Справа № 155/342/25 Головуючий у 1 інстанції: Санакоєв Д. Т.
Провадження № 22-ц/802/1082/25 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Черняк О. В.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, служба у справах дітей Виконавчого комітету Горохівської міської ради, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 17 липня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зазначеним позовом, який обґрунтований тим, що вони з відповідачкою ОСОБА_3 проживали у цивільному шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син ОСОБА_4 . Після народження сина відповідачка ОСОБА_3 доглядала за ним лише два місяці, після чого залишила сім`ю. Матір дитини з того часу взагалі не бере участі у вихованні, утриманні та розвитку дитини, не проявляє материнського піклування, не цікавиться його здоров`ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, не виявляє жодного інтересу до життя сина, не бере участі у його вихованні, не надає фінансової допомоги.

Крім того відповідачка ОСОБА_3 підписала нотаріально посвідчену заяву, в якій зазначила, що вона не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її сина ОСОБА_5 .

Покликаючись на зазначені обставини, позивач просив суд позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 17 липня 2025 року у цій справі у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погоджуючись із ухваленим судовим рішенням позивач ОСОБА_2 , покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 адвокат Веремчук В. В. апеляційну скаргу підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з?явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та вивчивши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Такі висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та зроблені з порушенням вимог закону.

Судом за матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 і відповідачка ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі не перебували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін по справі народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 11 червня 2024 року (а. с. 11).

Згідно з довідкою № 108 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб позивач у цій справі ОСОБА_2 та його син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім них у цьому житловому будинку зареєстровані ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 16).

Згідно з актом обстеження умов проживання від 18 грудня 2024 року проведеним обстеженням встановлено задовільні умови проживання дитини, батько самостійно займається вихованням дитини, із матір`ю у шлюбі не перебуває. Зі слів батька матір дитини залишила сина із батьком, оскільки не бажала займатися його вихованням (а. с. 14).

Відповідно до копії акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_2 № 112 від 05 лютого 2025 року відомості про навчання дітей, майно, що перебуває у власності, володінні чи користуванні сім`ї та додаткові джерела існування відсутні (а. с. 13).

У наданій старостою Скобелківського старостинського округу Горохівської міської ради довідці характеристиці зазначено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 громадського порядку не порушує, заяв та скарг від жителів села на надходило (а. с. 15).

Матеріали справи також містять заяву від 09 грудня 2024 року, засвідчену приватним нотаріусом Луцького районного нотаріального округу Волинської області Голодевич Г. С., зареєстровану в реєстрі за № 2702, в якій відповідачка ОСОБА_3 повідомила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 12).

Рішенням виконавчого комітету Горохівської міської ради Волинської області № 97 від 24 квітня 2025 року вирішено надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 (а. с. 30).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Горохівської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету № 97 від 24 квітня 2025 року, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що відповідає інтересам дитини (а. с. 31, 32).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини 1 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).

Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина 1 статті 155 СК України).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини 9, 10 статті 7 СК України).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення змісту пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення й розвитку; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до дитини та її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11)

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Верховний Суд в оцінці обставин справи керується тим, що суд на перше місце ставить якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, що потрібні для ухвалення рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є винятковим заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При цьому, у справі, що переглядається, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_3 покинула дитину, коли дитині виповнилось лише два місяці, і з цього моменту дійсного інтересу до сина не проявляє, його життям не цікавиться та участі у вихованні не бере.

Більше того відповідачка ОСОБА_3 09 грудня 2024 року, тобто після пред?явлення позову про позбавлення її батьківських прав, підписала нотаріально посвідчену заяву, в якій не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина. Крім того в суді першої інстанції відповідачка ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила, що вона не заперечує про позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_5 .

Колегія суддів вважає, що такі дії відповідачки можуть свідчити про нехтування нею батьківськими обов?язками, визначеними статтею 150 СК України, у тому числі обов?язком матері піклуватися про здоров?я дитини, права останньої на безпечне для життя середовище.

Установлені судом обставини свідчать про те, що відповідачка ОСОБА_3 , яка покинула дитину, коли дитині виповнилося лише два місяці, не виявляє батьківського піклування та батьківської турботи до дитини, станом здоров?я дитини не піклується, фізичний та моральний розвиток дитини не підтримує, необхідних умов для проживання дитини не забезпечує, не спілкується з дитиною, не сприяє засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Суд першої інстанції зазначених обставин не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Апеляційний суд на підставі поданих доказів та з урахуванням найкращих інтересів дитини доходить висновку, що відповідачка свідомо нехтує своїми батьківськими обов?язками з виховання дитини, а тому наявні виключні обставини для застосування крайнього заходу впливу на особу, яка не виконує батьківські обов?язки позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо її сина ОСОБА_4 .

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 17 липня 2025 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 батьківських прав щодо малолітньої дитини сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді