Справа № 344/2233/25
Провадження № 22-ц/4808/1102/25
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Баркова В.М., Бойчука І.В. розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справицивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Домбровською Г.В. 13 травня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 21 травня 2025 року,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з нього на свою користь додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 93 471,25 грн. та судові витрати у розмірі 8 350 грн. на оплату послуг з перекладу, 8 000 грн. на правничу допомогу.

Позов мотивовано тим, що відповідач в добровільному порядку не бере участі у вищевказаних додаткових витратах на дитину, а тому вказані витрати несе позивач самостійно, у зв`язку з чим вона звернулася до суду з даним позовом.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 41 039,84 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави (в спеціальний фонд Державного бюджету України з зарахуванням на рахунок UА 0009612, отримувач коштів ГУК в Івано-Франківській області ТГ Івано-Франківськ, 22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ) 37951998, Казначейство України (ЕАП) судовий збір в розмірі 531,79 грн. та витрати на здійснення перекладу в розмірі 3666,18 грн.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

ОСОБА_2 подав на рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу, у якій вказав на незаконність та необґрунтованість судового рішення.

Зазначив що він перебуває у складних сімейних обставинах, які пов`язані з наявністю на утриманні непрацездатної матері пенсійного віку. Натомість позивач є добре матеріально забезпеченою особою. Одразу ж після розірвання шлюбу з ОСОБА_2 вона стала власницею трьохкімнатної квартири в центрі м. Івано-Франківськ, а також володіє легковим автомобілем «Форд Мондео», 2008 року випуску. Окрім того, медичне страхування дітям-біженцям з України віком до 18 років в Чеській Республіці здійснюється за рахунок держави, що свідчить про значно краще матеріальне становище позивачакиу порівнянні з ним, відповідачем ОСОБА_2 .

Вважає, що оскільки ОСОБА_1 разом з сином на момент виїзду за межі України проживала у м. Івано-Франківську, яке територіально не розташоване у зоні бойових дій, то жодної реальної загрози життю і здоров`ю їх сина не існувало.

Враховуючи наведене, просив рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року про стягнення додаткових витрат на дитину скасувати.

Позиція інших учасників справи

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.2 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК це справи, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням наведених положень розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.

Згідно статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.

Фактичні обставини справи

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.03.2012 року, який розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду від 07.09.2021 року (а.с.5-6).

У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із матір`ю.

Згідно з рішенням Івано-Франківського міського суду від 04.11.2021 року у справі №344/11370/21 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щомісячно в розмірі 2000 гривень, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21 липня 2021 року до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-9).

На підтвердження існування додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, в матеріалах справи містяться відповідні документи мовою оригіналу та у перекладі з чеської мови (квитанції, дотдент, довідка про лікування в стоматологічній клініці, квитанції-рахунки, квитанції про оплату, довідки про рух коштів по рахунку, виписки з банку, підтвердження про участь та оплату з табору, лист «Підтвердження участі», рахунки-фактури, довідки про здійснення внутрішнього вихідного платежу, прибутковий касовий ордер з секції фізичного виховання, підтвердження відправлення внутрішнього вихідного платежу) (а.с.13-40, 108-119).

Застосовані норми права

Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно ч.2 ст.185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Таким чином, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, вони необхідні для того щоб за певних обставин можна було забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину та обґрунтовуватися відповідними документами, а відтак і підтверджувати наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати і свідчать про їх необхідність.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами.

Якщо стягнення аліментних зобов`язань викликане необхідністю дитини у вихованні, освіті, харчуванні, одязі та забезпеченні елементарних умов життя і враховуються при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача, то додаткові витрати заявляються саме у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини, або у разі обставин, які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Відповідні правові висновки щодо застосування ст. 185 СК України наведені в постановах Верховного Суду від 10.10.2019 у справі № 638/13860/16-ц; від 16.10.2019 у справі № 219/1766/18; від 26.08.2020 у справі № 336/1488/19; від 25.02.2020 у справі № 521/4397/17; від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18.

Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 749/106/17 (6-1489цс17 від 13.09.2017) дійшла правового висновку, що згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до змісту п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України№ 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у якій судом касаційної інстанції роз`яснено схожі правовідносини, до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Дана стаття СК України закріплює правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного стану сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягнення аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище сторін і дитини, наявність у сторін інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, до прикладу, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (до прикладу, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Суд першої інстанції звернув увагу на те, що стороною позивача не доведено, що у цьому випадку витрати на участь дитини в дитячому літньому та приміському таборі, відвідування секції фізичного виховання (баскетбол) та відвідування лекцій з математики викликані відповідними особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, або пов`язані зі станом здоров`я дитини та були призначені відповідним фахівцем, чи зумовлені іншими особливими обставинами, що давало б підстави відносити ці витрати до додаткових витрат на дитину. Тому, вважав, що на відповідача не може бути покладено обов`язок по оплаті половини зазначених вище витрат, оскільки позивачем не доведено, що вони є додатковими витратами на дитину. В матеріалах справи відсутні докази попереднього узгодження між позивачем та відповідачем щодо поїздки їхнього сина в табори, про які йдеться в позові, та згоди відповідача оплатити половину вартості витрат на такі поїздки. Докази на підтвердження того, що такі поїздки в літні та приміські табори, участь у баскетбольному гуртку чи заняття з репетитором з математики, про відшкодування половини вартості яких заявлено позовні вимоги, пов`язані з хворобою дитини, розвитком його особливих здібностей, чи іншими саме особливими потребами в матеріалах справи відсутні. Тому суд першої інстанції дійшов висновку, що на підповідача не може бути покладено обов`язок по оплаті половини зазначених вище витрат, оскільки позивачем не доведено, що вони є додатковими витратами на дитину.

В цій частині рішення суду не оскаржується.

Задовольняючи частково позов, суд стягнув половину додаткових витрат на дитину, які полягали у отриманні стоматологічних послуг дитиною, визначивши їх як такі, що зумовлені негативними фактами (стоматологічна хвороба).

Такі висновки суду першої інстанції є правильними.

Суд вірно не врахував доводи відповідача про те, що за межами України (у Чеській Республіці) дитина могла такі послуги отримати безоплатно, оскільки жодних доказів відповідачем не подано про можливість отримання або отримання такої послуги дитиною за рахунок інших фізичних або юридичних осіб, в тому числі і іноземної держави.

Також відповідачем не спростована і позиція позивача щодо необхідності таких витрат.

Відповідач посилається на те, що він має незначний дохід, оскільки проживає в Україні і і його складні сімейні обставини, пов`язані з наявністю на утриманні непрацездатних батьків осіб, які досягли пенсійного віку не дозволяють працювати і, відповідно, надавати додаткові витрати на утримання сина. Звертав увагу суду на те, що перебуває на обліку у департаменті соціальної політики як особа, що надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі (догляд за батьком) і отримує компенсацію за надання соціальних послуг в розмірі 2120 грн.

Колегія суддів дійшла висновку, що ці доводи апелянта не заслуговують на увагу, оскільки він є працездатною особою як за віком, так і за станом здоров`я, має можливість працевлаштуватися і отримувати дохід. Потреби дитини у лікуванні превалюють над інтересами батьків та інших родичів. Відповідач не подав доказів про те, що відсутні інші близькі особи, які можуть здійснювати догляд за непрацездатними його батьками, (до прикладу сестри, брати). В свою чергу, виходячи із інтересів дитини, принципу справедливості, рівних обов`язків батьків щодо дитини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що батьки в рівній мірі мають забезпечити належне утримання дитині, зумовлене лікуванням, що потребує додаткових витрат.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішенняу суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 травня 2025 року, без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Максюта І.О.

Судді Барков В.М.

Бойчук І.В.