ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5806/25 Справа № 211/754/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Довгинцівського районного суду Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року, яку постановлено суддею Ткаченко С.В. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо дати складення повного тексту ухвали відсутні,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2024 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року у цивільній справі № 211/754/16-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення посилається на те, що при винесенні рішення має місце неповнота встановлення обставин, що мають значення для справи. Так, судові повістки про виклик до суду він не отримував, тому з`явитися до суду та подати заперечення по суті вимог не міг. Необхідність перегляду заочного рішення обґрунтовує незгодою з розміром заборгованості та розрахунками позивача, оскільки певний час сумлінно сплачував кредит, про що має відповідні квитанції, наміром заявити клопотання про застосування строків позовної давності, тощо, тому просив суд вказане заочне рішення скасувати, справу призначити до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви перегляд заочного рішення. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви перегляд заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року у цивільній справі № 211/754/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 не погоджується із ухвалою суду першої інстанції, вважає її ухваленою з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, повернути справу для продовження розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду по суті.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що суд першої інстанції у встановленому законом порядку не повідомив відповідача про розгляд справи, що позбавило останнього прав, передбачених ч. 1 ст. 43 ЦПК України.

Крім того, з розміром та розрахунками даної заборгованості апелянт не згоден, адже певний час сумлінно сплачував кредит, про що має відповідні квитанції, копії яких були долучені до заяви про перегляд заочного рішення, та вищевказане не було враховано судом, оскільки відповідач не був присутнім у судовому засіданні.

Зазначає, що численні порушення, допущенні судом першої інстанції, фактично призвели до того, що суд де-факто виступив у ролі захисника інтересів позивача, при цьому взагалі проігнорував інтереси та права відповідачів.

Від ТОВ «Консалт Солюшенс», яке є правонаступником ПАТ «УкрСиббанк», надійшов відзив на апеляційну скаргу, який колегією суддів не приймається до уваги, оскільки останній подані з порушенням строків, встановлених ст. 278 ЦПК України.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 10 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 22 липня 2016 року у справі № 211/754/16-ц позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором про надання споживчого кредиту № 0 укладеним 17 серпня 2007 року, станом на 11 лютого 2016 року в розмірі: 14 012 доларів США 02 центів, з яких кредитна заборгованість 12 267 доларів США 58 центів, заборгованість за процентами 1 744 доларів США 44 центів; заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів станом на 11 лютого 2016 року у розмірі 14 538 грн 50 коп, з яких: пеня за прострочення сплати по кредиту 5 121 грн 32 коп; пеня за прострочення сплати процентів 9 417 грн 18 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та залишаючи заяву про перегляд заочного рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що доводи ОСОБА_1 про обізнаність щодо наявності судового рішення лише після винесення 16 квітня 2024 року приватним виконавцем постанови про арешт його рахунків не відповідають дійсності, оскільки відповідач ОСОБА_1 знайомився з матеріалами справи № 211/754/16-ц в приміщенні суду 06 грудня 2023 року із застосуванням фотофіксації, що підтверджується письмовими доказами у справі та свідчить про фактичну обізнаність ОСОБА_1 наявності судового провадження та заочного судового рішення щодо стягнення з нього заборгованості найпізніше 06 грудня 2023 року. Із заявою про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернувся 06 червня 2024 року, тобто через півроку після ознайомлення з повним текстом заочного рішення. Враховуючи, що ОСОБА_1 був достеменно обізнаний про існування судового рішення у справі, суд піддав сумніву об`єктивну неможливість відповідача ОСОБА_1 подати заяву про перегляд заочного рішення раніше 06 червня 2024 року, а звернувся лише коли постановою приватного виконавця від 16 квітня 2024 було накладено арешт на його рахунки.

Колегія суддів апеляційного суду погоджуються з таким висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Так, частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Одними з основних засад (принципів) цивільного судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і змагальність сторін (частина третя статті 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків,передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦПК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного заочного рішення, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється рекомендованим листом із повідомленням копія заочного рішення не пізніше трьох днів з дня його проголошення.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 284 ЦПК Українив редакції,чинній на часподачі заяви про переглядзаочного рішення,заочне рішенняможе бутипереглянуте судом,що йогоухвалив,за письмовоюзаявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

За змістом ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ч. 4 ст. 284 ЦПК).

За змістом статті 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.

За статтею 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних стоків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення. Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи. Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу.

При прийнятті процесуальних рішень і застосуванні будь-яких процесуальних норм суд має керуватись у першу чергу основним завданням цивільного судочинства, яким є ефективний захист прав та інтересів особи.

Для реалізації цієї мети суд забезпечує дотримання основних засад (принципів) цивільного судочинства, до яких, зокрема, відносяться рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і змагальність сторін.

Сторони зобов`язані реалізувати свої права та виконати свої обов`язки в межах установлених законом або судом процесуальних строків.

Закінчення строку тягне за собою втрату стороною права на вчинення процесуальної дії, для якої цей строк було встановлено, водночас, якщо суд визнає причини пропуску процесуального строку поважними, то такий строк підлягає поновленню.

Під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для учасника судового процесу на вчинення процесуальної дії.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2024 року (справа № 756/11081/20) сформулювала висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 21 січня 2025 року у справі № 910/299/24, від 19 березня 2024 року у справі № 910/4293/22, від 16 січня 2024 року у справі № 910/14543/20, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією з фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, в тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що, зокрема, підтверджується змістом частини 3 статті 509 цього Кодексу.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Отже, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в правовідносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Аналогічний висновок зроблено у подібних правовідносинах Верховним Судом від 21 березня 2023 року у справі № 560/4377/22.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 2023 року відповідач ОСОБА_1 ознайомився з матеріалами цивільної справи № 211/754/16-ц з фотофіксацією (том 1 а.с. 126).

При цьому, в ході ознайомлення з матеріалами справи, відповідач скористався можливістю зробити копію цього судового рішення.

Отже, саме з 06 грудня 2023 року почався перебіг строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, однак, із заявою про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 звернувся 06 червня 2024 року, тобто більш ніж через шість місяців з дня ознайомлення з матеріалами справи.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних обставин, що об`єктивно перешкоджали відповідачу ОСОБА_1 звернутися до суду із заявою про перегляд заочного рішення у визначений процесуальним законом строк, а тому його клопотання про поновлення цього процесуального строку задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги щодо неповідомлення судом першої інстанції про розгляд справи відповідачів, апеляційним судом відхиляються з огляду на те, що порушення порядку оскарження рішення, з яким відповідач ОСОБА_1 ознайомився в грудні 2023 року, та в тексті якого роз`яснено порядок такого оскарження, не є поважною підставою для пропуску строку.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (частина перша статті 127 ЦПК України).

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

У рішенні від 03 квітня 2008 року ЄСПЛ зазначив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається мотивувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження» («PONOMARYOV v. UKRAINE», № 3236/03).

У рішенні від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ звернув увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення.

Отже, вирішення питання про поновлення процесуального строку належить до дискреційних повноважень суду, і у кожній конкретній справі суд має ґрунтовно перевіряти, чи є обставини, на які посилається заявник, такими, що свідчать про наявність поважних причин для поновлення строку.

У постанові від 28 квітня 2021 року у справі № 640/3393/19 (провадження № 11-24апп21) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що причини пропуску строку є поважними, якщо обставини, які зумовили такі причини, є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій і підтверджені належними доказами.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що заявник звертаючись до суду у поданій заяві не навів жодної поважної причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, враховуючи те, що остання подана відповідачем ОСОБА_1 через півроку після ознайомлення з матеріалами справи № 211/754/16-ц.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини у справи та не взяв до уваги, що подана заява про перегляд заочного рішення суду була обґрунтована тим, що відповідач не був належним чином сповіщений судом про розгляд справи, що позбавило його бути присутнім в судовому засіданні, надавши свої пояснення, колегія суддів залишає без задоволення, оскільки відповідно до статті 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин, проте відповідач ОСОБА_1 не надав до суду доказів того, що ним був пропущений строк звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду з поважних причин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального та матеріального права і підстави для її скасування відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки, апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді