Провадження №: 2/755/522/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" жовтня 2025 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Онопрійчук Д.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом, у якому просить суд:

1) зобов`язати ФОП ОСОБА_5 безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, які були допущені при встановленні пам`ятника на могилі ОСОБА_6 розташованої на кладовищі в м. Бориспіль, Київської області, повторно виконати демонтажні та монтажні роботи та виготовити за власний рахунок гранітні складові пам`ятника відповідно до усних домовленостей, а саме:

-демонтувати огорожу могили ОСОБА_6 , яка виготовлена з граніту сірого кольору;

-виготовити та встановити огорожу могили ОСОБА_6 з граніту чорного кольору;

-демонтувати надгробну плиту на могилі ОСОБА_6 виготовлену з граніту сірого кольору;

-виготовити та встановити надгробну плиту на могилі ОСОБА_6 з граніту чорного кольору;

-демонтувати гранітну огорожу навколо другого місця майбутнього захоронення, що знаходиться поряд з могилою ОСОБА_6 ;

-укласти тротуарну плитку поряд з пам`ятником ОСОБА_6 зі сторони демонтованого та не зайнятого місця захоронення;

2) зобов`язати ФОП ОСОБА_5 безоплатно усунути недоліки у виконаній роботі, які були допущені під час виконання робіт з опорядження могили ОСОБА_7 розташованої на кладовищі «Південне» м. Києва, а саме:

- виготовити за власний рахунок, зі збереженням кольору та епітафії, плиту на могилі ОСОБА_7 габаритні розміри якої були зменшені по ширині зрізом по 6 см. з лівої та правої сторони, що призвело до втрати симетрії та естетичного сприйняття цілісної епітафії, а також привести монтажні роботи зі встановлення вказаної плити;

3) стягнути з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1 000 000 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що в січні 2024 вона розпочала пошук майстрів для виконання робіт з виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника на могилі ОСОБА_6 , яка розташована в м. Бориспіль, Київської обл. та виконання робіт з опорядження могили ОСОБА_7 , яка знаходиться на кладовищі «Південне» м. Києва. За порадою знайомої вона звернулася до чоловіка на ім`я ОСОБА_8 , який представився власником компанії з виготовлення та встановлення виробів з граніту на кладовищах та показав місцезнаходження офісу компанії. 20.02.2024 з ним відбулася зустріч, за результатами якої була досягнута усна домовленість про виготовлення пам`ятника ОСОБА_6 , погоджено розміри, колір та геометрію пам`ятника та супутніх ритуальних виробів з граніту, які будуть встановлені на могилі. Також в усному порядку було погоджено види робіт, які необхідно було провести на могилі ОСОБА_7 , а саме: виготовити та покласти надгробну плиту, перенести плиту з епітафією на інше місце та встановити її під кутом. Вище зазначені роботи по виготовленню пам`ятника та опорядження могил повинні були бути виконані до 05.05.2024. Договірна вартість виготовлення та встановлення пам`ятника, а також робіт по опорядженню могил становила 3 000 доларів США, які позивачка передала ОСОБА_9 .

При передачі коштів нею не було отримано будь-яких фінансових документів, які б підтверджували отримання коштів, а також не було укладено договір про надання послуг з виготовлення пам`ятника. Лише 08.04.2024 після неодноразових прохань вона отримала товарні чеки № 28 та 29, де було зазначено види, об`єм та вартість робіт. Зі змісту товарних чеків стало відомо, що дійсним виконавцем замовлених - послуг є не ОСОБА_8 , а зовсім інша особа, а саме відповідач по справі ФОП ОСОБА_5 . Також при ретельному вивченні товарних чеків було виявлено невідповідність між досягнутими домовленостями та зазначеним у чеках видів робіт.

Так, в товарному чеку № 28 від 08.04.2024 зазначено, що нею було замовлено послугу з підрізання плити з епітафією на могилі ОСОБА_7 але про зменшення габаритних розмірів плити шляхом її підрізання домовленостей з виконавцем не було. В товарному чеку № 29 від 08.04.2024 вказано, що пам`ятник виготовляється з чорного граніту, про що і була домовленість з виконавцем. Отже, всі складові пам`ятника (стела, тумба, квітник) повинні були бути виготовлені з чорного граніту, а не з сірого, що відповідає нашим домовленостям. Порушуючи домовленості відповідач самовільно, без погодження змінив колір граніту з якого вироблений квітник з чорного на сірий. Єдиний виріб погоджений позивачем, який повинен був бути виготовлений з сірого граніту, були кулі на кутах квітника, всі інші складові пам`ятника повинні були бути виготовлені з чорного граніту. Крім того, в товарних чеках не вказана інформація щодо вартості послуг по кожному об`єкту та не зрозуміло скільки було замовлено будівельних матеріалів (щебінь, пісок тощо), які були використані при встановленні пам`ятника.

Відповідачем всупереч положення ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» не було запропоновано укласти договір на виготовлення пам`ятника, де було б відображено вартість пам`ятника, об`єм монтажних та демонтажних робіт, кількість та специфікація матеріалу, який був використаний при виготовленні пам`ятника, а також розрахунок транспортних витрат, заробітної праці робітників тощо. Також були порушені і терміни встановлення пам`ятника. Приїхавши на кладовище на наступний день після обумовленого строку виконання робіт, позивачка виявила відсутність будь-яких ознак того, що на могилі розпочаті або продовжуються роботи зі встановлення пам`ятника. В кінці травня вона знов відвідала могили ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . На могилі ОСОБА_6 був встановлений пам`ятник, але без погодження з нею був змінений колір квітника з чорного на сірий та додатково влаштовано цоколь другого майбутнього місця захоронення яке примикає до могили ОСОБА_6 . Зазначила, що нею не замовлялась послуга з опорядження другого місця захоронення. Виконання робіт, які не були обумовлені домовленостями призвело до збільшення об`єму використаного матеріалу (граніту), збільшення кількості витрачених годин на роботу по встановленню пам`ятника, що значно збільшило загальну вартість замовлення та призвело до штучного збільшення вартості наданих послуг. Відвідавши могилу ОСОБА_7 нею було виявлено, що плита з епітафією була обрізана по бокам, про що домовленостей не було унаслідок чого був втрачений естетичний вигляд плити. Також зазначила, що нею не приймалися роботи які були виконані відповідачем та не підписувались акти прийняття результатів наданих послуг.

Виявивши вищевказані недоліки, які були допущені при виконанні робіт зі встановлення пам`ятника ОСОБА_6 та робіт з опорядження могили ОСОБА_7 нею були направлені претензії до ФОП ОСОБА_5 з вказівками на недоліки та вимогами виправити допущені недоліки. На вказані претензії була отримана відповідь, що роботи виконані повністю, без порушень та згідно з домовленостями.

Також вважає, що діями відповідача їй було заподіяно моральну шкоду. Так, неналежне виконання робіт відповідачем та порушення домовленостей завдало їй душевних страждань та переживань, оскільки люди, на могилах яких відповідач неналежно виконав свою роботи, є її рідним людьми. Вона довірилась відповідачу та добросовісно розраховувала на її порядність щодо дотримання домовленостей. Встановлення пам`ятника та опорядження могили для рідних їй людей - це подяка за всі роки які вона провела поряд з ними, за їх чуйність та повагу до неї, це останнє, що вона може зробити для збереження пам`яті про них у цьому світі враховуючи її старечий вік.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 24.10.2024 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Позивач копію вказаної ухвали суду отримала 01.11.2025, що підтверджується розпискою наявною в матеріалах справи. Відповідач копію ухвали разом із позовною заявою з додатками отримала 15.11.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

02.12.2024 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому остання просила відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування зазначила, що позовна заява та додані до неї документи не доводять та не підтверджують правові підстави заявлених позовних вимог, а отже є необґрунтованими та такими, що не відображають реальних подій. Позивачем не вказано та не наведено жодних доказів порушення її прав та інтересів з боку відповідача, думки та пояснення є надуманими та такими, що не відображають реальних подій. Крім того, заявлена вимога щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 1 000 000 грн не містить жодного розрахунку та нічим не підтверджується.

09.12.2024 позивачем подано до суду клопотання про долучення доказів.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 17.02.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду постановленою в судовому засіданні 20.05.2025 із зазначенням в протоколі судового засідання, витребувано у відповідача ФОП ОСОБА_4 копію претензії ОСОБА_1 від 06.05.2024.

01.10.2025 від відповідача на виконання ухвали суду надійшли витребувані докази.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позові. Додатково пояснила, що вона звернулася до ОСОБА_10 , щоб виконати роботи з встановлення надгробного пам`ятника. Його офіс знаходився навпроти Південного кладовища, він відвів її туди, показав їх роботи та вона дала завдаток в розмірі 20 000 грн. Потім вони поїхали на кладовище в м. Бориспіль, а ОСОБА_8 почав розповідати, що вони ставлять пам`ятники, а клієнти потім не оплачують виконані роботи, і вони знімають пам`ятник. Позивачка пообіцяла заплатити йому 3 000 доларів США, сказала, що має багато друзів, які допоможуть. Крім того, зазначила, що вона хотіла закрити могилку, оскільки саджати квіти змоги в неї більше немає. ОСОБА_10 попередила, що не хоче сірого кольору, оскільки фото на пам`ятнику зроблене на чорному фоні, тому і плита мала бути чорного кольору. 20.02.2024 віддала ОСОБА_9 гроші за виконання робіт на двох могилах. У загальному розмірі 3 000 доларів США, а по чекам виявилося, що вона переплатила. Також вказала, що на могилі ОСОБА_6 не мали облаштовувати додаткове місце і цих послуг вона не замовляла, а на могилі ОСОБА_7 мали обрізати епітафію, однак зробили це некоректно, що призвело до втрати зовнішнього вигляду. Повідомила, що направляла претензію до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, однак не пригадує чи надійшла відповідь від них. Зазначила, що в неї відсутні докази надання грошових коштів ОСОБА_9 .

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав викладених в позові. Зазначив, що між сторонами було укладено усний договір, який не був виконаний до умов встановлених домовленістю, тому необхідно усунути недоліки.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення вимог з підстав викладених у позові, вважав його необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами. Крім того, зазначив, що є товарні чеки в яких визначено перелік робіт і їх вартість, і такі роботи були виконані та прийняті позивачем. Через деякий час позивачка почала змінювати свої бажання та вимагала переробити виконану роботу, однак таких домовленостей не було. Сама відповідачка не спростовує видачу нею товарних чеків №28 та №29, однак чи спілкувалася вона особисто в позивачкою, представник не знає.

Суд, вислухавши позиції учасників справи, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 08.04.2024 ФОП ОСОБА_4 було видано товарний чек № 29 щодо виготовлення пам`ятника з чорного граніту, а саме: арка (фігур), тумба, квітник, надгробна плита, навісний цоколь, шари плитка сірий граніт покостівка встановлення, лавочка, встановлення тротуарної плитки. Товарний чек виданий на суму 95 000 грн (а.с.22).

08.04.2024 ФОП ОСОБА_4 було видано товарний чек № 28 щодо встановлення гранітної плитки габро половину цокола; встановлення гранітної дошки під нахилом, зняти з уголків і обрізати дошку; встановлення тротуарної плитки. Товарний чек виданий на суму 14 500 грн (а.с.23).

06.05.2024 ОСОБА_1 надіслала претензію ФОП ОСОБА_4 у якій просила виконати умови договору на Бориспільському кладовищі в м. Бориспіль; повернути кошти в сумі 7 020 грн; виправити порушення та псування надпису на Південному кладовищі (а.с.116).

18.05.2024 ФОП ОСОБА_4 надіслала відповідь на претензію, у якій зазначила, що роботи були виконані повністю, без порушень, згідно домовленості про надання послуг в усній формі (а.с.8, 12-13).

28.05.2024 ОСОБА_1 надіслала претензію ФОП ОСОБА_4 , у якій просила виконати всі вимоги, що нею перелічені та попередньо узгодити питання переробки з нею. Переробити обрамлення та колір плитки на могилі ОСОБА_6 , прибрати огородження для наступного місця захоронення, укласти тротуарну плитку поряд з пам`ятником зі сторони демонтованого не зайнятого місця захоронення; переробити плитку з написом на могилі ОСОБА_11 (а.с.14-15).

ФОП ОСОБА_4 надала відповідь на претензію, у якій повідомила, що всі роботи виконані якісно та раніше строку, крім того, в попередній претензії від 06.05.2024 ніяких зауважень стосовно кольору граніту не було (а.с.9-11).

Крім того, 17.06.2024 позивачкою було надіслано претензію до Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів у якій вона просила здійснити перевірку за фактом порушених прав споживача в частині неналежного надання послуг та не надання повної інформації про надану продукцію. Відновити порушені права споживача шляхом зобов`язання надавача послуг здійснити перероблення обрамлення та колір плитки на могилі ОСОБА_6 , прибрати огородження для наступного місця захоронення, укласти тротуарну плитку поряд з пам`ятником зі сторони демонтованого не зайнятого місця захоронення; переробити плитку з написом на могилі ОСОБА_11 (а.с.17-18).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти (ч.2 ст.11 ЦК України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ч.1-2 ст.16 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

У статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов.

За нормами пункту 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном, розрахунковим документом, передбаченим Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», або іншими документами.

Таким чином, аналізуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, суд виходить з того, що між сторонами виникли цивільно-правові відносини на підставі договору підряду, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, а також Закону України «Про захист прав споживачів» у їх системному зв`язку.

Згідно з частинами 1-2 статті 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до статті 839 ЦК України, підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором.

Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

У відповідності до частини 1 статті 846 ЦК України, строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.

Відповідно до статті 852 ЦК України, якщо підрядник відступив від умов договору підряду, що погіршило роботу, або допустив інші недоліки в роботі, замовник має право за своїм вибором вимагати безоплатного виправлення цих недоліків у розумний строк або виправити їх за свій рахунок з правом на відшкодування своїх витрат на виправлення недоліків чи відповідного зменшення плати за роботу, якщо інше не встановлено договором.

За наявності у роботі істотних відступів від умов договору підряду або інших істотних недоліків замовник має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Згідно з положень статей 857-858 ЦК України, робота, виконана підрядником, має відповідати умовам договору підряду, а в разі їх відсутності або неповноти - вимогам, що звичайно ставляться до роботи відповідного характеру.

Виконана робота має відповідати якості, визначеній у договорі підряду, або вимогам, що звичайно ставляться, на момент передання її замовникові.

Результат роботи в межах розумного строку має бути придатним для використання відповідно до договору підряду або для звичайного використання роботи такого характеру.

Якщо робота виконана підрядником з відступами від умов договору підряду, які погіршили роботу, або з іншими недоліками, які роблять її непридатною для використання відповідно до договору або для звичайного використання роботи такого характеру, замовник має право, якщо інше не встановлено договором або законом, за своїм вибором вимагати від підрядника:

1) безоплатного усунення недоліків у роботі в розумний строк;

2) пропорційного зменшення ціни роботи;

3) відшкодування своїх витрат на усунення недоліків, якщо право замовника усувати їх встановлено договором.

Підрядник має право замість усунення недоліків роботи, за які він відповідає, безоплатно виконати роботу заново з відшкодуванням замовникові збитків, завданих простроченням виконання. У цьому разі замовник зобов`язаний повернути раніше передану йому роботу підрядникові, якщо за характером роботи таке повернення можливе.

Якщо відступи у роботі від умов договору підряду або інші недоліки у роботі є істотними та такими, що не можуть бути усунені, або не були усунені у встановлений замовником розумний строк, замовник має право відмовитися від договору та вимагати відшкодування збитків.

Умова договору підряду про звільнення підрядника від відповідальності за певні недоліки роботи не звільняє його від відповідальності за недоліки, які виникли внаслідок умисних дій або бездіяльності підрядника.

Підрядник, який надав матеріал для виконання роботи, відповідає за його якість відповідно до положень про відповідальність продавця за товари неналежної якості.

Відповідно до ДСТУ Б В 2.2-35:2013 «Намогильні споруди та склепи», намогильна плита - плита із каменю або залізобетону, яка встановлюється на могилі (п.3.1); постамент -підставка із каменю чи залізобетону, на якій встановлюється пам`ятник (п.3.2); пам`ятник - об`ємна форма (скульптура, геометрична фігура тощо) або вертикальна плита із каменю чи залізобетону, яку встановлюють як пам`ятний знак на могилах чи в пам`ятних місцях і на якій карбують написи, зображення, що увічнюють пам`ять про померлого (п.3.3).

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються також і Законом України «Про захист прав споживачів», оскільки його дія поширюється на відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг (ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Відповідно до положень ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) споживач має право на свій вибір вимагати:

1) безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі (наданій послузі) у розумний строк;

2) відповідного зменшення ціни виконаної роботи (наданої послуги);

3) безоплатного виготовлення іншої речі з такого ж матеріалу і такої ж якості чи повторного виконання роботи;

4) відшкодування завданих йому збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи;

5) реалізації інших прав, що передбачені чинним законодавством на день укладення відповідного договору.

Зазначені вимоги підлягають задоволенню у разі виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) або під час її виконання (надання), а в разі неможливості виявлення недоліків під час приймання виконаної роботи (наданої послуги) - протягом гарантійного чи іншого строку, встановленого договором, чи протягом двох років з дня прийняття виконаної роботи (наданої послуги) у разі відсутності гарантійного чи іншого строку, встановленого законодавством або договором.

За наявності у роботі (послузі) істотних недоліків споживач має право вимагати розірвання договору та відшкодування збитків.

Якщо істотні недоліки було виявлено в роботі (послузі), виконаній з матеріалу споживача, споживач має право вимагати на свій вибір або виконання її з такого ж матеріалу виконавця, або розірвання договору і відшкодування збитків.

Зазначені вимоги можуть бути пред`явлені споживачем протягом строків, передбачених нормативно-правовими актами та умовами договору, а в разі відсутності таких строків - протягом десяти років.

Виконавець не несе відповідальності за невиконання, прострочення виконання або інше неналежне виконання зобов`язання та недоліки у виконаних роботах або наданих послугах, якщо доведе, що вони виникли з вини самого споживача чи внаслідок дії непереборної сили.

Про відступи від умов договору та інші недоліки в роботі (послузі), що не могли бути виявлені при звичайному способі її прийняття, споживач зобов`язаний повідомити виконавцеві не пізніше трьох діб після їх виявлення.

Виконавець зобов`язаний протягом місяця відшкодувати збитки, що виникли у зв`язку з втратою, псуванням чи пошкодженням речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг). Виконавець не звільняється від відповідальності, якщо рівень його наукових і технічних знань не дав змоги виявити особливі властивості речі, прийнятої ним від споживача для виконання робіт (надання послуг).

За змістом статті 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 76-78, 81, 83, 84, 87, 89, 228, 235, 263-265 ЦПК України, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, ухвалення законного й обґрунтованого рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою (постанова Верховного Суду від 22.04.2021 у справі № 904/1017/20).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2021 у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21).

За вимог ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

В той же час, позивач не довела належними та допустимими доказами наявність порушення її прав відповідачем та допущення недоліків у виконаній відповідачем роботі.

Так, із наданих позивачем фото могили ОСОБА_7 на Південному кладовищі неможливо встановити наявність порушення зовнішнього виду плити - епітафії до її попередньо встановленої, зменшення її габаритних розмірів, які призвели, як стверджує позивач, до втрати естетичного вигляду плити (а.с.6).

Крім того, як вбачається з чеку № 29 стосовно робіт на могилі ОСОБА_6 , що знаходиться на кладовищі в місті Бориспіль, плитка мала бути встановлена з сірого граніту, пам`ятник - з чорного. В претензії від 06.05.2024 позивачка посилається на те, що в товарних чеках вказано перелік послуг без вказівки вартості даних послуг, а тільки зазначено кількість матеріалів, а тому її твердження, що такі чеки не були видані їй в момент укладання усного договору, не відповідає дійсності. Ба більше, жодних зауважень щодо кольору плити, яка визначена в чеку №29 у вигляді сірого граніту, не виставляла, а із долученого фото могили ОСОБА_6 (а.с.7), не можливо встановити наявність недоліків у виконаній роботі.

Позивачем безпідставно ототожнена характеристика складових пам`ятнику, до якого позивач включає стелу, тумбу, квітник, вважаючи їх одним цілим, оскільки відповідно до визначень ДСТУ Б В 2.2-35:2013 «Намогильні споруди та склепи», намогильна плита, пам`ятник, це різні категорії.

Крім того, позивачем висновків експертів, спеціалістів, які б підтверджували невідповідність виконаних робіт з облаштування могил ОСОБА_6 та ОСОБА_7 порівняно з умовами договору, оформленого у вигляді виданих відповідачем чеків №№ 28 та 29 від 08.04.2024, суду не надано.

У своїй претензії від 06.05.2024 позивач стверджувала, що роботи на Бориспільському кладовищі не були розпочаті. Однак у відповіді на цю претензію від 18.05.2024, відповідачем вказано, що роботи виконані в строк до 10.05.2024 та долучено фото у кількості 6 одиниць. Однак, позивач такі фото суду не надала.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем у першій надісланій претензії до відповідача не було висловлено зауважень стосовно кольору плити на могилі ОСОБА_6 , а з фото які містяться в матеріалах справи неможливо встановити невідповідність виконаних робіт замовленим до виконання на могилі ОСОБА_7 , суд вважає вимоги позивача щодо безоплатного усунення недоліків у виконаній роботі необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити, що звернувшись до суду із вказаними позовними вимогами, ОСОБА_1 також просила суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 1 000 000 грн.

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (Постанов КЦС ВС від 13 липня 2023 року у справі № 454/289/22, провадження № 61-2200св23 (ЄДРСРУ № 112202578).

В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», з наступними змінами, від 31.03.1995 №4, роз`яснено, що до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 у справі № 213/2186/16-ц (провадження № 61-2517св19), зроблено висновок, що «при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають такі обставини: наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в заподіянні шкоди».

Враховуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, а також те, що вимога позивача про стягнення моральної шкоди є похідною від первісних вимог, у задоволенні яких судом відмовлено, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимоги позову про стягнення моральної шкоди.

Інші доводи сторін, наведені ними у заявах по суті справи, не впливають на висновки суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (№ 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (№ 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04; пункт 58 (sad) принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) заява № 18390/91; пункт 29).

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладені доводи в їх сукупності, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі та стягнення моральної шкоди, оскільки позивач не довела належними та допустимими доказами порушення її прав відповідачем.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 3, 6, 11, 16, 23, 205, 206, 626, 627, 628, 629, 638, 837, 839, 846, 852, 857-858 ЦК України, ст. 2-6, 10-13, 19, 43, 44, 49, 76-81, 83, 84, 89, 209, 258-259, 263-265, 268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В позові ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про безоплатне усунення недоліків у виконаній роботі та стягнення моральної шкоди -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 14.10.2025.

Суддя: