ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7747/25 Справа № 175/153/24 Суддя у 1-й інстанції - Васюченко О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.

за участю секретаря судового засідання Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, про вселення, усунення перешкод у володінні та користуванні квартирою, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення витрат, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що ОСОБА_1 є її рідним братом. Разом з позивачем у квартирі проживає та зареєстрований її син - ОСОБА_3 , який на даний час мешкає у Києві. Також в квартирі зареєстрований відповідач, однак не проживає за місцем реєстрації, оскільки мешкає у іншому селі Дніпропетровської області. Отже, відповідач не проживає в помешканні де він зареєстрований, будинком не цікавиться, його речей у будинку не має, покинув його добровільно. Не проживаючи за даною адресою, відповідач не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не приймає. Ніяких перешкод у проживанні відповідача позивачем не чинилося, він добровільно поїхав, але реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні житловою площею, а саме: плату за комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідача здійснює повноцінно, скористатися субсидією по оплаті комунальних послуг не має можливості та інше.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просила суд визнати ОСОБА_1 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 52005. Вирішити питання стосовно судових витрат.

20 травня 2025 року від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, про вселення, усунення перешкод у володінні та користуванні квартирою, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення витрат, в якій позивач за зустрічним позовом просив суд вселити ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_2 ), Дніпропетровська область;

Усунути перешкоди у володінні та користуванні квартирою АДРЕСА_2 ), Дніпропетровська область по відношенню до ОСОБА_1 , шляхом передачі йому ключів від замків на вхідних дверях квартири, а також шляхом не перешкоджання у вільному проживанні та доступі до квартири;

Зобов`язати ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_2 ), Дніпропетровська область.

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_1 такими, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 52005.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений судовий збір у розмірі 1073, 60 грн.

В задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Виконавчий комітет Слобожанської селищної ради, про вселення, усунення перешкод у володінні та користуванні квартирою, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення витрат відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Як вбачається з матеріалів справи, що Виконавчим комітетом Дніпропетровської райради було видано Ордер N? 559 на ім?я ОСОБА_4 про право зайняти трикімнатну квартиру загальною площею 39,8 м. за адресою АДРЕСА_3 .

У відповідності до Ордеру N?559 11.08.1978 на право проживати за вказаною адресою разом з ОСОБА_4 здобули ОСОБА_5 (дружина ОСОБА_4 ), ОСОБА_6 (син), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_7 (донька).

8 жовтня 1994 року ОСОБА_2 було укладено шлюб з ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу НОМЕР_1 та змінено прізвище з ОСОБА_9 .

ОСОБА_4 (батько) помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть бланк НОМЕР_2 від 14.08.1992 року відповідно до якого проведено запис про смерть N?37.

ОСОБА_5 (мати) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть бланк НОМЕР_3 від 20.03.1923 року відповідно до якого проведено за про смерть N?72.

На даний час за адресою АДРЕСА_4 , зареєстровані ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Згідно з розпорядженням селищного голови Ювілейної селищної ради від 04 лютого року N? 20 "Про перейменування вулиць в сел. Ювілейне" вулицю Совхозна перейменовано вулицю Василя Сухомлинського.

12 травня 2016 року Постановою Верховної Ради України N? 1353- Ювілейне перейменоване в селище Слобожанське, в рамках декомунізації в Україні, адже назване на честь 70-річчя Жовтневого перевороту.

Рішенням 12 сесії депутатів VII скликання N? 333 від 21 липня 2016 року змінено найменування юридичної особи орган місцевого самоврядування Ювілейна селищна Дніпропетровського району Дніпропетровської області на Слобожанську селищну раду Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Позивачем за первісним позовом надано акт №0904 від 15 листопада 2023 року та акт № 0968 від 13 грудня 2023 року про те, що ОСОБА_1 зареєстрований, однак не проживає у квартирі за вище вказаною адресою з 2000 року.

ОСОБА_1 не проживає у квартирі за вище вказаною адресою з 2000 року, оскільки у 1996 році ОСОБА_5 переїхала зі спірної квартири в будинок у с. Спаське та знялась з реєстрації у 2000 р. зі спірніої квартири, а у 2002 році до ОСОБА_5 переїхав ОСОБА_1 та почав там постійно мешкати та з того часу в спірній квартирі не проживав. ОСОБА_1 впродовж 20 років не цікавився спірною квартирою, хоч і був в ній зареєстрований. Відсутність інтересу останнього обумовлений тим, що після смерті батька та його переїзду, була домовленість між сторонами та ОСОБА_5 , що ОСОБА_1 отримує житловий будинок у Спаському, а ОСОБА_2 залишається спірна квартира.

Також матеріалами справи підтверджено, і не заперечувалося представником ОСОБА_1 , що останій доглядав матір ОСОБА_5 , оскільки вона хворіла, у зв`язку з чим він переїхав до неї і проживав за адресою АДРЕСА_5 .

У спірній квартирі ОСОБА_1 своїх речей не має, участі в оплаті комунальних послуг не приймає .

ОСОБА_2 надала до матеріалів справи квитанції про сплату комунальних послуг та інше. Окрім того судом було встановлено у судовому засіданні, що ОСОБА_2 був проводений ремонт та перепланування в квартирі.

У власності ОСОБА_1 знаходиться будинок за адресою АДРЕСА_5 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1 не проживав за місцем своєї реєстрації в квартирі АДРЕСА_6 починаючи з 2000 року, тобто більше 20 років, оскільки він залишив місце проживання за своєю реєстрацією добровільно і переїхав проживати за іншою адресою. Крім цього, у зустрічному позові і сам ОСОБА_1 зазначає, що він не проживає у квартирі АДРЕСА_6 . Добровільність відповідача у залишенні місця проживання була встановлена у його діях, зокрема відсутністю речей.

Що стосується зустрічного позову, то він разом із первісним позовом є взаємопов`язаний, і рішення у первісному позову безпосередньо впливає на рішення зустрічного позову, а тому задоволення первісного позову повністю виключає задоволення зустрічного позову і додаткової мотивації в цій частині не потребує.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

За змістом статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

За цією нормою, жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року, №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК УPCP), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 року у справі №490/12384/16-ц зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК УРСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.

Якщо тимчасова відсутність особи перевищила шість місяців, члени сім`ї, навіть колишні, а також наймодавець, мають право звернутись із позовом про визнання її такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (постанова Верховного Суду від 23.10.2019 року у справі №201/10924/13-ц).

Разом з тим, вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року, справа №464/7923/16-ц).

Як вбачається з матеріалів справи, що актом №0904 від 15 листопада 2023 року та актом № 0968 від 13 грудня 2023 року встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований, однак не проживає у квартирі за вищевказаною адресою з 2000 року.

Встановлено, що ОСОБА_1 не проживає у квартирі за вищевказаною адресою з 2000 року, оскільки у 1996 році ОСОБА_5 переїхала зі спірної квартири в будинок у с. Спаське та знялась з реєстрації у 2000 р., а у 2002 році до ОСОБА_5 переїхав ОСОБА_1 та почав там постійно мешкати та з того часу в спірній квартирі не проживав.

У власності ОСОБА_1 знаходиться будинок за адресою АДРЕСА_5 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_1 втратив право користування житловим приміщенням, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні понад шість місяців без поважних причин.

Окрім того, колегія суддів вважає, що відповідачем за первісним позовом ОСОБА_1 також не доведено належними та допустимими доказами, що позивач ОСОБА_2 перешкоджає йому у здійсненні його права користування спірним житловим приміщенням. Також не надано жодного доказу, який би підтверджував фактичне користування ОСОБА_1 спірною квартирою, а саме: що у спірній квартирі є його речі, що у спірній квартирі є кімната (спальне місце), якою він певний час користувався, а ОСОБА_2 перешкоджала йому в праві такого користування.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав вважати доведеними зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність оскаржуваного судового рішення не впливають, оскільки полягають лише в незгоді ОСОБА_1 з результатом розгляду спору та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Отже, вирішуючи справу, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Вступна та резолютивна частини проголошена 22 жовтня 2025 року.

Повний текст постанови складено 23 жовтня 2025 року.

Головуючий:

Судді: