Справа №2-293/06
Провадження №2-зз/639/16/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Новобаварський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді Баркової Н.В.,

за участю секретаря Скороход Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-293/06 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2020 року до Новобаварського районного суду міста Харкова звернувся представник заявника ОСОБА_1 адвокат Прядко О.О.про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-293/06 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки, в якій просить суд скасувати арешт, накладений ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 13.06.2005 року у справі №2-293/06 на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Вказана заява містить відомості про те, що документ сформовано в системі «Електронний суд».

В обґрунтування своїх вимог заявник посилається на те, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова перебувала зазначена вище цивільна справа №2-293/06.

13.06.2005 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова задоволено заяву про забезпечення позову ЗАТ КБ «Приватбанк» і накладено арешт на майно ОСОБА_1 , а саме квартиру АДРЕСА_1 . Відомості щодо обтяження об`єкту нерухомості, який належав відповідачу ОСОБА_1 внесені 14.06.2005 року до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Першою Харківською державною нотаріальною конторою. Зазначені обтяження щодо вищевказаного об`єкту нерухомості продовжують існувати, про що свідчать відомості, викладені у інформаційній довідці 210875375 із Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01.06.2020 року. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова у справі №2-293/06 набуло законної сили 31.08.2006 року. На даний час у Державному реєстрі боржників відсутні відомості щодо відкриття виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , що підтверджується наданими до цього клопотання Витягом. Згідно з інформацією із АСВП станом на 03.10.2025 відносно боржника ОСОБА_1 було зареєстровано тільки ВП №64449855 від 10.02.2021 року (статус завершено). При цьому з відповіді Шевченківського ВДВС у м. Харкові від 23.05.2025 року вбачається, що вказане ВП було відкрито на виконання наказу №922/1001/20 від 12.11.2020 року, виданого Господарським судом Харківської області, у подальшому завершено у зв`язку із скасуванням судового рішення судом ІІ інстанції. Отже, матеріалами справи не підтверджується той факт, що ЗАТ КБ «Приватбанк» не отримував виконавчий лист, не надсилав його до виконавчої служби, проте, арешт майна, накладений як тимчасовий захід забезпечення позову обмежує право власності відповідача ОСОБА_1 більше 19 років. В той же час, в матеріалах цивільної справи міститься подання старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції (надалі ГТУЮ) у Харківській області Тущенко П.Л., з якого вбачається, що у державного виконавця на примусовому виконанні Шевченківського ВДВС м. Харків перебувало виконавче провадження № 52573908 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Харкова № 2-293/06 від 17.10.2006 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ТОВ «Снабтехпром» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 58/2003 від 16.10.2003 року в розмірі 1 541 617 грн. 39 коп. 04.10.2016 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52573908, 22.11.2016 державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Заявник просить суд критично віднестись до відомостей, викладених у поданні державного виконавця Тущенко П.Л., оскільки жодних документальних підтверджень це подання не містить, в той же час, відсутність коли-небудь відкритих виконавчих проваджень відносно боржника ОСОБА_1 підтверджується актуальною інформацією із АСВП. Наполягаючи на задоволенні клопотання про скасування заходів забезпечення позову представник відповідача також спирається на постанову Харківського апеляційного суду від 06.02.2025 у справі № 2-293/06, який, розглядаючи клопотання іншого відповідача про скасування заходу забезпечення позову у вигляді арешту майна зазначив наступне: «Разом з тим, у цивільному судочинстві діє принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, який передбачає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. У даному випадку постало питання: чи є розумним та справедливим скасування арешту на квартиру, який забезпечує публічні інтереси правосуддя в ситуації, коли стягувач тривалий час не здійснює дій щодо звернення стягнення на арештоване майно, та вже сплив трирічний строк виконавчого провадження, внаслідок чого тривала невизначеність щодо долі цього майна, порушує приватні інтереси боржника? Колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що у разі залишення такого стану речей на невизначений час буде порушено справедливий баланс між приватними та публічними інтересами і скасувала арешт з майна, який було накладено у аналогічний спосіб.

У зв`язку з викладеним, представник заявника, вимушений звернутися до суду з вказаною вище заявою.

Ухвалою Новобаварського районного суду міста Харкова від 06.10.2025 року заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-293/06 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки - прийнято до провадження Новобаварського районного суду міста Харкова. Призначено заяву до розгляду в судовому засіданні.

ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінило тип товариства та назву на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

В судове засіданні 13.10.2025 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про день і час розгляду заяви, про причини неявки суд не сповістили.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутність учасників справи, оскільки у відповідності до ч. 2 ст. 158 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Суд, дослідивши матеріали заяви та матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що в провадженні Новобаварського (Жовтневого)районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 2-293/06 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки.

Під час розгляду справи ухвалою Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 13 червня 2005 року вирішено:

1. Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ІІН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харків.

2. Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 АДРЕСА_5 , ІІН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Борова, Готвальдського району, Харківської області.

3. Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_6 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 АДРЕСА_7 , ІІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Пірятин, Полтавської області (т.1 а.с.174).

Рішенням Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року позов закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 / АДРЕСА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харкова/, ОСОБА_3 / АДРЕСА_5 , инн НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Борова, Готвальдского р-на, Харківської обл./, ОСОБА_4 / АДРЕСА_9 , и.н. НОМЕР_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець п. Лиман, Готвальдского р-на, Харківської обл./, ОСОБА_1 / АДРЕСА_7 , і.н. НОМЕР_1 , 12.01.1978 р., уродженець м. Пирятин, Полтавської обл./ і Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» /код ЕДРПОУ 31642062 місце перебування: 61020, м. Харків вул. Грибоедова, № 44, кв. 2.т/з НОМЕР_5 у Харківському ГРУ Приватбанку МФО 351533/ на користь Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» /код ЕГРПОУ 14360570, в особі Харківського ГРУ Приватбанку код ЕГРПОУ 22609983, 61125, м. Харків, Красношкільная набережна, 16 т/с НОМЕР_5 у Харківському ГРУ Приватбанку МФО 351533/, суму заборгованості за кредитним договором № 58/2003 від 16.10.2003 р. розраховану станом на 17.11.2005 м. у розмірі 1 541 617,39 грн. (один мільйон п`ятсот сорок одна тисяча шістсот сімнадцять гривень 39 копійок). Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача суму державного мита у розмірі 1700 грн. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки, а також в наданні відстрочки по виконанню рішення - відмовлено (т.1, а.с. 1-3, 179-180).

В подальшому рішенням Апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2006 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року в частині адреси ТОВ «Снабтехпром» та стягнення державного мита змінено. Вказано в резолютивній частині рішення адресу ТОВ «Снабтехпром»: м. Харків, пр. Леніна, будинок 35, кв. 7. Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» на користь Закритого акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» державне мито по 340 грн. з кожного. В іншій частині рішення суду залишено без змін (т.1, а.с. 4, 5-7, 181-182).

Рішення Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 16 червня 2006 року набрало законної сили 31 серпня 2006 року.

Ухвалою Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 12 листопада 2019 року подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тущенко П.Л. про видачу дублікату виконавчого документа, заінтересовані особи: стягувач ПАТ КБ «Приват Банк», боржник ТОВ «Снабтехпром» - повернуто державному виконавцю (т.1, а.с. 31-32).

Також на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 14 листопада 2019 року подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області Тущенко П.Л. про видачу дублікату виконавчого документа, заінтересовані особи: стягувач ПАТ КБ «Приват Банк», боржник ТОВ «Снабтехпром» - повернуто заявникові (т.1 а.с. 48-49).

В подальшому ухвалою Жовтневогорайонного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року прийнято заяву ОСОБА_2 про скасування арешту майна у цивільній справі № 2-293/06 за позовною заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки в провадження судді Труханович В.В.

Однак ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 18 червня 2020 року зупинено провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про скасування арешту майна у цивільній справі № 2-293/06 за позовною заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки, до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі про відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі № 2-293/06.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року відновлено втрачене судове провадження в цивільній справі № 2-293/06 за позовною заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки в частині резолютивної частини ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2005 року, якою:

1. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 , ІІН НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Харків.

2. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 АДРЕСА_5 , ІІН НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка с. Борова, Готвальдського району, Харківської області.

3. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_6 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 АДРЕСА_7 , ІІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Пірятин, Полтавської області.

Ухвала про відновлення втраченого судового провадження набрала законної сили - 22.07.2020 року.

Крім того ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 22 липня 2020 року поновлено провадження у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування арешту майна у цивільній справі № 2-293/06 за позовною заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки. Призначено судове засідання.

30.07.2020 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування арешту майна у цивільній справі № 2-293/06 за позовною заявою Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки відмовлено (т.1, а.с. 160-166).

Дана ухвала була оскаржена представником заявника і постановою Харківського апеляційного суду від 12.11.2020 року апеляційна скарга ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_5 залишена без задоволення. Ухвала Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.07.2020 року -- залишена без змін (т.2, а.с. 211, 213-215).

07.02.2024 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 було подано повторно заяву про скасування заходів забезпечення позову та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.03.2024 у задоволені заяви ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено. (т.4, а.с. 4-43, 51-53).

18.11.2024 року представником ОСОБА_2 ОСОБА_5 знов подано заяву про скасування заходів забезпечення позову (т.4, а.с. 79а--81).

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 25.11.2024 року в задоволені заяви представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2005 року в частині накладання арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , по цивільній справі №2-293/06 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки відмовлено (т.4 а.с.117-120).

06.02.2025 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Прядко Олександра Олександровича задоволено. Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 листопада 2024 року скасовано. Скасовано арешт, накладений на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13 червня 2005 року.

Як вбачається з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.05.2025 року № 428000449, на теперішній час на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 накладено арешт на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.06.2005 року, незважаючи на те, що у вказаній ухвалі помилково зазначено по батькові відповідача як « ОСОБА_7 ».

Згідно з відповіддю відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Харківській області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 29.07.2020 року №29170, на виконанні у відділі не перебуває відкритих виконавчих проваджень де боржником виступає ОСОБА_1 відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова по справі №2-293/06 та не надходило вищезазначеного виконавчого документа до виконання (т.1, а.с.183).

В поданні старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків Головного територіального управління юстиції (надалі ГТУЮ) у Харківській області Тущенко П.Л. про видачу у справі № 2-293/06 дублікату виконавчого документу від 22.10.2019 року міститься інформація про те, що перевіркою відомостей Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 52573908 за виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Харкова № 2-293/06 від 17.10.2006 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ТОВ «Снабтехпром» на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором № 58/2003 від 16.10.2003 року в розрахунку станом на 17.11.2005 у розмірі 1 541 617, 39 грн. 04.10.2016 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52573908, 22.11.2016 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу. Інформація стосовно подальшого виконання рішення суду у справі № 2-293/06 у відділу відсутня, як і зазначене виконавче провадження (т.1 а.с. 23-25). Дублікат виконавчого документу судом не видавався.

В Державному реєстрі боржників відсутні відомості щодо відкриття виконавчих проваджень відносно ОСОБА_1 , що підтверджується Витягом.

Згідно з інформацією із АСВП станом на 03.10.2025 відносно боржника ОСОБА_1 було зареєстровано тільки ВП №64449855 від 10.02.2021 року (статус завершено).

З наданого суду на даний час представником відповідача листа від 23.05.2025 року № 68428 вбачається, що Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Харові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за результатом розгляду запиту адвоката Прядко О.О. повідомив, що згідно даних АСВП на примусовому виконанні у відділі перебувало виконавче провадження за АСВП №64449855, з виконання наказу №922/1001/20 від 12.11.2020 року, виданого Господарським судом Харківської області, про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму у розмірі 2102,00. В ході здійснення вищевказаного виконавчого провадження, постановою від 21.12.2020 року скасовано постанову №922/1001/20 від 26.10.2020 року на підставі якої видано наказ №922/1001/20 від 12.11.2020 року, у зв`язку з чим 18.02.2021 року на підставі п.5 ч.1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання.

15.12.2017 року набув чинності ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року.

Відповідно до п.9 ч.1 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України в редакції Закону України від 03.10.2017 року справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією кодексу.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відс утність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.ч.4,5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частин 1,2,4,7,8 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. Клопотання про скасування заходів забезпечення позову розглядається в судовому засіданні не пізніше п`яти днів з дня надходження його до суду. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала. У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Суд може скасувати забезпечення позову у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Отже, заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19.03.1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, §40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06.03.2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17.06.2003 року, «Півень проти України» від 29.06.2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі виконавчого листа від 09 лютого 2009 року № 2-258/08 та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.

За змістом ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).

Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Отже, з огляду на наведені норми Закону № 606-XIV, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим.

Повернення виконавчого листа з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV, не позбавляє стягувача права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом трьох років, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі спливу вказаного строку стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Разом з тим, у цивільному судочинстві діє принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, який передбачає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

У даному випадку стягувач тривалий час не здійснює дій щодо звернення стягнення на арештоване майно, та вже сплив трирічний строк виконавчого провадження, внаслідок чого тривала невизначеність щодо долі цього майна, порушує приватні інтереси боржника.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.03.2020 року у справі №817/928/17 (адміністративне провадження № К/9901/20268/18) зазначено про те, що як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться.

Згідно з положеннями ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон № 1404-VIII).

Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

За частиною першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що матеріалами справи доведено, що на виконанні у Шевченківського ВДВС раніше перебували виконавчі листи у справі № 2-263/09. Інформація стосовно подальшого виконання рішення суду у справі № 2-293/06 у відділу відсутня, як і зазначене виконавче провадження. Оскільки виконавчий лист від 2-393/06 від 17.10.2006 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження № 52573908 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ТОВ «Снабтехпром» на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором №58/2003 від 16.10.2003 розрахунку станом на 17.11.2005 року в розмірі 1541617,39 грн, 22.11.2016 року було повернуто стягувачу, то повторно пред`явити його до виконання стягувач міг у строк до 22.11.2019 року. У поданні державний виконавець просив видати дублікат виконавчого листа у справі № 2-293/06. Проте ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 28.10. 2019 року подання було залишено без руху, та ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 12.11.2019 року подання старшого державного виконавця Шевченківського ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області про видачу дублікату виконавчого документа повернуто державному виконавцю. Отже матеріали справи не містять даних про те, що виконавець або Банк після листопада 2019 року звертались до суду щодо вирішення питання про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання. Між тим, стягувач не надав інформації щодо перебування виконавчого провадження на виконанні на час розгляду справи про поновлення строку звернення виконавчого листа до примусового стягнення. За таких обставин, відповідно до наведених норм права та правових висновків касаційного суду збереження арешту з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .

Зазначені обставини також встановлені постановою Харківського апеляційного суду від 06.02.2025 року, яка набрала законної сили, щодо іншого боржника, однак є спільними у справі № 2-293/06 і повною мірою стосуються вимог заяви, що розглядається.

Отже, заява про скасування заходів забезпечення позову вжитих щодо відповідача ОСОБА_1 підлягає задоволенню шляхом скасування заходів забезпечення вжитих ухвалою Жовтневого (нині Новобоварського) районного суду м. Харкова 13.06.2005 року у вигляді накладення арештуна квартиру АДРЕСА_6 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 АДРЕСА_7 , ІІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Пірятин, Полтавської області, враховуючи, що всі інші дані відповідача і власника майна, крім по батькові, співпадають.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).

Відповідно до ч. 11 ст. 158 ЦПК України примірник ухвали про скасування заходів забезпечення позову невідкладно після набрання такою ухвалою законної сили надсилається заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Законом України «Про виконавче провадження», ст.ст. 12, 13, 76-78, 80, 81, 89, 158, 260, 261, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Прядко Олександра Олександровича про скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі №2-293/06 за позовом Закритого акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабтехпром» про стягнення заборгованості за кредитним договором, та зустрічними вимогами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 до Закритого акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання договорів поруки припиненими та визнання недійсним п. 4 договорів поруки задовольнити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані щодо відповідача у цивільній справі №2-293/06 ОСОБА_1 відповідно до ухвали Жовтневого (нині Новобоварського) районного суду м. Харкова 13.06.2005 року у вигляді накладення арештуна квартиру АДРЕСА_6 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 АДРЕСА_7 , ІІН НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець м. Пірятин, Полтавської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складання має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Невідкладно після набрання ухвалою законної сили примірник ухвали підлягає направленню заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову, а також державним та іншим органам, які повинні були та (або) виконували ухвалу про забезпечення позову, для здійснення ними відповідних дій щодо скасування заходів забезпечення позову.

Повний текст ухвали складено 13.10.2025 року.

Суддя Н.В. Баркова