Номер справи 171/2237/25
Номер провадження 6/171/155/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.25 року м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області в складі головуючого - судді Ліпчанського С.М.,

при секретарі судового засідання Ровній Н.О.,

за участю сторін:

представників заінтересованої особи ОСОБА_1 адвокатів Селівакіна Ігоря Олександровича, Мартинової Наталії Юріївни,

представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Воротиленко Олекандра Сергійовича,

розгянувши матеріали цивільної справи за заявою адвоката Селівакіна І.О., який діє в інтересах ОСОБА_1 про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Селівакіна І.О. подав до суду заяву від 09.06.2025 року про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967.

Цією заявою ОСОБА_1 просить замінити вибулого боржника у зведеному виконавчому провадженні № 63212967, відкритому на виконання рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 07.08.2020 року у справі № 237/3568/17 з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) на ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Заявник вказує, що ОСОБА_3 в дійсності є ОСОБА_4 .

Позиція заявника полягає в тому, що він є заінтересованою особою у виконавчому провадженні № 63212967 та обґрунтовує це тим, що у даному виконавчому провадженні здійснюється задоволення вимог ОСОБА_2 згідно рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 07.08.2020 року у справі № 237/3568/17.

При цьому, як вказує заявник, примусове виконання здійснюється у даному виконавчому провадженні зокрема і шляхом накладення арешту та подальшої реалізації нерухомого майна, яке ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 за договорами купівлі-продажу від 17.03.2017 року, зокрема: квартири АДРЕСА_3 та паркомісць № НОМЕР_3 та АДРЕСА_4 . Вказує що з 2017 року по 2023 рік користувався квартирою АДРЕСА_3 за вказаною адресою, придбав необхідне устаткування. Заявляє, що державний виконавець виставив на торги належне йому рухоме майно, яке на думку заявника реалізується незаконно.

В якості доказів до заяви про заміну сторони додано відомості з автоматизованої системи виконавчого провадження, копію постанови від 01.04.2024 про арешт майна боржника у ВП № 55425158, копію постанови від 08.08.2024 про зняття арешту майна боржника у ВП № 55425158, копію ухвали Малинівського районного суду м.Одеси від 15.01.2025 року у справі 521/21006/23, копія витягу з заяви за формою № 1 стосовно ОСОБА_4 на отримання паспорту з матеріалів справи № 757/47946/19-ц, відомості з Системи електронної торгівлі арештованим майном (СЕТАМ) щодо продажу нерухомого та рухомого майна, яке, як вказує заявник, належить саме ОСОБА_1 в рамках зведеного виконавчого провадження № 63212967.

23 червня 2025 року до розгляду справи за заявою ОСОБА_1 (в особі представника) про заміну сторони у виконавчому провадженні № 63212967 судом було залучено як заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , його представника ОСОБА_5 . ОСОБА_3 та в якості третьої особи залучено відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Соколом В.В. (в особі представника) було подано до суду заперечення, доповнення до заперечень на заяву ОСОБА_1 про заміну сторони.

ОСОБА_2 як стягувач та заінтересована особа (в особі представника) та заявник (в особі представника) з`явились в судове засідання. ОСОБА_3 , як боржник та заінтересована особа та третя особа - відділ примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання у Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином, що в відповідності до ч. 3 ст. 442 ЦПК не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Суд, дослідивши надані матеріали встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з ч. 1, 5 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про зміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

Відповідно до ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Питання заміни сторони виконавчого провадження врегульовані ст. 442 розділу VІ ЦПК України Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб). Нормами ЦПК України встановлена можливість заміни стягувача або боржника у виконавчому провадженні.

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Для настання процесуального правонаступництва необхідно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника. У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Здійснення процесуального правонаступництва визначається особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Водночас відповідно до статті 55 ЦПК України, яка визначає загальні положення процесуального правонаступництва, заміна учасника справи його правонаступником допускається не будь-коли (не впродовж невизначеного терміну), а лише на стадіях судового процесу. Тобто таке право не є абсолютним та обмежено часовими рамками певних стадій судового процесу.

Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ч.1, 2 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Згідно із ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. У зобов`язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб.

Стаття 511 ЦК України встановлює, що зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Відповідно до ст.520, 521 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом , а форма правочину щодо заміни боржника у зобов`язанні визначається відповідно до положень статті 513 цього Кодексу.

Згідно із ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.

Встановлено, що Мар`їнським районним судом Донецької області розглянуто справу № 237/3568/17 (№ 2/237/445/20) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, укладеного 07.03.2017 року між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

За результатами розгляду даної справи було ухвалено рішення від 07.08.2020 року (набуло законної сили 08.09.2020 року), яким позов задоволено в повному обсязі.

В подальшому Мар`їнський районний суд Донецької області видав у вказаній справі виконавчі листи, з якими ОСОБА_2 звернувся до Відділу примусового виконання рішеньУправління забезпечення примусового виконання рішень (далі ВПВР УЗПВР) у Черкаській області ЦМУ МЮ (м. Київ), де були відкриті виконавчі провадження

- № 55425158 від 21.12.2017 року (щодо стягнення заборгованості за рішенням суду по справі №237/3568/17);

- № 63160108 від 29.09.2020 року (щодо стягнення заборгованості за рішенням суду по справі №237/3568/17);

- № 63169688 від 01.10.2020 року (щодо стягнення витрат на правничу допомогу),

Вказані виконавчі провадження перебувають на примусовому виконанні в межах зведеного виконавчого провадження ЗВП № 63212967 про стягнення з ОСОБА_3 (Боржник) на користь ОСОБА_2 (Стягувач) суми коштів у розмірі 24060259,00 гривень та виконавчих витрат у розмірі 21000,00 гривень.

Однак, як вбачається із рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 07.08.2020 у справі № 237/3568/17 ОСОБА_1 не був та не є стороною зобов`язальних грошових правовідносин, що склалися між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

У вказаних правовідносинах не здійснювалась заміна боржника, кредитор ( ОСОБА_2 ) згоди щодо заміни боржника не надавав і в цілому грошове зобов`язання між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 не створює і не створювало жодних обов`язків для ОСОБА_1 як для третьої особи.

В даному розумінні слушними є доводи ОСОБА_2 про те, що: - ОСОБА_1 , в справі № 237/3568/17 в якості відповідача чи третьої особи Позивачем не вказувався і не залучався в подальшому; - провадження у справі відкрито ще у 2017 році, однак ОСОБА_1 (його представник) тільки у 2025 році вирішив, що в межах примусового виконання виконавчих листів ця справа зачіпає його права, інтереси тощо; справа стосується стягнення грошового боргу і в позові зазначено склад осіб та події, що відбувалися у відповідний період часу, до яких ОСОБА_1 не має жодного відношення; вирішення даної справи напряму жодним чином не впливає на права, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 .

Що ж до заміни боржника ОСОБА_3 на боржника ОСОБА_4 державний виконавець з таким питання до суду не звертався і стягувач на такому не наполягав.

Також ОСОБА_1 посилається на приналежність наведеного йому нерухомого майна, яке як зазначено в його заяві, він придбав у ОСОБА_3 на підставі договорів. Однак вказане спростовується наявними в матеріалах справи даними.

Встановлено, що Київський апеляційний суд постановою від 29 листопада 2023 року скасував рішення Печерського районного суду міста Києва від 16 лютого 2023 року у справі № 757/64192/19-ц та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнив частково. В межах розгляду позовних вимог апеляційний суд визнав: - недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 , який укладений 28 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Козаєвою Н. М. 28 березня 2017 року за№ 1660, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна№ 000; - визнав недійсним договір купівлі-продажу гаража (машиномісця) № НОМЕР_5 у підземному паркінгу, площею 14,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_6 , який укладений 28 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Козаєвою Н. М. 28 березня 2017 року за№ 1669, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000; - визнав недійсним договір купівлі-продажу гаража (машиномісця) № НОМЕР_3 у підземному паркінгу, площею 22,6 кв. м, за адресою: АДРЕСА_6 , який укладений 28 березня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Київського МНО Козаєвою Н. М., 28 березня 2017 року за № 1666, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна № 000.

В цьому рішенні апеляційного суду було встановлено факт того, що в Банку АТ «Кристалбанк» не відкривалися рахунки на ім`я ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_6 ), а платіжні доручення № 1 (щодо квартири АДРЕСА_3 ), № НОМЕР_7 (щодо гаража № НОМЕР_5 ), № НОМЕР_8 (щодо гаража № НОМЕР_3 ) від 28 березня 2017 року не проводилися банком.

За результатами касаційного перегляду вказаної постанови апеляційного суду Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду в постанові від 18.12.2024 у справі №757/64192/19-ц, на яку посилається у своїй заяві і сам ОСОБА_1 , зазначив, що: «Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів спростував доводи відповідача щодо оплати за оспорюваними правочинами.

Апеляційний суд правильно відхилив доводи відповідача про належне підтвердження оплати за договорами купівлі-продажу, оскільки наявність копій платіжних доручень без підтвердження банком проведених розрахункових операцій та за відсутності у відповідачів відкритих рахунків у банку не свідчить про оплату коштів.».

Більше того, суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що дії, вчинені на перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , були спрямовані на приховання майна від виконання у майбутньому рішення суду про стягнення з ОСОБА_3 грошових коштів на користь ОСОБА_2 , що відповідно до статей 3, 13, 234 ЦК України є підставою для визнання їх недійсними. А ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів на підтвердження здійснення розрахункових операцій за договорами купівлі-продажу. Проведення банком розрахункових операцій відповідно до наданих відповідачем копій платіжних доручень про оплату спростовується листами АТ «Кристалбанк» про те, що такі розрахункові операції не проводилися.

Відповідно немає жодних підстав вважати доводи ОСОБА_1 про належність йому нерухомого майна такими, що відповідають дійсності.

Що ж до рухомого майна, яке на думку ОСОБА_1 незаконно реалізується в межах процедури примусового виконання, матеріали справи не містять жодних доказів щодо приналежності рухомого майна саме ОСОБА_1 .

Відсутні будь-які підтверджуючі документи щодо майна, окрім витягів із системи СЕТАМ, в яких відсутні будь-які докази (квитанції, накладні, договори, чеки тощо) або певні ідентифікуючі ознаки стосовно того, що власником рухомого майна є саме заявник ОСОБА_1 .

Також не надано чіткого переліку рухомого майна, яке, як вважає заявник, належить саме йому, що унеможливлює розгляд цього питання в цілому.

З урахуванням наведеного, викладені заявником у його заяві дані щодо належності йому рухомого майна не є достатніми доказами, а дані стосовно належності йому нерухомого майна взагалі спростовуються матеріалами справи та свідчать про завідоме надання суду неправдивих відомостей щодо такого майна.

Таким чином, наведені у заяві про заміну сторони у виконавчому провадженні відомості, в своїй сукупності свідчать про необґрунтованість цієї заяви та зловживання процесуальними правами і суд приходить до висновку, що викладені у заяві про заміну сторони виконавчого провадження доводи не знайшли свого підтвердження, а тому відсутні підстави для процесуального правонаступництва.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. 258-261, 442 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про заміну боржника.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя С.М.Ліпчанський