_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 947/7253/25
Провадження № 2/947/2006/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.10.2025 року

Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Кондратенко Ю.Д. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації та стягнення моральної шкоди, -

встановив :

24.02.2025 ОСОБА_3 , через представника адвоката Сербіну В.В., звернувся до суду з даним позовом у якому просив визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість його ділової репутації інформацію, поширену ОСОБА_4 в зверненні від 06.02.2025 на ім`я Голови міжнародного благодійного Фонду «Незламна українська нація»: « ОСОБА_1 отримував від мене значні кошти у борг. Загальна сума, яку я передав (у тому числі для благодійних цілей), складає близько 80000 доларів США» і «21.09.2023 ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 автомобіль Мазда ( НОМЕР_1 ) та 13000 доларів США для сприяння у вирішенні його юридичних питань та отримання нагород від Фонду»; зобов`язати ОСОБА_4 за власний рахунок спростувати вказану недостовірну інформацію у спосіб найбільш близький до способу її поширення, шляхом публічного виступу та вибачення перед ним та особами учасниками міжнародного благодійного Фонду «Незламна українська нація»; стягнути моральну шкоду 100000 грн. та судові витрати.

Позов ОСОБА_3 вмотивував тим, що він є громадським діячем, волонтером та діловим партнером міжнародного благодійного Фонду «Незламна українська нація». 06.02.2025 ОСОБА_4 звернувся до міжнародного благодійного Фонду «Незламна українська нація» із зверненням у якому вказав недостовірну, неправдиву та негативну інформацію, що порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію : « ОСОБА_1 отримував від мене значні кошти у борг. Загальна сума, яку я передав (у тому числі для благодійних цілей), складає близько 80000 доларів США» і «21.09.2023 ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 автомобіль Мазда ( НОМЕР_1 ) та 13000 доларів США для сприяння у вирішенні його юридичних питань та отримання нагород від Фонду».

Вказаними діями ОСОБА_4 йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінює у 100000 грн.

Ухвалою від 24.03.2025 відкрито загальне позовне провадження.

Представник відповідача подала до суду відзив, у якому проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що висловлені заяви у зверненні викладені як питання до керівництва Фонду, а не як публічні звинувачення, що ця інформація має ознаки оціночних суджень, у ньому викладені особисті відповідача бачення та припущення, які не містять безапеляційних тверджень про конкретні факти. Вважає недоведеним а ні факту а ні розміру моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідач та його представник проти задоволення позову заперечували.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідач 11.02.2025 на електронну адресу надіслав звернення до Голови міжнародного благодійного Фонду «Незламна українська нація», з певними питанням, щодо інформації, яка викликає у нього занепокоєння, що значні грошові кошти передані до Фонду через позивача могли не бути передані у повному обсязі до Фонду. Зокрема зазначив, що ОСОБА_6 отримував від відповідача значні грошові кошти у борг. Загальна сума, яку відповідач передав (у тому числі для благодійних цілей), складає близько 80000 доларів США. Також повідомлено додатковий випадок. Як стало відомо відповідачу 21.09.2023 ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 автомобіль Мазда ( НОМЕР_1 ) та 13000 доларів США для сприяння у вирішенні його юридичних питань та отримання нагород від Фонду. Відповідач просив перевірити, зокрема, вказану інформацію, яку він отримав, та яка, на його думку, стосувалася Фонду (а.с.125-126).

Позивач на час надсилання вказаного звернення був партнером міжнародного благодійного Фонду «Незламна українська нація».

Інших звернень відповідача до Фонду, а саме від 06.02.2025р. судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу місцевого самоврядування тощо.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про інформацію», під інформацією закон розуміє будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Статтею 4 Закону України «Про інформацію» передбачено, що суб`єктами інформаційних відносин є: фізичні особи; юридичні особи; об`єднання громадян; суб`єкти владних повноважень, а об`єктом інформаційних відносин є інформація.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про інформацію», кожна особа має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Право на інформацію охороняється законом. Ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом. Суб`єкт інформаційних відносин може вимагати усунення будь-яких порушень його права на інформацію (стаття 7 Закону України «Про інформацію»).

Відповідно до частини 2 статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири.

Статтею 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації має право на спростування цієї інформації згідно ст. 277 ЦК України.

Відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Згідно до пункту 19 Постанови, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Як вбачається з п.18 Постанови Пленуму, згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 листопада 2019 року у справі № 904/4494/18 вказано на те, що спростуванню підлягає тільки поширена недостовірна інформація, і саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною та її спростування, Верховний Суд неодноразово наголошував, що у кожному конкретному випадку необхідно встановити характер поширеної інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. При цьому підлягає врахуванню зміст та контекст поширеної інформації, її значення для суспільної дискусії, важливість посади, яку обіймає особа, відносно якої поширена інформація, достовірність інформації, наслідки її поширення, а також судам слід розрізняти критику діяльності та стверджувальні висловлювання щодо вчинення кримінальних правопорушень. У випадку встановлення, що інформація, про спростування якої ініційовано питання у справі, містить ознаки оціночних суджень, викладена у формі провокативної риторики з використанням характерних для оціночних суджень мовностилістичних засобів, така інформація вважається суб`єктивною думкою розповсюджувачів, яку не можна перевірити щодо відповідності дійсності та спростувати. Вказана практика у спірних правовідносинах є сталою.

Статтею 10 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Право на свободу вираження поглядів є не лише основною засадою демократії, але і передумовою здійснення багатьох інших прав і свобод, що гарантуються Конституцією.

Враховуючи положення статті 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на підставі своєї практики застосування Конвенції Європейський суд з прав людини встановив, що норма статті обумовлює різний ступінь захисту для тих чи інших категорій вираження поглядів.

Суд зазначає, що хоча форма звернення, надісланого до Фонду відповідачем, могла бути розцінена позивачем як провокативна та така, що порушує його особисті немайнові права, однак по своїй суті поширена інформація є власною оцінкою певних подій та обставин, та не містить фактичних тверджень. У зверненні відповідач просив перевірити певну інформацію, яку він отримав, та яка, на його думку, стосувалася Фонду.

Таким чином, інформація, яку вимагає спростувати Позивач: « ОСОБА_1 отримував від мене значні кошти у борг. Загальна сума, яку я передав (у тому числі для благодійних цілей), складає близько 80000 доларів США» і «21.09.2023 ОСОБА_5 передав ОСОБА_1 автомобіль Мазда ( НОМЕР_1 ) та 13000 доларів США для сприяння у вирішенні його юридичних питань та отримання нагород від Фонду» не носить характеру завідомо неправдивих відомостей, не містить фактичних даних, не виходить за рамки суспільної моралі.

Отже суд вважає, що стороною позивача не доведено існування звернення відповідача на адресу міжнародного благодійного Фонду «Незламна українська нація» від 06.02.2025, та умислу в діях відповідача, спрямованого на поширення недостовірної інформації у зверненні від 11.02.2025, тобто такої, яка не відповідає дійсності, та порушення честі, гідності та ділової репутації позивача.

Враховуючи те, що вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність чи ділову репутацію позивача, у задоволенні цих вимог також слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4-13,76-89,258-273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Одеський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Я. В. Бескровний