Справа № 545/2072/25
Провадження № 2/545/1430/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" жовтня 2025 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря: Гаврися В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов обґрунтовано тим, що 27.02.2025 ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Daewoo Matiz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Полтава по вул. Європейській, 225, перед поворотом ліворуч не врахувала дорожньої обстановки, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїла зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Вина водія ОСОБА_3 підтверджується постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 03 квітня 2025 року про застосування адміністративного стягнення до відповідача.

Разом з тим, власником транспортного засобу Daewoo Matiz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .

Зазначав, що в результаті ДТП, автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого він є, зазнав значних ушкоджень.

Так, згідно з висновком експертного дослідження №ЕД-19/117-25/5731-АВ від 04.04.2025 вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля Volkswagen Touareg станом на 27.02.2025 становить 710 610,09 грн, з яких 587 724,48 грн вартість його відновлення та 122 885,61 грн втрата товарної вартості колісного транспортного засобу.

Відповідно до акту виконаних робіт, який виданий ТОВ «Торговий дім «Автодім Полтава», вартість відновлювальних робіт становить 638 583,96 грн.

ПАТ «НАСК «Оранта» здійснила страхове відшкодування на ремонт автомобіля Volkswagen Touareg в сумі 250 000 грн.

Відтак, різниця між вартістю відновлювальних робіт та сумою страхового відшкодування становить 388583,96 грн.

Також зазначає, що, окрім майнової шкоди, внаслідок вищевказаної ДТП йому завдано моральної шкоди, яка полягає у значних душевних переживаннях і оцінюється ОСОБА_4 у сумі 50 000 грн.

Оскільки ОСОБА_2 як власник транспортного засобу, яке є джерелом підвищеної небезпеки, несе відповідальність за заподіяну шкоду у солідарному порядку із винуватцем ДТП.

Посилаючись на вищенаведене, просив стягнути солідарно з відповідачів:

-заподіяні збитки у розмірі 521 020,37 грн, що складаються із: 388 583, 96 грн вартість відновлювальних робіт, виконаних ТОВ «Торговий дім «Автодім Полтава»; 122885,61 грн вартість втрати товарної вартості колісного транспортного засобу;

-моральну шкоду у розмірі 50000 грн;

-витрати, понесені позивачем на правову допомогу, у розмірі 20 000 грн.

У відзиві ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову в повному обсязі та звертав увагу, що він не є безпосереднім заподіювачем шкоди, а сам факт належності йому автомобіля не може бути підставою для солідарної відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки при користуванні та володіння таким транспортним засобом іншою особою, яка при цьому не виконує трудові обов`язки.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_3 заявлений позов визнає частково та зазначає, що представники страхової компанії НАСК «Оранта» у присутності позивача оглянули його автомобіль, установивши пошкодження, з якими позивач погодився, а також встановили суму матеріального збитку в розмірі 423 853,56 грн, з якою погоджується і вона. Вказує, що наданий позивачем експертний висновок протирічить акту огляду страхового експерта та побудований на недостовірних відомостях, значно завищених цінах та з порушенням норм чинного законодавства.

У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у письмових заявах по суті спору.

Представник відповідачів проти задоволення позову до ОСОБА_2 заперечував з підстав, викладених у відзиві відповідачем, а щодо відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн та матеріальної в розмірі 173 000 грн.

Представник третьої особи - ПАТ «НАСК «Оранта» у судовому засіданні повідомив, що страхове відшкодування позивачу виплачено в повному обсязі у межах страхової суми в розмірі 250000 грн. Вважає, що позовні вимоги частково обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до таких висновків.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 27.02.2025 ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом Daewoo Matiz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Полтава по вул. Європейській, 225, перед поворотом ліворуч не врахувала дорожньої обстановки, не зайняла відповідне крайнє положення на проїзній частині та скоїла зіткнення з транспортним засобом Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в попутному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила вимоги п. 10.4 Правил дорожнього руху, які затвердженні постановою КМУ №1306 від 10.101.2001 та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

Відповідно до постанови Октябрського районного суду м. Полтави від 03.04.2025, ОСОБА_3 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 н.м.д.г., що становить в сумі 850 грн на користь держави (а.с. 13-14).

Власником транспортного засобу Daewoo Matiz, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 (а.с. 12).

У результаті ДТП, автомобіль Volkswagen Touareg, реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач, зазнав ушкоджень.

Згідно з висновком експертного дослідження №ЕД-19/117-25/5731-АВ від 04.04.2025 вартість матеріального збитку завданого власнику легкового автомобіля Volkswagen Touareg станом на 27.02.2025 становить 710610,09 грн, з яких 587724,48 грн вартість його відновлення та 122885,61 грн втрата товарної вартості колісного транспортного засобу (а.с. 16-27).

Відповідно до акту виконаних робіт, який виданий ТОВ «Торговий дім «Автодім Полтава», вартість відновлювальних робіт становить 638583,96 грн (а.с. 30).

ПАТ «НАСК «Оранта» здійснило страхове відшкодування на ремонт автомобіля Volkswagen Touareg в сумі 250 000 грн.

Відтак, різниця між вартістю відновлювальних робіт та сумою страхового відшкодування становить 388 583,96 грн.

За положеннями частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно частин першої, другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частинами першою, другою статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої статті 1188 ЦК України зазначено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до статей 9, 22-31, 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Статтею 32 пункт 32.7 вказаного Закону встановлено, що страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Що стосується пред`явлених позовних вимог до ОСОБА_2 , як власника джерела підвищеної небезпеки, яким заподіяно шкоду, суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а тому завдану шкоду повинна відшкодувати саме ОСОБА_5 .

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадяни на або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв?язок та є вина зазначеної особи, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 4 ч. 2 цієї постанови, під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор і т. ін.).

Приписами до ч. 1 ст. ст. 22-23 ІК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її

права.

Відповідальність за завдану шкоду в разі ДТП несе водій транспортного засобу, який

визнається винним у скоєнні ДТП (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Оскільки керування транспортним засобом ОСОБА_3 не пов`язане з виконанням обов`язків за трудовим договором, а відтак відповідальність за заподіяння шкоди та їх відшкодування не може бути покладена на ОСОБА_2 як власника джерела підвищеної небезпеки. У цьому є позиція Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі N?426/16825/16-ц, від 09 січня 2019 року у справі N?654/4218/15-ц, від 25 липня 2018 року у справі N?914/820/17.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 як солідарного співвідповідача в повному обсязі.

Що стосується позовних вимог до ОСОБА_3 , суд зазначає таке.

Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №227341099 страховик ПАТ «НАСК «Оранта» та страхувальник ОСОБА_2 уклали відповідний договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, згідно з яким розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих осіб становить 250 000 грн.

Страховик визнав дорожньо-транспортну пригоду від 27.02.2025 страховим випадком та перерахував на користь потерпілого 250000 грн., чим належно виконав майнові зобов`язання за полісом страхування.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Відтак сума 388 583,96 грн(як різниця між вартістю відновлювальних робіт у розмірі 638 583,96 грн та відшкодованою страховою виплатою у розмірі 2500000 грн) підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 як винуватця дорожньо-транспортної пригоди.

Також встановлено, що шкода, пов`язана із втратою товарної вартості автомобіля позивача, ПАТ «НАСК «Оранта» не відшкодована та не входить до обов`язку страховика, тому підлягає відшкодуванню винною особою.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 1.6. Методики визначено, що величина втрати товарної вартості (ВТВ) - це умовна величина зниження ринкової вартості КТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого КТЗ.

Пунктом 8.6. Методики встановлено, що величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Величина ВТВ нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ (підпункт 8.6.1. пункту 8.6. Методики).

Таким чином, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Підпунктом 8.6.2. пункту 8.6. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема, коли потрібна заміна окремих складників, що не потребують пофарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Якщо, крім зазначених складників, пошкоджено складові кузова та оперення, розрахунок величини ВТВ повинен ураховувати всі пошкодження складників у комплексі (підпункт «е»).

Отже, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли провадиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо) та не пов`язане із пошкодженням складових кузова та оперення.

За загальними правилами доказування (стаття 81 ЦПК України) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування, а отже, і рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази подаються учасниками справи або витребовуються судом у передбачених цим Кодексом випадках (стаття 13 ЦПК України).

У відповідності до статті 103 ЦПК України, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, призначається експертиза.

На підтвердження понесених збитків позивачем надано Висновок експертного дослідження №ЕД-19/117-25/5731-АВ від 04.04.2025 Полтавського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України у відповідності до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх колісних транспортних засобів, який не спростований відповідачем.

Із зазначеного висновку вбачається, що відновлення автомобіля позивача впливає на зовнішній вигляд автомобіля, потребує облицювання бампера, поклейки плівки, фарбування диску колеса, а отже, вимагає відшкодування втрати товарної вартості.

Таким чином, вимога про стягнення із винної сторони вартості втрати товарної цінності автомобіля у розмірі 122 885,61 грн підтверджена належними доказами, а тому зазначена сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Не можуть бути взяті до уваги доводи відповідача з приводу недопустимості доказу висновку експерта з підстав відсутності відомостей про попередження його про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновку з огляду на таке.

Так, у пункті 6 розділу 6 Інструкції з організації проведення та оформлення експертних проваджень у підрозділах Експертної служби Міністерства внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 17.07.2017 N?591

"Особливості оформлення висновку експертного дослідження" зазначено, що відомості про

попередження судового експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків відповідно до Кримінального кодексу України не зазначаються.

Отже, відсутність у зазначеному експертному дослідженні попередження експерта про кримінальну відповідальність пояснюється відмінністю між висновком експерта та висновком експертного дослідження.

Про таку відмінність в оформленні та оцінці висновку експерта від експертного дослідження зазначав Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі N? 916/1375/18.

З урахуванням наведеного можна дійти до висновку що однією із особливостей оформлення висновку експертного дослідження є те, що відомості про попередження судового експерта про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків відповідно до Кримінального кодексу України не зазначаються.

Крім того, якщо для оцінки експертного дослідження, суду необхідно пересвідчитися, що експерт який надав висновок, розуміє наслідки надання ним завідомо недостовірного висновку або з`ясувати інші питання, що мають значення для оцінки достовірності експертного дослідження, суд має за клопотанням сторін викликати експерта, попередити його про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку. Зазначена правова позиція відображена в Постанову Верховного Суду України від 22.01.2019 р. у справі N?697/2272/14-к.

Так, зокрема, 17.09.2025 в судове засідання за клопотанням представника відповідачів було викликано для допиту судового експерта відділу криміналістичного дослідження транспортних засобів і реєстраційних документів Полтавського НДЕКЦ МВС України Вовка В.В., який під час допиту був попереджений про кримінальну відповідальність, та підтвердив наданий ним висновок.

Також суд відхиляє твердження представника відповідачів щодо відсутності доказів належного повідомлення відповідачів про проведення огляду транспортного засобу з огляду на таке.

Так, вбачається, що висновок експертного дослідження складений у відповідності до вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, експертом, який має відповідні ліцензії та кваліфікацію, а відтак, цей висновок є належним та допустимим доказом, що визначає розмір заподіяної шкоди позивачу. Крім цього, дані щодо визначеного розміру шкоди, завданого позивачу пошкодженням належного йому автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_3 , не спростовано, не заявлено клопотання про призначення судово-технічної експертизи з метою визначення суми матеріального збитку, тобто не вчинено жодних дій, необхідних для визначення розміру матеріального збитку.

Крім цього, згідно з пунктом 5.2 зазначеної Методики, у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. У разі відсутності в установлений час на місці огляду осіб, що викликалися, огляд проводиться без їх участі, про що зазначається у звіті (акті), висновку. Замовник повинен забезпечити належні безпечні умови огляду (освітлення, вільний доступ, можливість огляду КТЗ з різних сторін тощо).

Отже, присутність заінтересованих осіб не є імперативною вимогою, а забезпечується лише у разі наявності відповідної потреби.

Враховуючи наведене доводи ОСОБА_3 про те, що її не було викликано для проведення огляду колісного транспортного засобу не є обґрунтованими, оскільки не наведено об`єктивного підтвердження того, що її відсутність під час огляду пошкодженого під час ДТП автомобіля призвела до помилковості наведених у висновку розрахунків, а наведені посилання носять характер припущень, що не можуть бути оцінені та враховані судом.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року у справі №643/10751/16-ц.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд прийшов до таких висновків.

Згідно із статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір такої шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Водночас позивач зобов`язаний зазначити в позові, у чому полягає моральна шкода, якими критеріями він керувався, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це може бути підтверджено.

При цьому остаточно визначає розмір моральної шкоди, яка була заподіяна потерпілому, винятково суд. Так, у постанові ВС від 03.10.2019 у справі №709/1173/17, постанові ВС від 23.03.2022 у справі № 127/35822/21, постанові ВС від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням:

- характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо);

- стану здоров`я потерпілого;

- тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах;

- ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у скоєнні якої винна відповідач ОСОБА_3 , було пошкоджено належне позивачеві майно, що спричинило душевні страждання потерпілого, завдана моральна шкода підлягає відшкодуванню відповідачем з урахуванням вимог розумності і справедливості, а також беручи до уваги фінансовий та майновий стан заподіювача шкоди.

Відтак, суд вважає що, справедливою та розумною сумою відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої пошкодженням його майна при дорожньо-транспортній пригоді, є 5000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 81, 263, 265 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) збитки, завдані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 511469,57 грн, моральну шкоду в розмірі 5000 грн, що разом становить 516 469,57 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з моменту проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк