ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4929/25 Справа № 216/7190/24 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Москаленко Ірина Борисівна, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо складення повного тексту рішення відсутні,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, та просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із продовженням навчання, щомісячно, починаючи з моменту подачі заяви до суду та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2027 року, але не більше до як до досягнення двадцяти трьох років.

Позовну заяву обґрунтувала тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 та за час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Син навчається у відокремленому структурному підрозділі «Криворізький фаховий коледж Національного авіаційного університету» та у зв`язку з продовженням навчання, потребує матеріальної допомоги, не працевлаштований, джерела доходів відсутні. Дитині необхідно забезпечувати власні особисті потреби, власний прожитковий мінімум, тобто вартісну величину, достатню для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, наявності набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості.

Відповідач має можливість сплачувати кошти на утримання дитини, оскільки є військовослужбовцем, тобто має регулярний і стабільний доход.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, вирішено стягувати щомісячно з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 , на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з дня пред`явлення позову, а саме: з 14 жовтня 2024 року і до закінчення навчання 30 червня 2027 року, але не довше досягнення сином двадцяти трьох років.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Москаленко І.Б., вважаючи, що судом першої інстанції при ухвалені рішення порушено норми матеріального та процесуального права, неповно та однобічно з`ясовано обставини справи, та не враховано практику Верховного Суду в справах з аналогічних правовідносин, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що позивачкою не надано належним та допустимих доказів на підтвердження розміру витрат, пов`язаних з навчанням, враховуючи те, що син навчається на бюджетній основі, окрім того, не долучено доказів на підтвердження доходів самої позивачки, що впливає на вирішення питання щодо стягнення аліментів, адже такий обов`язок лежить на обох батьках.

Зазначає, що постійно надає своєму повнолітньому сину матеріальну допомогу, шляхом перерахування коштів на його банківську карту, на підтвердження чого до відзиву на позовну заяву додані квитанції АТ «Приватбанк», між тим, має намір і в подальшому утримувати сина, поки той навчається. А позовні вимоги матері дитини про стягнення з нього аліментів саме на її користь, відповідач розглядує як її спробу за його рахунок влаштувати своє життя.

Посилається на те, що з квітня 2024 року є військовослужбовцем, має травму, внаслідок якої значно знижена функція правої руки та є загроза її повної втрати, також відсутня права лопатка, після закінчення лікування йому буде проведена операція та буде вирішуватись питання про встановлення інвалідності, тому фактично відповідач є непрацездатним та повернутися до військової служби вже не зможе.

Крім того, у 2020 році відповідач уклав шлюб з ОСОБА_4 , яка має доньку від першого шлюбу, яка є інвалідом та потребує постійного лікування, оскільки її батько помер в 2021 році.

Також, зазначає, що батьки відповідача є пенсіонерами, відповідно непрацездатними та потребують матеріальної допомоги відповідача.

Від ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Страх В.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_3 , батьком якої записаний відповідач у справі (а.с. 6).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 січня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 4,5).

На теперішній час син ОСОБА_3 досяг повноліття, однак продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізький фаховий коледж Національного авіаційного університету» на денній формі навчання за державним замовленням для здобуття освітньо-професійного ступення «Фаховий молодший бакалавр», термін навчання з 01 вересня 2024 року по 30 червня 2027 року (а.с. 9).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб сина, який продовжує навчання, вважав за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на час навчання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу (заробітку) щомісячно.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для покладення на відповідача обов`язку зі сплати аліментів на утримання свого повнолітнього сина, на період його навчання, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Разом з тим, із висновками суду першої інстанції щодо визначення розміру аліментів, який підлягає стягненню в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), погодитись не можна з огляду на наступне.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів`обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Аналогічний висновок по застосуваннюст. 199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

З матеріалів справи вбачається, що спільний син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не досяг 23 років, продовжує навчання у Відокремленому структурному підрозділі «Криворізький фаховий коледж Національного авіаційного університету», не працює (доказів іншого суду не надано), навчається на денній формі навчання за державним замовленням, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених устатті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27 листопада 1992 року, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07 серпня 1996 року, статус рішення - остаточне).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття, виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження №61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження №61-17937св21) Верховний Суд вказав, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Встановленим є той факт, що у зв`язку з навчанням повнолітній син ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги, яку мають надавати батьки, в тому числі і відповідач.

В той же час відповідач ОСОБА_2 є військовослужбовцем та отримує матеріальне забезпечення, тобто спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання сина.

Так, при визначенні розміру аліментів, колегія суддів не приймає до уваги наявність на утриманні відповідача дитини від першого шлюбу його дружини ОСОБА_4 та батьків пенсіонерів, оскільки вказане не є обставиною, яка впливає на визначення судом розміру аліментів та вказане не звільняє відповідача від обов`язку надання допомоги своєму повнолітньому сину, який продовжує навчання.

Також колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, саме на користь матері, оскільки, відповідно до частини 3 статті 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають 1) той з батьків, з ким проживає дочка, син, які продовжують навчання та безпосередньо 2) дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Згідно ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивачка ОСОБА_1 доказів на підтвердження вартості витрат, пов`язаних з навчанням (придбання необхідної учбової літератури, канцелярського приладдя, продуктів харчування, вартості проїзду, одягу, взуття та іншого), не надала.

Таким чином, доводи позовної заяви в частині присудження аліментів в розмірі 1/4 частини, є безпідставними, оскільки належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність стягнення аліментів саме в такому розмірі, позивачкою представлено не було.

Враховуючи, що повнолітній син сторін продовжує навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, беручи до уваги, що відповідач спроможний надавати таку матеріальну допомогу, враховуючи доводи апеляційної скарги, що позивачка не довела вартості витрат, пов`язаних з навчанням та стан здоров`я відповідача, який потребує лікування, колегія суддів з урахуванням того, що розмір призначених аліментів у цьому випадку має бути не більш як достатнім для розумного задоволення потреб повнолітнього сина і не повинен призводити до збагачення, вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) щомісячно будуть достатніми для належного утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідатиме реаліям сьогодення та забезпечить баланс інтересів як одержувача, так і платника аліментів.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. Малозначними є справи про стягнення аліментів (п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст. 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Москаленко Ірина Борисівна, задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 лютого 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягненню ним 23-річного віку, але не більше ніж до закінчення навчання, змінити, зменшивши розмір стягнутих аліментів з 1/4 частки до 1/6 частки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді