правничої допомоги, договір про надання правничої допомоги від 20.09.2024 та розрахунок вартості правової допомоги адвокату згіднго якого сума наданих послуг з правової допомоггиза період з вересня 2024 року до серпня 2025 року становить 11 500 грн.. На підвердження оплати гонорару адвоката долучено квитанції до прибуткового касового ордеру від 20.09.2024 №83 на суму 7 000 грн. та від 18.08.2025 №74 на суму 4500 грн.

З огляду на конкретні обставини даної справи, з урахуванням її складності, яка розглядалася у загальному позовному проваджені, а також враховуючи кількість необхідних процесуальних дій сторони позивача у цій справі під час її судового розгляду та значення справи для сторони, суд дійшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11 500 грн..

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з чим з відповідача на користь позивача слід стягнути 2139,36 грн. судових витрат за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи від 04.06.2025 №СЕ-19/106-25/9496-АВ.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», що підтверджується наявним пенсійним посвідченням № НОМЕР_7 , де вказано, що вона є особою з інвалідністю 2 групи, а тому з відповідача на користь держави слід стягнути 9084 грн. судового збору.

На підставі викладеного вище і керуючись ст.ст. 4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майна колишнього подружжя, а саме: автомобіля марки «CADILLAC CTS», 2008 року випуску, VIN: НОМЕР_8 та автомобіля марки «CHEVROLET BOLT EV», 2017 р.в., VIN: НОМЕР_6 стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , грошову компенсацію вартості 1/2 частки вказаних автомобілів у розмірі 536 062,21 грн.

Визначити частку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , у праві спільної сумісної власності подружжя у розмірі 1/2, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 частку земельної ділянки з кадастровим номером :07:001:0301 за цією ж адресою.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 судові витрати за судову товарознавчу експертизу у сумі 2139,36 грн та 11 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 на користь держави судовий збір у розмірі 9084 грн.

В іншій частині вимог щодо визнання майна спільною сумісною власністю колишнього подружжя, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,РНОКПП: НОМЕР_7 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 22.09.2025 року.

Суддя Роман ВАСИЛЕНКО