Номер провадження: 22-ц/813/2664/25
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д.., Драгомерецького М.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року, постановленого під головуванням судді Бондар В.Я., повний текст рішення складений 07 жовтня 2024 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду у розмірі 32 916 грн. та моральну шкоду у розмірі 155 220 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 19.08.2017 року в ранковий час у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у зв`язку з виниклою сваркою між ОСОБА_4 , яка є їх знайомою, та ОСОБА_1 , виник спільний злочинний намір щодо спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Відповідачі того ж дня приблизно о 08:20 год. незаконно та умисно проникли до приміщення квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_5 та у якій постійно мешкає ОСОБА_6 . Далі, відповідачі почали наносити численні удари позивачу, зокрема ОСОБА_2 наносив удари ОСОБА_1 кулаками обох рук в область черевної порожнини та грудної клітини із лівої сторони, а ОСОБА_3 стояв із правої сторони від ОСОБА_1 та наносив удари кулаками в праву частину тулуба, в бік передпліччя та живота. Згідно висновку експерта у ОСОБА_1 виявлено наступні тілесні ушкодження: закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки та крововиливу у черевну порожнину; закритий підголівчатий перелом 5-ї п`ясної кістки, синець правої кисті. Розрив селезінки віднесено до категорії легких тілесних ушкоджень, а закритий перелом віднесено до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12.12.2022 року відповідачів звільнено від відповідальності, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Позивач зазначив, що майнова шкода завдана необхідністю лікування та реабілітації, а моральна шкода спричинена моральними стражданнями, що пов`язано з безповоротним погіршенням здоров`я, хвилюванням за батька, якому було спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості на його очах.

Крім того, позивач отримав глибокі душевні страждання, оскільки при сукупності вкрай неприємних, тяжких, болісних відчуттів через погіршення стану здоров`я, ці відчуття викликали дискомфорт, стрес та муки. Також розмір шкоди підтверджує досудове та судове слідство, яке зайняло більше п`яти років.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 подав заяву про часткову відмову від позову, в якій зазначив про відмову від позовних вимог відносно відповідача ОСОБА_3 , яка протокольною ухвалою була прийнята судом з закриття провадження в частині відповідача ОСОБА_3 .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 не виходячи до нарадчої кімнати та не виніс ухвалу про закриття провадження, що є порушенням вимог закону.

Також апелянт зазначив, що суд безпідставно утричі зменшив розмір позовних вимог і стягнув лише третю частину від тієї суми, не взявши до уваги встановлений позивачем розмір відповідно до розрахунку, який наявний в матеріалах справи та розраховуючи який, позивач брав до уваги прожиткові мінімуми, які були актуальні в період з моменту скоєння злочину 19.08.2017 року по день звернення до суду з позовом 20.07.2023 року.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди необґрунтовано завищений, оскільки позивачем необґрунтовано та не доведено, що діями відповідача спричинена моральна шкода. Також в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_2 нанесено ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , адвокат Калімбет І.Л., представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення суду залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість та просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

В судове засідання, призначене на 14 жовтня 2025 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 105-108 т. 2).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Калімбет І.Л., представника ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 та ОСОБА_2 обвинувачувалися в тому, що 19.08.2017 року проникли до приміщення квартири АДРЕСА_1 , в якій мешкає ОСОБА_6 та перебуваючи в квартирі нанесли численні удари руками в область голови та тулубу ОСОБА_1 про що свідчить обвинувальний акт у кримінальному провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002373 від 19.08.2017 року, стосовно ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України (а.с. 38-45 т. 1).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 12 грудня 2022 року у справі №522/5915/19 було звільнено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 122 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002373 від 19.08.2017 року закрито, а цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду (а.с. 14-17 т. 1).

На підставі постанови слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області, було проведено експертне дослідження в період з 20.12.2017 року по 17.01.2018 року та складено висновок експерта №3276 судово-медичного експерта Степанцова В.В., за яким: у гр-на ОСОБА_1 були виявлені наступні тілесні ушкодження: закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки та крововиливу у черевну порожнину; закритий підголівчатий перелом 5 п`ясної кістки, синець правої кисті. Закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки та крововиливу у черевну порожнину утворилася внаслідок дії тупого предмета, індивідуальні особливості якого в ушкодженні не відобразилися, яким могла бути рука (стисну в кулак кисть) або інший предмет. Закритий підголівчатий перелом 5 п`ясної кістки та синець правої кисті могли утворитися, як внаслідок удару рукою стиснутую в кулак о тупий предмет, так і внаслідок удару тупим предметом по даній області. Дані ушкодження, виходячи з їх морфологічних особливостей могли бути заподіяні незадовго до моменту обстеження, тобто можуть відноситись до 19.08.17р. Закритий підголівчатий перелом 5 п`ясної кисті відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, а ступінь тяжкості закритий травми черевної порожнини не можливо було встановити за відсутності контрольної комп`ютерної томографії та повторної консультації хірурга (а.с. 22-26 т. 1).

На підставі постанови слідчого СВ Портофранківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП України в Одеській області, було проведено експертне дослідження в період з 15.03.2018 року по 10.04.2018 року та складено висновок експерта №559 судово-медичного експерта ОСОБА_8 , за яким доповнено попередній висновок закрита травма черевної порожнини у вигляді розриву селезінки та крововиливу у черевну порожнину, за даним клінічного перебігу, не була небезпечною для життя, а викликала розлад здоров`я строком понад 6 днів, але не більше трьох тижнів, і за цим критерієм відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (а.с. 27-32 т. 1).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 , на підтвердження розміру майнової шкоди надав до суду товарні чеки на загальну суму 31 866,80 грн. (а.с. 185-188 т. 1).

Розмір моральної шкоди розрахований позивачем за період з 19.08.2017 року по 20.07.2023 року із розрахунку встановленого розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до нарахованого періоду, який складає 155 220 грн. (а.с. 18-19 т. 1).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 та стягуючи з ОСОБА_2 моральну шкоду, суд першої інстанції виходив із доведеності факту моральних страждань позивача з боку відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 285 КПК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Право заперечувати проти закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності, зокрема через закінчення строків давності притягнення до відповідальності, передбачено на підставі того, що закриття провадження по строкам не є реабілітуючою обставиною.

Судом вірно зазначено, що закриття провадження у кримінальній справі не свідчить про невинуватість обвинувачених, та матеріалами справи підтверджено протиправність дій ОСОБА_2 , які призвели до ушкодження здоров`я ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У контексті практики Європейського суду з прав людини варто зазначити, що справедливість компенсації як категорія, що застосовується й національним законодавцем, проте є не розкритою в судових прецедентах, визначається ЄСПЛ з урахуванням усіх обставин, а також особливостей справи. Суд суворо дотримується позиції, що відшкодування має виключно компенсаційний, а не каральний, обтяжуючий або запобіжний характер.

За загальним правилом відповідальність за завдання шкоди настає за наявності всіх елементів складу правопорушення: шкоди, протиправної поведінки, причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою, а також вини.

Відшкодування шкоди можливе, коли це передбачено законодавством, що визначає порядок і умови її відшкодування. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд обґрунтовано не взяв до уваги надані позивачем товарні чеки, оскільки вони не підтверджують необхідність проведеного лікування, адже призначення ліків та лікування батьком позивача ОСОБА_6 , не може вважатися як надана медична допомога, так як ОСОБА_6 є ветеринарним лікарем.

З урахуванням того, що ОСОБА_1 не підтвердив розмір матеріальної шкоди та не надав доказів наявності причинного зв`язку між витратами та протиправною поведінкою ОСОБА_2 , колегія суддів вважає, що суд дійшов обґрунтованого висновку про залишення позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди без задоволення.

Щодо стягнення моральної шкоди, судом зазначено наступне.

ОСОБА_1 був потерпілим у кримінальному провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яких було звільнено від відповідальності у зв`язку з закінченням строку давності і кримінальне провадження закрито з нереабілітуючих підстав.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Водночас суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У разі завдання моральної шкоди неправомірно вчиненими діями кількох осіб, розмір відшкодування визначається з урахуванням ступеня вини кожної з них. При цьому, якщо шкоду завдано спільно, тобто взаємопов`язаними, сукупними діями або діями з єдиним наміром, заподіювачі шкоди несуть перед потерпілим солідарну відповідальність (ст. 1190 ЦК).

Судом вірно встановлено, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 позивачу ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка пов`язана з його хвилюванням, переживанням, стресом, терміном розгляду кримінальної справи та авжеж заподіяної шкоди здоров`ю.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте, з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи. Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 5 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Обов`язок доказування наявності моральної шкоди покладається на позивача.

Судом встановлено, що позивачем заявлено вимогу про стягнення моральної шкоди у солідарному порядку до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , однак під час розгляду справи позивач відмовився від позову до ОСОБА_3 , і така відмова прийнята судом, а всю суму у розмірі 155 220 грн. просив стягнути з ОСОБА_2 .

Висновки суду про те, що розрахована позивачем моральна шкода є завищеною та неспівмірною, до встановлених дій ОСОБА_2 відповідають вимогам закону.

На підставі вищевикладеного, суд встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно застосувавши норми матеріального права, оцінивши докази у справі, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному їх дослідженні, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 45 000 грн. у відшкодування моральної шкоди за доведеністю факту моральних страждань позивача з боку відповідача.

Колегія суддів також звертає увагу, що суд з приводу заявлених позовних вимог стосовно спричинення майнової та моральної шкоди позивачу, заподіяної кримінальним правопорушенням надав належну оцінку поясненням свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_1 , які були допитані у судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

При цьому, суд першої інстанції при застосуванні норм права до вказаних правовідносин вірно врахував висновки щодо застосування норм матеріального права, викладених у постановах Верховного Суду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції закрив провадження у справі в частині позовних вимог до ОСОБА_3 не виходячи до нарадчої кімнати та не виніс ухвалу про закриття провадження, що є порушенням вимог закону, колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 259 ЦПК України ухвали суду, які оформлюються окремим документом, постановляються в нарадчій кімнаті, інші ухвали суд може постановити, не виходячи до нарадчої кімнати.

Ухвали суду, постановлені окремим документом, підписуються суддею (суддями) і приєднуються до справи. Ухвали, постановлені судом, не виходячи до нарадчої кімнати, заносяться до протоколу судового засідання.

Тобто, протокольна ухвала - це ухвала, яка постановляється судом не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням її до протоколу судового засідання.

Як вбачається із матеріалів справи, за заявою ОСОБА_1 про часткову відмову від позову з закриттям провадження в частині ОСОБА_3 , в судовому засіданні, яке відбулось 26.09.2024 року, суд постановив ухвалу про прийняття заяви про часткову відмову від позову не виходячи до нарадчої кімнати.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

Згідно із положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом статей 43, 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Таким чином, на осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків в межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборону зловживати наданими правами.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 в судовому засіданні, під час розгляду справи звернувся до суду з заявою про часткову відмову від позову з закриттям провадження в частині ОСОБА_3 , яку також підтримав його представник Калімбет І.Л., та суд не виходячи до нарадчої кімнати постановив ухвалу прийнявши заяву про часткову відмову від позову, закривши провадження в частині ОСОБА_3 , яка занесена до протоколу судового засідання.

Більш того, відповідно до ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо закриття провадження.

При цьому законодавець не зазначив, про те, що саме підлягають оскарженню ухвали викладені на окремому документі, та прийняті у нарадчій кімнаті.

Однак, ані позивач, ані його представник адвокат Калімбет І.Л. не оскаржили ухвалу про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови від позову.

Доводи ОСОБА_1 про те, що суд безпідставно утричі зменшив розмір позовних вимог і стягнув лише третю частину від тієї суми, не взявши до уваги встановлений позивачем розмір відповідно до розрахунку, який наявний в матеріалах справи та розраховуючи який, позивач брав до уваги прожиткові мінімуми, які були актуальні в період з моменту скоєння злочину 19.08.2017 року по день звернення до суду з позовом 20.07.2023 року, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки суд стягуючи моральну шкоду у розмірі 45 000 грн., виходив із засад розумності, співмірності та справедливості відшкодування моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди необґрунтовано завищений, оскільки позивачем необґрунтовано та не доведено, що діями відповідача спричинена моральна шкода, а також в матеріалах справи відсутні докази того, що саме ОСОБА_2 нанесено ОСОБА_1 середньої тяжкості тілесні ушкодження, колегія суддів вважає необґрунтованими за доведеністю факту моральних страждань позивача з боку відповідача, який суд на законних підставах оцінив у розмірі 45 000 грн.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційних скаргах, відсутні.

Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтів із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.

Інші доводи апеляційних скарг також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доказів на підтвердження доводів апеляційних скарг до суду апеляційної інстанції надано не було.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг на момент винесення судового рішення, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційних скаргах доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційних скарг є безпідставними, всі доводи були розглянуті судом першої інстанції при розгляді справи, та їм була надана відповідна правова оцінка, а тому суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про те, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв`язку з чим апеляційний суд залишає без задоволення апеляційні скарги і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 17 жовтня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький