Справа № 346/6146/19
Провадження № 22-ц/4808/1383/25
Головуючий у 1 інстанції Махно Н.В
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Максюти І.О., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Кузів А.В.,

з участю: позивача ОСОБА_1 , представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 на ухвали Коломийського міськрайонного суду, постановлені головуючою суддею Махно Н.В. 01 серпня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, від 08 серпня 2025 року у справі за заявою представника ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення та від 18 серпня 2025 року про роз`яснення рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Коломийська міська рада, про знесення самочинно побудованої огорожі та воріт,

в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Коломийська міська рада, про знесення самочинно побудованої огорожі та воріт.

В обґрунтування заяви зазначав, що вищевказаним рішенням було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_2 демонтувати самовільно збудовану огорожу і ворота по АДРЕСА_1 , а також сплатити судовий збір. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06.02.2025 рішення змінено лише в частині розподілу судових витрат, в іншій частині залишено без змін. Верховний Суд ухвалою від 31.03.2025 відмовив у відкритті касаційного провадження через малозначність справи.

Заявник вказав, що після набрання рішенням законної сили йому стали відомі нові обставини, які не могли бути з`ясовані під час розгляду справи. Зокрема, він дізнався про існування Генерального плану с. Товмачик від 1989 року, розробленого Івано-Франківською філією інституту «ДІПРОМІСТО». Натомість у матеріалах справи містилася викопіювання з Генплану 1971 року, який на той час був уже нечинним, але саме його використовував судовий експерт.

У зв`язку з цим заявник просив скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року та призначити новий розгляд справи.

Також представник ОСОБА_2 подав до місцевого суду заяву про відстрочення виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року та заяву про роз`яснення вказаного рішення.

Зазначив, що термін, наданий йому для добровільного виконання рішення суду, сплив і державним виконавцем призначено на 07.08.2025 примусове виконання судового рішення. ОСОБА_2 просив врахувати, що він є особою з інвалідністю ІІ групи, потребує постійного лікування та знаходиться за межами області. Сім`я заявника перебуває в тяжкому матеріальному становищі. ОСОБА_2 отримує пенсію по інвалідності в розмірі 3028 грн на місяць, а для виконання рішення шляхом зміщення у спосіб демонтажу частини огорожі та воріт необхідні значні кошти, як для придбання інструментів, так і для оплати робіт. Зауважив, що на його утриманні знаходиться п`ятеро дітей, донька ОСОБА_3 є студенткою ІІ курсу юридичної академії, а донька ОСОБА_4 є особою з інвалідністю з дитинства. Дружина заявника не може працювати, оскільки зайнята доглядом за дитиною з інвалідністю. Зважаючи на вказане, просив заяву задовольнити.

Заяву про роз`яснення судового рішення представник ОСОБА_2 мотивував тим, що в рішенні що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.11.2024, яким його зобов`язано демонтувати огорожу, суд першої інстанції не конкретизував, яку саме частину огорожі слід демонтувати, адже предметом спору була лише частина, що огороджує земельну ділянку загального користування (дорогу) площею 0,0025 га, згідно з висновком судової будівельно-технічної експертизи. Івано-Франківський апеляційний суд постановою від 06.02.2025 уточнив, що демонтаж має стосуватися лише тієї частини огорожі, якою зайнято територію дороги, оскільки решта огорожі не була предметом розгляду. Наразі рішення Коломийського міськрайонного суду від 21.11.2024 залишається невиконаним.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 01 серпня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами відмовлено (т. 4 а.с. 104-106).

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням вимог процесуального закону.

Вказує, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21.11.2024 було задоволено позов ОСОБА_1 та зобов`язано відповідача демонтувати огорожу і ворота. Івано-Франківський апеляційний суд своєю постановою від 06.02.2025 змінив рішення лише в частині судових витрат та уточнив, що знесенню підлягає лише частина огорожі (25 кв.м).

Апелянт зазначає, що після набрання рішенням законної сили він дізнався про обставини, що існували під час розгляду справи, але не могли бути йому відомі. Зокрема: лист Коломийської міської ради від 22.08.2023 щодо кількості смуг дороги був поданий до справи з порушенням процесуальних норм, після проведення судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз на підставі містобудівної документації, яка не стосується ділянки дороги, що була предметом спору. Судовий експерт використав Генплан забудови с. Товмачик 1971 року, хоча чинним є план 1989 року. Вказану відповідь про місце розташування земельної ділянки апелянт отримав на інформаційний запит після 06.05.2025.

ОСОБА_2 вказує, що на сьогодні в провадженні Коломийського міськрайонного суду знаходиться справа №346/1630/24 за його позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. На виконання вимог ухвали місцевого суду надано відповідь Держгеокадастру від 19.05.2025, з якої вбачається, що координати земельної ділянки ОСОБА_1 , які використані експертом, не відповідають координатам, які зазначені в каталозі координат земельної ділянки позивача, наданих Головним управлінням ДЗК. Апелянт зазначає, що не міг дізнатися про наведені в заяві обставини до надання Головним управлінням ДЗК в Івано-Франківській області каталогу координат поворотних точок меж земельної ділянки ОСОБА_1 , оскільки з початком воєнної агресії проти України доступ до Публічної карти України був закритий.

На думку апелянта, обставини, на які він покликався можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, оскільки в основу рішення покладено висновок експерта про накладення його огорожі та воріт на дорогу, зроблений з використанням невірних координат поворотних точок та нечинного Генерального плану с. Товмачик за 1971 рік.

Просить оскаржену ухвалу скасувати, ухвалити рішення про скасування рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року. Зупинити виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року.

У доповнені до апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначив, що його огорожа встановлена без порушення геодезичної зйомки, що підтверджується довідкою від 16.07.2025 № 49-10, а також відповіддю та схемою «Геоземкадсервіс». Зазначає, що згідно рішення Товмачицької сільської ради від 27.02.2013 №167-15/2013 для подальшого використання є можливим Генеральний план 1989 року, чого не знав апелянт та не повідомлялося сільською радою. Вказує, що дотримувався меж геодезичної зйомки, по якій приймалися рішення 2014 року та надався дозвіл від 16.07.2015.

15 вересня 2025 року ОСОБА_2 надіслав до апеляційного суду заяву, в якій просить стягнути із ОСОБА_1 на його користь витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 3 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 вказує, що не можуть вважатися нововиявленими обставини, що встановлюються на підставі доказів, які не були своєчасно подані сторонами чи іншими особами, які беруть участь у справі. Вважає, що відповідач повинен був дізнатися про наявність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу, оскільки такий виготовлений ще у 2013 році, відомості про це наявні у відкритому доступі на сайті Держгеокадастру або могли бути отримані за запитом. Зазначає, що відповідач погоджував межі земельної ділянки позивачу, а отже був ознайомлений з документацією із землеустрою на земельну ділянку, яка належить позивачу, що підтверджується актом встановлення меж земельної ділянки в натурі. На думку представника позивача, отримання нової відповіді вже після набрання рішенням законної сили є збиранням нових доказів у справі і не може розцінюватися судом як нововиявлена обставина.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмір 3 000 грн.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 08 серпня 2025 року заяву представника ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року в справі № 346/6146/19 повернуто заявнику без розгляду.

На вказану ухвалу представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість.

Апелянт з врахуванням ст. 183 ЦПК України вважає, що суд першої інстанції, мотивуючи оскаржене рішення послався на обставини, які не передбачені діючим законодавством та вдався до передчасної оцінки доказів, не вирішуючи заяву по суті заявлених вимог. Вказане, на думку апелянта, є порушенням ст. 6, 13, 15 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Зазначає, що рішення Коломийського міськрайонного суду від 21.112024 не виконано, що підтверджується копією акта державного виконавця від 07.08.2025 та копіями постанови про накладення штрафу. Апелянт вказує, що на підтвердження обставин, викладених в заяві, він додатково долучає копії посвідчення багатодітних батьків, студентського квитка, акта державного виконавця та постанови про накладення штрафу. Попередній орієнтовний розрахунок судових витрат, які апелянт поніс і які очікує понести у зв`язку із розгляду справи становить 5 тисяч грн на правову допомогу.

Просить оскаржену ухвалу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду. Здійснювати розгляд справи без участі апелянта та його представника.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив, оскільки вважає її необґрунтованою. Вважає, що суд першої інстанції відповідно до норм процесуального законодавства повернув заяву представника ОСОБА_2 , оскільки останній не надав належних доказів перебування на лікуванні поза межами області. Крім того, заявником не надано підтверджуючих документів про навчання доньки. Та не зазначено на якому етапі перебуває виконання виконавчого документа та доказів не виконання рішення суду. Зауважує, що ОСОБА_2 в порушення вимог ст.183 ЦПК України не додано докази направлення копії заяви про відстрочення виконання рішення та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Вказує, що заявник не подав до суду першої інстанції докази, а долучив їх до апеляційної скарги всупереч вимогам ч. 3 ст. 367 ЦПК України. З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 08 серпня 2025 року без змін. Стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 3 000 грн.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 18 серпня 2025 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про роз`яснення рішення суду від 21.11.2024.

Вважаючи вказану ухвалу незаконною та необґрунтованою, представник ОСОБА_2 оскаржив її в апеляційному порядку. Вказує, що суд першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали послався на обставини, які не передбачені діючим законодавством. Зазначає, що заява про роз`яснення рішення не стосується зміни мотивів чи суті рішення суду першої інстанції, яке є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Вважає мотивацію місцевого судупро те, що роз`ясненню в даному випадку підлягає постанова суду апеляційної інстанції безпідставною, оскільки постанова суду апеляційної інстанції є чіткою і зрозумілою. Також безпідставними і взаємосуперечливими, на думку апелянта, є посилання суду на те, що в даному випадку слід звертатись із заявою про зміну способу чи порядку виконання рішення, оскліьки не вбачається обставин, які б істотно ускладнювали виконання рішення або робили б його неможливим.

Попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат, які апелянт поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить 5 тисяч гривень витрат на правову допомогу.

Просить оскаржену ухвалу скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення заяви про роз`яснення рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21.11.2024 у справі № 346/6146/19 щодо того, що відповідач ОСОБА_2 має відновити лише порушене право позивача ОСОБА_1 шляхом демонтажу земельної ділянки загального користування, яка має використовуватися як дорога (вулиця) і огороджена ним на площу 0,0025 га (25 кв.м.) згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно технічної експертизи, тобто змістити у спосіб демонтажу лише цю частину огорожі, оскільки знесення всієї огорожі земельної ділянки, де вона не є суміжною із вулицею загального користування, не було предметом розгляду у даному спорі. Апеляцію розглянути без участі апелянта та його представника.

Представник Коломийської міської ради та відповідач у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності відповідача та третьої особи.

Представник ОСОБА_2 апеляційні скарги підтримав, просив їх задовольнити.

ОСОБА_1 та його представник апеляційні скарги заперечили з огляду на законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, пояснення позивача, представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухвал суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Щодо ухвали про відмову в перегляді рішення за нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 , та зобов`язано ОСОБА_2 , провести демонтаж самовільно збудованої огорожі та воріт, які знаходяться по АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 , судовий збір на користь ОСОБА_1 .

Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта, в якому експерт зазначив, що можливо провести перебудову (змінити розташування) частини капітальної огорожі та воріт, які побудовані ОСОБА_2 , з метою приведення у відповідності до генерального плану с. Товмачик. Відтак суд дійшов висновку, що відповідач здійснив будівництво на земельній ділянці, яка не була йому відведена для цього, що є порушенням генерального плану села. Тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України спорудження капітальної огорожі та воріт вважаються самочинним будівництвом, оскільки такі збудовані на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети та без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи саме на цій земельній ділянці, чим порушується право інших осіб на використання земельної ділянки загального користування.

ОСОБА_2 , звертаючись із заявою про перегляд рішення суду згаданого за нововиявленими обставинам, посилався на те, що відповідно до відповіді Коломийської міської ради № 258-2025/02.8-12 від 28.01.2025 відкриті дані Державного земельного кадастру не містять інформації про сформовану земельну ділянку під дорогою. В містобудівній документації «Генеральний план с. Товсмачик» не вказана ширина дороги та не вказані профілі вулиць, а тому експерт не міг визначити ширину дороги. Крім того, вказана довідка не стосується ділянки вулиці Привокзальна біля господарств 25 та 26. Також, як і у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами так і в апеляційній скарзі відповідач посилається на відповідь Коломийської міської ради яку він отримав 22 квітня 2025 року про те, що розробником містобудівної документації Генеральний план (проект планування та забудови) с. Товмачик Коломийського району 1989 року є Івано-Фракнівська філія Українського державного інституту проектування міст «ДНІПРОМІСТ» Одночасно, як на підставу для перегляду рішення за нововиявленими обставинами відповідач посилається на відповідь Коломийської міської ради № 1427-2025/02.8-13 від 06 травня 2025 року, з якої вбачається, що згідно рішення Товсмачицької сільської ради від 27.03.2013 року № 167-15/2013 є можливим для подальшого використання саме Генеральний план забудови села Товмачик за 1989 рік.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року, суд першої інстанції виходив з того, що не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені частиною другою статті 423 ЦПК України, відсутні, а також якщо обставини, визначені частиною другою статті 423 ЦПК України, були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи. Крім того протягом тривалого розгляду справи відповідач мав можливість звернутися із відповідними запитами до Коломийської міської ради та отримати необхідну відповідь. Формальне отримання відповідачем нової відповіді вже після набрання рішенням суду законної сили є збиранням нових доказів у справі і не може розцінюватися судом як нововиявлена обставина. З огляду на вказане місцевий суд дійшов висновку, що наведені відповідачем у заяві обставини є новими, тому не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно з частинами першою, другою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Доводи апеляційної скарги не містять будь-яких заперечень щодо висновку суду про відсутність підстав для задоволення заяви про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами та фактично є ідентичними вимогам заяви поданої до суду першої інстанції з викладом обставин, що на думку заявника є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку із нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка звертається із заявою про скасування рішення, повинна довести, що в неї не було можливості представити цей доказ на остаточному судовому слуханні і що цей доказ є вирішальним. Ця процедура є характерною для правових систем багатьох держав-учасниць. Зазначена процедура сама по собі не суперечить принципу правової визначеності доти, доки вона використовується задля виправлення помилок, допущених під час здійснення правосуддя (PRAVEDNAYA v. RUSSIA, № 69529/01, § 27, 28, ЄСПЛ, 18 листопада 2004 року).

Таким чином перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.

Обставини, на які посилався учасник справи у заяві або які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто, при виконанні вимог частини третьої статті 12 ЦПК, не є нововиявленими обставинами.

Як на нововиявлену обставину заявник послався на лист Коломийської міської ради від 22.08.2023 щодо кількості смуг дороги, який був доданий до матеріалів справи у 2023 році та містився в матеріалах справи на час ухвалення судового рішення. Також апелянт вказав на те, що судовий експерт при проведенні експертизи використав Генплан забудови с. Товмачик 1971 року, хоча чинним є план 1989 року.

Водночас, про вказані обставини апелянт міг довідатися при детальному вивченні матеріалів справи. При цьому про наявність проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки позивачу відповідачу міг довідатись набагато раніше, оскільки такий виготовлений ще у 2013 році, відомості про це наявні у відкритому доступі на сайті Держгеокадастру або могли бути отримані за запитом. Крім того, відповідач погоджував межі земельної ділянки позивачу.

Отже, заявником не доведено передбачених ст. 423 ЦПК України підстав для перегляду рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для перегляду рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року за нововиявленими обставинами.

Щодо повернення без розгляду заяви представника ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року колегія суддів зазначає таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року; «Беллет проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Тобто, Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

За правилами частини першої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Повертаючи заяву представника ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що заявником всупереч вимогам ч. 4 ст. 183 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів перебування заявника на лікуванні поза межами області, а також документів підтверджуючих навчання доньки ОСОБА_2 . Олександри. Крім того заявником не зазначено на якому етапі перебуває виконання виконавчого документа та не надано доказів того, що рішення суду не виконано.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 07.08.2025 до суду надійшла заява про відстрочення виконання рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Коломийська міська рада, про знесення самочинно побудованої огорожі та воріт.

Статтею 183 ЦПК України визначено загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 ЦПК України, будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити:повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України); найменування суду, до якого вона подається; номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; підстави заяви (клопотання, заперечення); перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви (клопотання, заперечення); інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

Згідно із частиною 2 статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Відповідно до частини 4 статті 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

На підтвердження підстав для відстрочення виконання вказаного рішення суду ОСОБА_2 надав: копію постанови про відкриття виконавчого провадження, копію постанови про стягнення виконавчого збору, копію постанови про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, копію довідки до акту огляду МСЕК, відомості з Державного реєстру осіб - платників податків про джерело/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору, довідку Коломийського об`єднаного управління ПФУ в Івано-Франківській області про доходи, довідку Коломийського об`єднаного управління ПФУ в Івано-Франківській про неотримання пільг, довідку про потребу дитини у домашньому догляді, витяг з протоколу ЛКК, витяги з реєстру територіальної громади, копію паспорта, копії рішень, а також квитанцію про відправку копії заяви з копіями документів стягувачу.

Апеляційний суд зауважує, що правомірний та розумний формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами та учасниками розгляду певних правил процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).

Суд першої інстанції не звернув належну увагу на наведені вище обставини та надані заявником докази на виконання вимог ч.2 ст. 183 ЦПК України, а тому дійшов помилкового висновку про повернення заяви без розгляду.

За вказаних обставин ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 08 серпня 2025 року у цій справі не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому на підставі ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

З урахуванням того, що оскаржувана ухвала суду підлягає скасуванню внаслідок порушення судом першої інстанції норм процесуального права, доводи апеляційної скарги по суті вирішеного судом питання щодо відстрочення виконання рішення суду за вказаних обставин не підлягають оцінці.

Оскільки справа передається для продовження розгляду до суду першої інстанції, то відсутні підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відповідно до положень статей 141, 382 ЦПК України.

Щодо відмови в роз`ясненні рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року апеляційний суд зауважує таке.

Відмовляючи в задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про роз`яснення рішення, суд першої інстанції виходив з того, що представник заявника просить фактично роз`яснити порядок виконання судового рішення, а тому дійшов висновку, що рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року є зрозумілим, викладеним в чіткій та зрозумілій формі та не потребує роз`яснення.

Перевіривши доводи апеляційної скарги з урахуванням змісту рішення Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року у справі №346/6146/19, апеляційний суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ч.1 ст.271 ЦПК України, за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця, суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

Із змісту статті 271 ЦПК України вбачається, що роз`яснення рішення суду - це уточнення, більш чітке і зрозуміле викладення справжнього його змісту. Зрозумілість рішення полягає в тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення.

Як правило, роз`ясненню підлягає резолютивна частина рішення суду, яка повинна містити чіткі формулювання щодо вирішення спірного правовідношення або інших заявлених вимог.

При цьому особи, які ініціювали роз`яснення, у відповідній заяві мають вказати: що саме у резолютивній частині рішення є незрозумілим; які варіанти тлумачення рішення; як саме невизначеність та нечіткість резолютивної частини рішення суду може вплинути на ефективність його виконання.

Колегія суддів звертає увагу, що судове рішення підлягає роз`ясненню, коли воно зумовлено нечіткістю за змістом, є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли недотримані вимоги ясності, визначеності такого рішення суду. Невизначеність судового рішення означає, що воно містить положення, що викликають суперечки щодо його розуміння під час виконання.

Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а зі змісту закону вбачається, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.

За змістом зазначеної статті та п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснення рішення суду, можливе тоді, коли воно є незрозумілим та ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Суд не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення так само, як і вирішувати питання, що не були предметом судового розгляду. Він може лише, змінивши форму викладення, більш повно, чітко і зрозуміло навести ті частині рішення, що породжують певні труднощі для однозначного сприйняття.

До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 14 травня 2019 року у справі № 904/2526/18.

Виходячи із системного тлумачення статті 271 ЦПК України, може бути роз`яснено постанову чи ухвалу суду у разі, якщо без такого роз`яснення її тяжко виконати, оскільки високою є імовірність неправильного виконання внаслідок неясності резолютивної частини рішення.

У даній справі рішенням Коломийського міськрайонного суду від 21 листопада 2024 року задоволено позов ОСОБА_1 , та зобов`язано ОСОБА_2 , провести демонтаж самовільно збудованої огорожі та воріт, які знаходяться по АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 , судовий збір на користь ОСОБА_1 .

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 06 лютого 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Вищезгадане рішення скасовано в частині розподілу судових витрат. Ухвалено в цій частині нове рішення, яким судові витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 у розмірі 768, 40 грн, віднесено за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

В заяві від 12.08.2025 ОСОБА_2 просив суд роз`яснити рішення суду стосовно того, що ОСОБА_2 має відновити лише порушене право позивача ОСОБА_1 шляхом демонтажу огорожі загальною площею 0,0025 га (25 кв.м.) згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи, тобто змістити у спосіб демонтажу лише цю частину огорожі, оскільки знесення всієї огорожі земельної ділянки, де вона не є суміжною із вулицею загального користування, не було предметом розгляду у даному спорі.

Колегія суддів зауважує, що з метою однозначного сприйняття та розуміння рішення в даній справі місцевому суду слід за можливості більш повно, чітко і зрозуміло навести ті частини рішення, де конкретизується предмет спору (детальне розташування самовільно збудованої огорожі, її площа або довжина). Адже, відсутність таких відомостей в резолютивній частині може створити імовірність неправильного розуміння і виконання рішення.

За вказаних обставин оскаржувану ухвалу суду не можна визнати такою, що постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до того ж суду, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями щодо роз`яснення або відмови у роз`ясненні рішення, ухваленого судом першої інстанції.

Керуючись статтями 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Коломийського міськрайонного суду про відмову у перегляді судового рішення за нововиявленими обставинами від 01 серпня 2025 року без змін.

Апеляційні скарги представника ОСОБА_2 на ухвали Коломийського міськрайонного суду від 08 та 18 серпня 2025 року задовольнити.

Ухвали Коломийського міськрайонного суду від 08 та 18 серпня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: І.О. Максюта

Є.Є. Мальцева

Повне судове рішення складено 09 жовтня 2025 року.