Справа № 283/2433/24
Провадження №2/283/109/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

13 жовтня 2025 року м. Малин

Малинський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого-судді Тимошенка А.О.,

за участю:

секретаря Левченко О.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Плетень С.Ю.,

представника Житомирської обласної прокуратури

Яричевської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Малині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Житомирській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

встановив:

Стислий виклад позицій сторін.

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Держави України в особі Державної казначейської служби України, Житомирської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Житомирській області в якому просить стягнути на його користь моральну шкоду, завдану незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 756000 гривень.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.11.2014 року йому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2014 року за № 0000096.

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.10.2021 року, залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.10.2022 року, його виправдано за відсутністю складу кримінального правопорушення.

Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного повідомлення про підозру та застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд він має право на відшкодування моральної шкоди, яка обраховується з розміру мінімальної плати 8000 гривень, що встановлена на час розгляду справи судом. За таких обставин просить позов задовольнити.

В судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали з підстав, які вказані в позовній заяві.

Представник Житомирської обласної прокуратури позов не визнала та пояснила, що позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди та не надав докази, які підтверджують розмір заявленої ним моральної шкоди. Крім того він обрахував моральну шкоду, виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі 8000 гривень, хоча Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено розмірі мінімальної заробітної плати , який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішенням суду, на рівні 1600 гривень.

Також представник Житомирської обласної прокуратури зазначила, що позивач не надав документів, які підтверджують понесені ним витрати на професійну правничу допомогу.

У зв?язку з цим просить відмовити в задоволенні позову.

Головне управління Національної поліції в Житомирській області подало відзив на позовну заяву (а.с. 77-79), в якому також просить відмовити в задоволенні позову з аналогічних підстав.

Державна казначейська служба України теж у своєму відзиві просить відмовити в задоволенні позову (а.с. 131-133), але з тих підстав, що відповідачем у даній справі повинна бути Держава Україна, оскільки Держава не відповідає за зобов?язаннями створених нею юридичних осіб, а юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Згідно копії повідомлення про підозру від 28.11.2014 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.02.2014 року за № 0000096 (а.с. 7-12).

Вироком Малинського районного суду Житомирської області від 24.02.2017 року позивача було виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення (а.с. 13-32).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 10.08.2017 року вирок Малинського районного суду Житомирської області від 24.02.2017 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в тому ж суді 1 інстанції (а.с. 33-36).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 04.09.2017 року вказане кримінальне провадження № 0000096 передане для розгляду в Радомишльський районний суд Житомирської області (а.с. 37-38).

Ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 08.11.2018 року дане кримінальне провадження № 0000096 направлене для розгляду до Брусилівського районного суду Житомирської області (а.с. 39-40).

Вироком Брусилівського районного суду Житомирської області від 07.10.2021 року (а.с. 41-50), залишеним без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12.10.2022 року, ОСОБА_1 виправдано за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України (а.с. 51-63).

Мотиви та застосовані норми права.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України).

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Так, відповідно до статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частини п`ята та шоста статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний.

Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що "моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості".

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

На обгрунтування характеру та обсягу душевних страждань позивач надав медичну довідку № 81 від 03.10.2023 року з якої вбачається, що він з 2020 року по 2023 рік страждав на: гріпертонічний криз; вертебробазилярний артеріальний синдром з вестибуло-атактичними порушеннями, цефалгічним синдромом; кісти обох нирок; имтоматичну гіпертензію та гострий бронхіт (а.с. 65). Однак позивач не надав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що дані хвороби пов?язані з незаконним повідомленням про підозру та перебуванням позивача під слідством та судом.

В той же час суд вважає, що незаконне повідомлення позивачу про підозру та перебування його під слідством і судом саме по собі завдає йому моральних страждань і він має право на відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Визначаючи строк перебування позивача під слідством і судом, суд вважали, що його початком є 28.11.2014 року (день повідомлення про підозру), а останнім днем є 12.10.2022 року (день набрання вироком законної сили), тобто позивач перебував під слідством і судом 94 місяці та 14 днів.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Однак суд в даному випадку повинен обраховувати моральну шкоду, виходячи з розміру мінімальної місячної заробітної плати 8000 гривень, яка встановлена Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», з огляду на наступне.

Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено можливість запровадження Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях: від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007, від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, від 27 лютого 2020 року № 3-р/2020, від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020 наголосив на тому, що предмет регулювання Бюджетного кодексу України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України.

Отже, Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах. Зміни у вказаний Закон не вносились.

У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) Верховний Суд щодо застосування статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Аналізуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування "мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду", "виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом", "мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування", а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" мінімальної заробітної плати у місячному розмірі 8000 гривень.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24).

Таким чином, оскільки період перебування позивача під слідством і судом складає 94 місяці та 14 днів, розмір морального відшкодування не може бути меншим за 755733 гривні 33 копійки ((8000 грн х 94 місяці = 752000 грн) + (8000 грн : 30 календарних днів х 14 днів = 3733,33 грн) = 755733,33 грн).

Враховуючи викладене, суд вважає, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому внаслідок незаконного перебування під слідством та судом в розмірі 756000 гривень, оскільки такий розмір не менший від мінімального і не більший ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", та не призводить до її збагачення.

В своїй постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 Верховний Суд вказав, що зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, законодавство не встановлює, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

За таких обставин суд стягує з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 756000 гривень.

Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд враховує, що, відповідно до пункту 11 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. За таких обставин суд відносить судовий збір на рахунок держави.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Судом встановлено, що 21.10.2024 року між адвокатом Плетень С.Ю. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правової допомоги (а.с. 150-151). Відповідно до даного договору ОСОБА_1 уповноважив адвоката Плетень С.Ю. представляти його інтереси в Малинському районному суді Житомирської області у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. У зв?язку з чим адвокат має право складати, підписувати та подавати скарги, заяви, клопотання, позовні заяви, відзиви, відповіді на відзиви, заперечення, отримувати рішення суду, тощо.

За надання допомоги позивачу останній сплачує адвокату грошову винагороду у розмірі, визначеному додатковою угодою.

Додатковою угодою до договору про надання правової допомоги, яка укладена між позивачем та адвокатом, погоджено (а.с. 152), що 1 година часу, затраченого на підготовку позову, оплачується у розмірі 1000 гривень, а участь у судовому засіданні тривалістю не довже 2 годин (включаючи дні, коли засідання не відбулося не з вини позивача та адвоката) оплачується у розмірі 2000 гривень.

Також додатковою угодою передбачено, що сторони, за результатами виконаних робіт, підписують акт виконаних робіт.

Згідно акту виконаних робіт від 02.10.2025 року:

- на вивчення наданих позивачем документів, практики Верховного суду та аналіз діючого законодавства адвокатом витрачено 5 годин, гонорар становить 5000 гривень;

- на написання позовної заяви адвокатом витрачено 5 годин, гонорар становить 5000 гривень;

- участь у 5 судових засіданнях тривалістю до 2 годин, гонорар становить 10000 гривень.

Загальна сума гонорару становить 20000 гривень.

Витрати на правову допомогу визначені відповідно до угоди, укладеної між позивачем та адвокатом, відповідають обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, а також співмірні із складністю справи.

За таких обставин суд стягує з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 гривень.

Керуючись статтями 141, 209-268 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі статті 1176 Цивільного кодексу України, Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду",-

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Держави України задовольнити повністю.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 756000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на грошові кошти в розмірі 20000 гривень на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач:

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ).

Відповідач:

Держава Україна.

Суддя: А. О. Тимошенко