ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4783/25 Справа № 183/3450/24 Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мусаєва Юлія Василівна, на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року в цивільній справі номер 183/3450/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 13 лютого 2023 року між «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1155-1845, відповідно до умов якого позивач (як кредитодавець) надав відповідачці кредит для задоволення особистих потреб на наступних умовах: сума кредиту 13600,00 грн; строк кредитування - 300 днів; базовий період - 14 днів; знижена відсоткова ставка - 2,50% в день; стандартна відсоткова ставка - 3,00% в день.

Відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, у зв`язку з чим станом на 07 березня 2024 року виникла заборгованості у розмірі 135048,00 грн, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 13600,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 121448,00 грн.

Разом з тим, застосувавши до позичальника «Програму лояльності», позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №1155-1845 від 20.04.2023 року в розмірі 68000,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 13600,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 54400,00 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1155-1845 від 13 лютого 2023 року, яка складається з: простроченої заборгованості за кредитом 13600,00 грн; простроченої заборгованості за нарахованими процентами 54400,00 грн, а всього 68000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Мусаєвої Юлії Василівни про перегляд заочного рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року залишено без задоволення.

Із вказаним заочним рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мусаєва Ю.В., подала апеляційну скаргу, простила скасувати заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27.11.2024 року у справі №183/13450/24 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог..

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції не правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, не повно та не всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм неналежну оцінку, не правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив не законне й не обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідачка не отримувала судові повістки, ані будь-які документи у справі, що значно звузило права відповідачки на подачу заперечень та унеможливило здійснення захисту своїх законних прав.

Довідка ТОВ «Укр Кредит Фінанси» про перерахування ОСОБА_1 кредиту №1155-1845 від 13.02.2023 року в сумі 13600,00 грн за допомогою системи LiqPay платіж , дата 03.11.2023 року; номер платіжної картки, а також лист АТ КБ «ПриватБанк», згідно якого 13.02.2023 року була проведена успішна транзакція на суму 13600,00 грн. на картку невідомий номер, не є належними доказами, які підтверджують здійснення фінансової операції щодо переказу грошових коштів.

Матеріали справи не містять належних доказів, підтверджуючих виконання ТОВ «Укр Кредит Фінанс» умов п. 4.2 договору про відкриття кредитної лінії №1155-1845 від 13.02.2023 року щодо здійснення безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника, а також підтверджуючих належність електронного платіжного засобу, реквізити якого неповно зазначені у тексті договору, саме ОСОБА_1 .

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.

Відповідно до постанови Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

Від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року по справі №183/3450/24 залишити без змін.

Кредитний договір № 1155-1845 від 13.02.2023 року був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Закону України «Про електронну комерцію».

У кредитному договорі № 1155-1845 від 13.02.2023 року сторонами було погоджено умови щодо розміру процентів, порядку їх нарахування та строку кредитування і ОСОБА_1 погодилася з такими умовами, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором A4616.

Оскільки, ТОВ «Укр Кредит Фінанс» є фінансовою установою, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, відповідно надати будь-який первинний бухгалтерський документ по рахунку ОСОБА_1 є неможливим.

Відповідачкою при оформленні заявки було зазначено повний номер картки (електронного платіжного засобу відповідачки), але відповідно до постанов правління Національного банку України позивач не може зазначати та зберігати у договорах, інших документах повний номер особистого електронного платіжного засобу відповідачки.

Лист (довідка) про перерахування коштів від АТ КБ «ПриватБанк» щодо видачі кредиту ОСОБА_1 за договором №1155-1845 від 13.02.2023 року та довідка про перерахування суми кредиту №1155-1845 від 13.02.2023 року є достовірними і належними доказами перерахування відповідачці коштів у загальній сумі 13600,00 грн.

Умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст. 627 ЦК України.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 13 лютого 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1155-1845, згідно з яким ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало позичальнику кредит в сумі 13600,00 грн строком на 300 календарних днів, тобто, до 09 грудня 2023 року (п. 2.3 та п. 4.8 договору) (а.с. 9-14зв).

Відповідно до п. 4.2. даного кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу протягом трьох днів з моменту укладення цього договору.

Згідно з пунктом 4.3, тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Згідно з пунктом 4.6, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за наступною ставкою: стандартна процентна ставка 3,00% за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 5.1 позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована кредитодавцем) не пізніше, ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.8 цього договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах.

Відповідно до п. 4.8 кредитного договору, строк кредитування, тобто строк на який надається

кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі - строк кредитування). Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Згідно з п. 4.9, реальна річна процентна ставка на дату укладання цього договору складає 1 139965,00%.

Відповідно до п. 4.10. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 136000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 122400,00 грн.

Також умовами договору передбачено знижену відсоткову ставку 2,50% в день та порядок її застосування (пункти 10.1 та 10.3 договору).

У пункті 12 «Реквізити сторін» наданого суду примірнику договору про відкриття кредитної лінії №1155-1845 від 13 лютого 2023 року зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А4616.

Даний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з якими відповідачка була попередньо ознайомлена.

Правила надання споживчих кредитів також підписані позичальником електронним цифровим підписом за допомогою одноразового пароля А4616 (а.с. 15-21зв).

З довідок АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вбачається перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідачу, зокрема, здійснено 13.02.2023 року на суму 13600,00 грн за кредитним договором №1155-1845 від 13.02.2023 року на картку № НОМЕР_1 (а.с. 27-32, 33).

Станом на 07.03.2024 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 135048,00 грн, з яких: 13600,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 121448,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 34-36зв).

Разом з тим, позивачем як кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 67048,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 68000,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції повністю погодитися не можна, оскільки рішення суду не відповідає нормам закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року у справі №183/3450/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, ухвалено заочно.

Відповідачка ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що вона не була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання.

Матеріали цивільної справи не містять відомостей на підтвердження того, що відповідачка ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява №14448/88, §33).

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Європейський суд з прав людини зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість приймати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи (TRUDOV v. RUSSIA, №43330/09, §25, 27, ЄСПЛ, від 13 грудня 2011 року).

Пунктом 3 частини 3 статті 376 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Відтак, апеляційний суд вважає, що цей довід апеляційної скарги є обґрунтованим і судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по справі.

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог, апеляційний суд виходить з наступного.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

В силу положень статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно положень частини 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 1, 3, 4, 5, 6, ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:

- електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;

- електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;

- аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Таким чином, судом встановлено, що укладений кредитний договір відповідає формі, передбаченій ст. 207, 208, 1047 Цивільного кодексу України.

Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина 1 статті 526 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Судом встановлено, що 13 лютого 2023 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем

ОСОБА_1 було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1155-1845, згідно з яким ТОВ «Укр Кредит Фінанс» надало позичальнику кредит в сумі 13600,00 грн строком на 300 календарних днів, тобто до 09 грудня 2023 року (п. 2.3 та п. 4.8 договору).

Відповідно до п. 4.2. даного кредитного договору, кредит надається позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми, вказаної у п. 4.1. цього договору, на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу протягом трьох днів з моменту укладення цього договору.

Згідно з пунктом 4.3, тип процентної ставки за користуванням кредитом - фіксована. Згідно з пунктом 4.6, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за наступною ставкою: стандартна процентна ставка 3,00% за кожен день користування кредитом.

Відповідно до п. 5.1 позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю отриманий кредит та нараховану кредитодавцем неустойку (якщо неустойка буде нарахована кредитодавцем) не пізніше, ніж в останній календарний день строку кредитування, вказаного у п. 4.8 цього договору, шляхом здійснення безготівкового переказу на банківський рахунок кредитодавця у порядку, визначеному у правилах.

Відповідно до п. 4.8 кредитного договору, строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику: 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику (далі - строк кредитування). Строк договору є рівним строку кредитування. В частині виконання зобов`язань договір діє до повного та належного виконання сторонами зобов`язань за договором.

Згідно з п. 4.9, реальна річна процентна ставка на дату укладання цього договору складає 1 139965,00%.

Відповідно до п. 4.10. орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 136000,00 грн та включає в себе: суму кредиту та проценти за користування кредитом 122400,00 грн.

Також умовами договору передбачено знижену відсоткову ставку 2,50% в день та порядок її застосування (пункти 10.1 та 10.3 договору).

У пункті 12 «Реквізити сторін» наданого суду примірнику договору про відкриття кредитної лінії №1155-1845 від 13 лютого 2023 року зазначено, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором А4616.

Даний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови, та з якими відповідачка була попередньо ознайомлена.

Правила надання споживчих кредитів також підписані позичальником електронним цифровим підписом за допомогою одноразового пароля А4616.

З довідок АТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вбачається перерахування коштів від ТОВ «Укр Кредит Фінанс» відповідачці, зокрема, здійснено 13.02.2023 року на суму 13600,00 грн за кредитним договором №1155-1845 від 13.02.2023 року на картку № НОМЕР_1 .

Станом на 07.03.2024 року загальний розмір заборгованості відповідачки перед позивачем за кредитним договором становить 135048,00 грн, з яких: 13600,00 грн прострочена заборгованість за кредитом, 121448,00 грн прострочена заборгованість за нарахованими відсотками.

Разом з тим, позивачем як кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 67048,00 грн за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 68000,00 грн.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії №1155-1845 станом на 07.03.2024 року у розмірі 68000,00 грн.

Розглядаючи довід апеляційної скарги про неправомірний розмір відсотків за кредитом, апеляційний суд виходить з наступного.

Підстав вважати, що заборгованість за відсотками є завищеною, не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності, є несправедливо непомірним тягарем для відповідача, апеляційний суд не вбачає, оскільки умови договору щодо відсотків за користування кредитом є належним чином погодженими сторонами і недійсними не визнавались. Укладення договору на таких умовах відповідає принципу свободи договору (стаття 627 ЦК України).

Нараховані проценти у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язання (не є неустойкою, а є винагородою позикодавця, яку сторони погодили).

Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності укладених між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 договору про відкриття кредитної лінії №1155-1845, як-то і доказів звернень відповідачки до позивача з метою самостійного врегулювання питання щодо незгоди з певними його умовами.

Крім того, відповідачка не надала суду доказів, які спростовували б розрахунок заборгованості перед позивачем, який вона в апеляційній скарзі вважає не відповідним чинному законодавству України.

Щодо доводу апеляційної скарги про відсутність належних доказів заборгованості та документів первинного бухгалтерського обліку, апеляційний суд зазначає, що позивач не є банківською установою, а отже не може надати жодної інформації, що є банківською таємницею: отримання відповідачем картки, інформації про банківські операції по карті тощо. Однак відповідачка, як тримач карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти не позбавлена можливості самостійно отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування коштів за кредитним договором. Проте, відповідачкою не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на спростування факту перерахування/отримання коштів за кредитним договором.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 22 серпня 2023 року у справі №910/14570/21, факт здійснення господарської операції може підтверджуватися не лише первинними документами, а й іншими доказами у їх сукупності, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини надання послуг.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пп. в) п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви підлягав сплаті судовий збір в розмір 2422,40 грн (а.с. 26), позовні вимоги підлягають задоволенню, тому з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Мусаєва Юлія Василівна, задовольнити частково.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2024 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором №1155-1845 від 13 лютого 2023 року у розмірі 68000,00 грн (шістдесят вісім тисяч гривень), з яких: прострочена заборгованість за кредитом 13600,00 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 54400,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у сумі 2422,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: