Справа № 490/3234/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Черенкової Н.П.,

при секретарі Романовій К.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, третя особа - Товарна біржа «Нерухомість-Південь»,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мотельчук Ю.І. звернулася до суду з даним позовом до відповідачки, в якому просили визнати дійсним договір міни нерухомого майна № 234 від 19.07.1996 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод» за №234 про обмін між сторонами квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.04.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П.

Після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, ухвалою судді від 26.04.2024 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 26.09.2024 року оголошено перерву в підготовчому судовому засіданні до 13.11.2024 року, витребувано у КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» правовстановлюючі документи на: квартиру АДРЕСА_3 , а саме: копію «Свідоцтва про право власності на житло» за №5399б від 13.06.1994 р., зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №17492 від 23.08.1994 р.; квартиру АДРЕСА_2 , а саме: копію «Свідоцтва про право власності на житло» за №248/з від 21.05.1996 р., зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №17422 від 18.06.1996 р.

22.10.2024 року на адресу суду від КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» надійшла копії витребуваних ухвалою суду від 26.09.2024 року свідоцтва про право власності на житло.

Ухвалою суду від 13.11.2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 10.02.2025 року встановлено, що як вбачається з Свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 13.06.1994 р., зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №17492 від 23.08.1994 р., квартира АДРЕСА_3 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_6 та відповідачці ОСОБА_5 .

Однак, договір міни № 234 від 19.07.1996 року укладено ОСОБА_5 без довіреності співвласника квартири ОСОБА_6 , що підлягає дослідженню в судовому засіданні.

Оскільки, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд, для повного встановлення обставин справи, вбачає необхідність вияснення підстави укладення договору міни одним співвласником без участі іншого.

Отже, з метою всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, суд вважав необхідним відкласти розгляд справи та визнати обов`язковою явку у судове засідання позивачів або їх представника для надання особистих поясненьщодо можливості ОСОБА_5 укладати Договір міни нерухомого майна № 234 від 19 липня 1996 року без участі співвласника ОСОБА_6 , з наданням відповідних доказів.

Судові засідання неодноразово відкладалися в зв`язку з неявкою в судове засідання позивачів або їх представника, атакож в зв`язку з наданням представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Мотельчук Ю.І. клопотань про відкладення розгляду справи.

В судове засідання 09.10.2025 року, всупереч вимог ухвали суду від 10.02.2025 року позивачі не з`явилися, від представниці позивача ОСОБА_1 - адвоката Мотельчук Ю.І. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідачка та представник третьої особи до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.07.1996 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 уклали договір №234 про обмін одного нерухомого майна на інше, а саме: ОСОБА_5 обміняла належну їй квартиру АДРЕСА_3 на належну на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка діяла від свого імені та імені свої неповнолітніх на той час дітей: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 .

Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_1 від 13.06.1994 р., зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №17492 від 23.08.1994 р.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.1996 р. після смерті ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_3 успадкувала ОСОБА_5

Квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на праві спільної сумісної власності, на підставі Свідоцтва про право власності на житло за № НОМЕР_2 /з від 21.05.1996 р., зареєстрованого в МБТІ за реєстр. №17422 від 18.06.1996 р.

Статтею 55 Конституції України позивачу гарантовано його суб`єктивне право на звернення до суду за захистом своїх прав.

Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.

Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначає спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

У постанові від 12 травня 2020 року у справі № 761/44056/17 (провадження №14-571цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на межі здійснення цивільних прав, вказавши що відповідно до положень ст. 13 ЦПК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, дану позовну заяву подано адвокатом Мотельчук Ю.І., від імені чотирьох позивачів, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Разом з тим, адвокатом Мотельчук Ю.І., на підтвердження своїх повноважень надано ордер Серії ВЕ №1016895 від 10.04.2024 року на представництво інтересів лише одного з позивачів, а саме: ОСОБА_1 .

При цьому, всі клопотання по суті спору (клопотання про відкладення судового засідання, клопотання про долучення доказів) адвокатом Мотельчук Ю.І. подавалися від імені всіх позивачів.

Так, відповідно до ч.4 ст. 62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів, зокрема ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".

Відповідно до змісту п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність №5076-VI від 05.07.2012 (із змінами), представництвом визнається вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства (ст.237 ЦК України).

За ст.238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин, який відповідно до його змісту може бути вчинений лише особисто тією особою, яку він представляє. Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

У рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99 зроблено висновок, що за правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки.

Таким чином, обов`язком суду є перевірка належності доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовленого, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя - особи, яка відмовилася (чи не може) захищати в суді свої права в порядку самопредставництва і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки.

Отже, керуючись Постановами Верховного Суду України та практикою Європейського суду з прав людини, як висновок, можна зазначити:

1. Конституційне право особи на звернення до суду кореспондується з її обов`язком дотримуватися встановлених процесуальним законом механізмів (процедур), в тому числі, вимог стосовно оформлення позовних заяв, клопотань, пояснень, скарг та інших документів (договору про надання правничої допомоги), що подаються до суду;

2. Обов`язок суду перевірити належність доказів наявності у представника права вчиняти конкретну процесуальну дію зумовлений, головним чином тим, що такий представник виступає самостійно в суді від імені довірителя (особи, яка відмовилася самостійно захищати в суді свої права в порядку самопредставництва) і виконує процесуальні дії виключно в інтересах довірителя, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для нього права та обов`язки;

3. Суд зобов`язаний перевірити щонайменше дві складові представництва, а саме, факт наявності повноважень на представництво інтересів певної особи та, окремо, обсяг таких повноважень, а саме, право на звернення з відповідним процесуальним документом до відповідного суду (інстанції) у конкретний момент часу;

4. Таке право представника на звернення від імені довірителя може бути підтверджено лише документом, який демонструє дійсне волевиявлення учасника справи на надання повноважень конкретному адвокату, та є належним доказом, що дозволяє суду перевірити весь обсяг наданих повноважень;

Такий підхід ґрунтується на імперативних вимогах закону та головним чином, спрямований на забезпечення інтересів особи, яка прийняла рішення брати участь у судовому процесі через представника, гарантування захисту її інтересів цим представником в межах наданих йому повноважень, що, у свою чергу, забезпечує справедливе і ефективне судочинство.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема, адвоката, при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України та стаття 10 Закону України "Про судоустрій і статус суддів") передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути подані в оригіналі і засвідчені особистим підписом довірителя чи його ЕЦП), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, що реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника;

Отже, участь в судовому процесі з використанням правничої допомоги інших осіб, зокрема адвоката, передбачає задання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи на право надання правничої допомоги.

Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії.

За такого, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діяла його представниця адвокат Мотельчук Ю.І., розпоряджався правами інших осіб, а саме: Клюєвої С.В., Клюєва Д.В. та Клюєвої Н.В., без надання від них повноважень на таке розпорядження, що є зловживанням правом в розумінні ст. 44 ЦПК України.

При цьому, судом визнавалася явка всіх позивачів або їх представника обов`язковою.

Однак, стороною позивачів було проігноровано обов`язковість явки позивачів у судове засідання, визначене ухвалою від 10.02.2025 року та представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Мотельчук Ю.І. надано письмові клопотання/заяви про розгляд справи без участі та присутності позивачів та їх представника, маючи при цьому повноваження заявляти такі клопотання лише від імені одного з позивачів ОСОБА_1 .

За такого, в зв`язку з особистою неявкою позивачів в судове засідання, суд не має можливості встановити правомірність представлення їх інтересів адвокатом Мотельчук Ю.І., а також їх позицію щодо заявлених від їх імені позовних вимог.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Отже, враховуючи вищевказане, позовну заяву в частині заявлених позовних вимог від імені ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 слід залишити без розгляду.

Разом з тим, суд зазначає, що дана позовна заява містить один предмет позову, який об`єднує всіх позивачів та є неподільним, а саме: договір міни нерухомого майна № 234 від 19.07.1996 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод» за №234 про обмін між сторонами квартирами АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Отже, позивачі, на підставі вищевказаного договору міни є співвласниками квартири АДРЕСА_3 без виділення реальної частки кожного.

А тому, в даному випадку неможливо залишити позов без розгляду в частині, тому що предмет позову, яким є договір міни нерухомого майна є неподільним та вирішення спору щодо дійсності такого договору без згоди інших учасників правочину, в даному випадку позивачів 2, 3, 4, є порушенням норм закону та зловживанням права одного із учасників справи, а саме позивача 1.

Враховуючи викладене та те, що позовна заява подана та підписана особою,яка не має повноважень на ведення даної цивільної справи в суді, суд вважає, що позовну заяву слід залишити без розгляду.

Керуючись ст.13,62, п. 2 ч. 1 ст.257 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору міни дійсним, третя особа - Товарна біржа «Нерухомість-Південь» - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачам право на повторне звернення до суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня проголошення ухвали.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Суддя Н.П. Черенкова