Справа №463/6269/25
Провадження №2/463/1931/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року м. Львів

Личаківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої судді Бобрової Ю.Ю.,

за участі секретаря судового засідання Назара Р.М.,

представника відповідачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Львова за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в сумі 62 508,86 грню

Представник відповідачки Богданов О.В. звернувся до суду із відзивом на позовну заяву у якому просить закрити провадження у справі № 463/6269/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмет спору.

Повідомив, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.01.2024 у справі № 914/56/4 про неплатоспроможність ОСОБА_2 розпочато справу про банкрутство фізичної особи, одночасно введено процедуру реструктуризації боргів.

Зазначав, що ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.06.2025 ОСОБА_2 було звільнено від усіх боргів, зокрема й від грошового зобов`язання перед позивачем ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН». У зв`язку з не заявленням вимог у справі про банкрутство ОСОБА_2 вимоги ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» вважаються погашеними, а тому боргу не існує, тобто відсутній предмет спору.

Представник позивача на розгляд справи не з`явилась, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; у матеріалах справа міститься заява про розгляд справи за відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні надав пояснення щодо неплатоспроможності ОСОБА_2 . Просив провадження у справі закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмет спору.

Заслухавши пояснення представника відповідачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України, передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 звернулася до ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» з метою отримання кредиту, у зв`язку із чим було укладено Договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 5997442.

Із наведених у позовній заяві розрахунків слідує, що станом на момент звернення до суду загальна сума заборгованості становить 52 501, 50 грн та складається з 5 000 грн розмір заборгованості за тілом кредиту та 48 152, 50 сума нарахованих відсотків.

Разом із тим, ухвалою Господарського суду Львівської області від 05.01.2024 у справі № 914/56/4 про неплатоспроможність ОСОБА_2 розпочато справу про банкрутство фізичної особи, одночасно введено процедуру реструктуризації боргів.

Ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.06.2025 ОСОБА_2 було звільнено від усіх боргів (а.с. 27-30).

Крім того, на виконання приписів ст. 45 та ст. 119 Кодексу України з процедур банкрутства, з метою виявлення усіх кредиторів, відповідно до вимог Кодексу України з процедур банкрутства, на офіційному веб-сайті оприлюднено оголошення про відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 1 ст. 45 Кодексу України з процедур банкрутства, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30 днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.

Після офіційного оприлюднення оголошення до Господарського суду Львівської області надійшли заяви кредиторів із грошовими вимогами до боржника, а саме: ТОВ «Факторинг Партнерс» та ТОВ «Липів Торг». Від ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» заяв не надходило.

У подальшому, ухвалою Господарського суду Львівської області від 11.06.2025 у справі №914/56/24 процедуру реструктуризації боргів припинено, закрито провадження у справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 . Відповідно до вказаної ухвали ОСОБА_2 було звільнено від боргів. Вимоги конкурсних кредиторів, які не були заявлені в установлений Кодексом України з процедур банкрутства строк, вважаються погашеними, а виконавчі документи за відповідними вимогами визнаються такими, що не підлягають виконанню.

Згідно із ч. 2 ст. 4 ГПК України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають, зокрема, справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України.

Пунктом 4 Прикінцевих та Перехідних положень Кодексу України з процедур банкрутства встановлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Перехід до наступної судової процедури та подальше провадження у таких справах здійснюється відповідно до цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства визначено, що спори, стороною в яких є боржник, розглядаються господарським судом за правилами, передбаченими Господарським процесуальним кодексом України, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства господарський суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи вирішує всі майнові спори, стороною в яких є боржник; спори з позовними вимогами до боржника та щодо його майна; спори про визнання недійсними результатів аукціону; спори про визнання недійсними будь-яких правочинів, укладених боржником; спори про повернення (витребування) майна боржника або відшкодування його вартості відповідно; спори про стягнення заробітної плати; спори про поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника; спори щодо інших вимог до боржника.

Будь-якого виключення з цього правила Прикінцеві та Перехідні положення Кодексу України з процедур банкрутства не містять.

Отже, ст. 7 Кодексу України з процедур банкрутства по своїй суті та змісту встановлює виключну підсудність всіх справ за участі боржника стосовно якого відкрито провадження у справі про неплатоспроможність в межах справи про банкрутство.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 Кодексу України з процедур банкрутства, наслідками відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника, з моменту відкриття провадження у справі про неплатоспроможність боржника: 1) пред`явлення кредиторами вимог до боржника та задоволення таких вимог може відбуватися лише в межах провадження у справі про неплатоспроможність та у порядку, передбаченому цим Кодексом; 2) арешт майна боржника та інші обмеження боржника щодо розпорядження належним йому майном можуть бути застосовані виключно господарським судом у межах провадження у справі про неплатоспроможність, а попередньо накладені арешти та обмеження можуть бути зняті на підставі ухвали господарського суду; 3) припиняється нарахування штрафів та інших фінансових санкцій, а також відсотків за зобов`язаннями боржника; 4) здійснення корпоративних прав боржника та реалізація майнових прав відбуваються з урахуванням обмежень, встановлених цим Кодексом; 5) вводиться мораторій на задоволення вимог кредиторів; 6) строк виконання всіх грошових зобов`язань боржника вважається таким, що настав; 7) будь-яке відчуження та розпорядження майном боржника здійснюються виключно в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Системний аналіз положень Кодексу України з процедур банкрутства дає підстави для висновку, що з моменту порушення стосовно боржника справи про банкрутство він перебуває в особливому правовому режимі, який змінює весь комплекс юридичних правовідносин боржника, і спеціальні норми Закону про банкрутство мають пріоритет у застосуванні при розгляді справ про банкрутство щодо інших законодавчих актів України, у тому числі щодо стягнення боргу у порядку, встановленому ЦПК України.

Норми Кодексу України з процедур банкрутства передбачають концентрацію всіх спорів у межах справи про банкрутство задля судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів.

Отже, за умови порушення провадження у справі про банкрутство боржника, особливістю вирішення таких спорів полягає в тому, що вони розглядаються та вирішуються господарським судом, який розглядає справу про банкрутство, без порушення нових справ з метою судового контролю у межах цього провадження за діяльністю боржника, залучення всього майна боржника до ліквідаційної маси та проведення інших заходів, метою яких є повне або часткове задоволення вимог кредиторів (висновок про застосування норм права, який викладений у постанові Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №922/928/17).

З введенням в дію КУзПБ Велика Палата ВС у своїх постановах дійшла висновку, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і виключно господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи (постанови ВП ВС від 15.01.2020 у справі №607/6254/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 50/311-б).

Законодавець також підкреслив, що розгляд усіх майнових спорів, стороною в яких є боржник у справі про банкрутство, повинен відбуватися саме і лише господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство, в межах цієї справи. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 30.01.2020 у справі № 921/557/15-г/10, від 06.02.2020 у справі № 910/1116/18, від 12.01.2021 у справі № 334/5073/19.

У постановах від 15.05.2019 у справі № 289/2217/17, від 12.06.2019 у справі № 289/233/18, від 19.06.2019 у справах № 289/718/18 та № 289/2210/17 Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що визначення юрисдикційності усіх майнових спорів господарському суду, який порушив справу про банкрутство, має на меті як усунення правової невизначеності, так і захист прав кредитора, який може за умови своєчасного звернення реалізувати свої права й отримати задоволення своїх вимог.

Також Верховний Суд у складі Судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 23 вересня 2021 року у справі №904/4455/19 зазначає, що процесуальний закон визначає правило виключної підсудності справ про банкрутство та справ у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, незалежно від моменту виникнення таких вимог, серед іншого справ за позовами з майновими (грошовими) вимогами до боржника, позовне провадження у яких відкрито до відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача, стосовно яких у частині третій статті 7 КУзПБ встановлено імперативну вимогу їх передачі до господарського суду, в провадженні якого перебуває справа про банкрутство, для розгляду по суті спору в межах цієї справи.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому за ч. 1 ст. 256 цього Кодексу якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи, що ТОВ «Фінансова компанія «АРАГОН» звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості до Личаківського районного суду м. Львова 10.07.2025, тобто після відкриття провадження у господарській справі про неплатоспроможність ОСОБА_2 . Господарським судом Львівської області, провадження у цивільній справі № 463/6269/25 підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Водночас вирішуючи клопотання представника відповідачки про закриття провадження у даній справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмет спору, суд зазначає наступне.

У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 визначено, що закриття провадження у справі це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, з урахуванням підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Предмет спору це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами.

Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і після відкриття провадження у справі, коли на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Оскільки право на повернення грошових коштів оспорюється, і навіть у разі визнання позивачки такою, що немає боргів, це не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у справі, зокрема у порядку, встановленому КУзПБ, як про це зазначено судом вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд роз`яснює позивачеві, що оскільки провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України, він має право звернутися з цими позовними вимогами до Господарського суду Львівської області.

Також, представник відповідачки подав до суду заяву про компенсацію судових витрат, здійснених внаслідок необґрунтованих дій позивача, а саме витрат на правничу допомогу у сумі 3 300 грн.

За змістом статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У разі відмови позивача від позову, понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача (ч. 3 ст. 142 ЦПК України).

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Враховуючи те, що станом на момент звернення з позовом до суду була наявна заборгованість відповідачки перед позивачем, суд не вбачає необґрунтованості дій позивача щодо звернення з позовом до суду, а відтак, суд відмовляє у стягненні з позивача на користь відповідачки витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. 255 ЦПК України, ст. 4, 20 ГПК України, ст. 1, 7, п.1 ч.1 ст. 120 КУзПБ, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідачки Богданова Олександра Васильовича про закриття провадження у справі № 463/6269/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмет спору відмовити.

Закрити провадження в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРАГОН» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Роз`яснити позивачу, що розгляд справи належить до юрисдикції Господарського суду Львівської області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали проголошено 20 жовтня 2025 року.

Суддя Юлія БОБРОВА