ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року

м. Харків

справа № 644/9043/24

провадження № 22-ц/818/2257/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Маміної О.В., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Львової С.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року в складі судді Черняка В.Г.

в с т а н о в и в:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Позовна заява мотивована тим, що 21.07.2020 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Mitsubishi Pajero» д.н. НОМЕР_1 по вул. Лосівській в м. Харкові, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок чого останній отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Зазначив, що з 21.07.2020 по 10.08.2020 він знаходився на лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, після чого з 11.08.2020 по 06.11.2020 знаходився на лікуванні амбулаторно у травматолога КНП «Міська поліклініка № 18», з 22.01.2021 по 01.02.2021 знаходився на лікуванні в КНП «Багатопрофільна лікарня № 25», з 02.02.2021 по 10.03.2021 знаходився на лікуванні амбулаторно у травматолога КНП «Міська поліклініка № 18».

Вказав, що враховуючи його стан та спричинені в результаті дорожньо-транспортної пригоди травми, рішенням медико-соціальної комісії йому встановлено ІІІ групу інвалідності безстроково.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26.09.2024 року кримінальне провадження за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України закрито за закінченням строків давності, цивільний позов про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Посилався на те, що відповідач компенсував йому матеріальні витрати на суму 11 000,00 грн, інших пропозицій компенсувати моральну та матеріальну шкоду не було.

Вважав, що йому діями неправомірними відповідача завдано як фізичні, так і моральні страждання, та відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 151 400,00 грн, буде відповідати принципам розумності та справедливості.

Просиві стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму моральної шкоди в розмірі 151 400,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 50 000,00 грн; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 500,07 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення змінити, розмір відшкодування моральної шкоди з 50 000,00 грн збільшити, стягнути з відповідача розмір шкоди 151 400,00 грн на користь позивача, в іншій частині рішення залишити без змін.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не в повній мірі врахував його доводи та аргументи, що призвело до істотного зниження оціненого ним розміру завданої моральної шкоди.

12 березня 2025 року за допомогою системи «Електронний суд» ОСОБА_2 через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вважав рішення суду законним, а апеляційну скаргу необґрунтованою. При цьому зазначив, що визначаючи розмір відшкодування, суд керувався принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинне приводити до її безпідставного збагачення.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення змінити в частині сум стягнення.

Задовольняючи частково позовну заяву та визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з вимог розумності та справедливості і дійшов висновку, що відшкодування моральної шкоди слід визначити у розмірі 50 000,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 вересня 2024 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000904 від 21.07.2020 року за підозрою ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України за клопотанням прокурора закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності; цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Зі змісту ухвали вбачається, що ОСОБА_2 підозрюється у скоєнні 21.07.2020 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому ОСОБА_1 тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості (а.с.3-4).

Відповідно до висновку експерта №12-14/551-А/20 від 21.08.2020 року в зв`язку з подією 21.07.2020 року у ОСОБА_1 мали місце пошкодження: повний вивих акроміального кінця лівої ключиці, відкрите ушкодження підтаранного суглобу справа, відкритий перелом човноподібної, кубовидної, клиновидної кісток правої стопи, закритий перелом проксимальної фаланги 5-го пальця правої стопи (а.с.5-6).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 з 21.07.2020 по 10.08.2020 знаходився на лікуванні в КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги ім. проф. О.І. Мещанінова» Харківської міської ради, після чого з 11.08.2020 по 06.11.2020 знаходився на лікуванні амбулаторно у травматолога КНП «Міська поліклініка № 18», з 22.01.2021 по 01.02.2021 знаходився на лікуванні в КНП «Багатопрофільна лікарня № 25», з 02.02.2021 по 10.03.2021 знаходився на лікуванні амбулаторно у травматолога КНП «Міська поліклініка № 18» (а.с.7-14).

Із довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №283618 від 02.03.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є інвалідом 3 групи з 02.03.2021 року безстроково (а.с.16).

Згідно довідки №1 від 25.10.2021 Моторне (транспортне) страхове бюро України відшкодувало ОСОБА_1 заявлені останнім витрати на лікування, тимчасову втрату працездатності та стійку втрату працездатності в загальній сумі 98 868, 13 грн. Моральна шкода не відшкодована (а.с.46,49).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

У пунктах 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Схожі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, від 23 листопада 2022 року у справі № 686/13188/21, від 19 квітня 2023 року у справі № 336/10216/21.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Таким чином розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 50 000,00 грн.

Водночас колегія суддів не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі врахував, характер, обсяг та глибину душевних страждань, які позивач зазнав, погіршення здоров`я, зміни нормального способу життєдіяльності, що знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями відповідача.

Колегія суддів враховує той факт, що позивач тривалий час зазнавав фізичного болю, витратив значний час на лікування, стан його здоров`я у повній мірі не відновився і до цього часу, йому встановлена інвалідність ІІІ групи.

З огляду на принципи розумності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що за встановлених обставин, достатнім відшкодуванням моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , є 100 000,00 грн, що буде достатнім для компенсації негативних наслідків морального характеру.

Колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 не довів можливість визначити йому суму відшкодування моральної шкоди саме у розмірі 151 400,00 грн, оскільки він мав можливість звернутися до страховика винної особи (в даному випадку МТСБУ) у відповідності до вимог статі 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на момент дорожньо-транспортної пригоди, із заявою про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 % від страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, однак цього не зробив. Також суд враховує поведінку ОСОБА_2 , який у добровільному порядку здійснював відшкодування завданої позивачу майнової шкоди.

За таких обставин рішення суду підлягає зміні в частині сум стягнення, у зв`язку з чим апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задоволено частково на 66,05%, а ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 1000,00 грн та судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1500,00 грн, а всього 2500,00 грн підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.376, ст.ст.381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 січня 2025 року змінити в частині сум стягнення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 100 000,00 грн.

Здійснити перерозподіл судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 2500,00 грн за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова