РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 495/11304/24

Номер провадження 2/495/73/2025

23 жовтня 2025 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Гелла С.В.,

із участю секретаря судового засідання Гасанзаде М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

встановив:

24.12.2024 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів у розмірі 200 000 грн за договором позики від 01.12.2023 року.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

1.1. 01.12.2023 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень, на підтвердження отримання грошових коштів відповідач та позивач уклали договір позики від 01.12.2023 року у м. Білгород-Дністровському Одеської області, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, сторони домовилися, що відповідач зобов`язується повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в договорі позики, в повному обсязі до 01.12.2024 року. Відповідно пункту 3.1. Договору позики об`єкт позички вважається переданим Позичкодавцем Позичальнику з моменту підписання даного Договору. Пунктом 3.2 Договору зазначено, що строк позики, на який надається грошові кошти становить до 01.12.2024 року з моменту їх передачі, тобто терміном на 1 (один) рік. Згідно підпункту 4.1 пункту 4 Договору позики при настанні дати, зазначеної в п. 3.2 Договору. Позичальник зобов`язується протягом дня повернути Позичкодавцю грошові кошти (Об`єкт позики). Підпунктом 4.2. пункту Договору позики об`єкт позики вважається поверненим Позичкодавцю Позичальником з моменту підписання Акта приймання-передачі Об`єкта позики.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Додаткові угоди до вказаного договору позики сторони не укладали.

Після спливу строку повернення позики відповідач не повернув позивачу грошові кошти у зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом.

1.2. Письмового відзиву на позовну заяву відповідач суду не надав; своєю заявою від 21.10.2025 року позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення; просив розглядати справу без його участі.

2. Рух справи у суді.

Ухвалою судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15.01.2025 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження.

3. Заяви, клопотання учасників процесу та насідки їх вирішення.

У судове засідання 23.10.2025 учасники справи не прибули.

У зв`язку із відсутністю обставин, які перешкоджають проведенню судового засідання, керуючись частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи за відсутності учасників справи.

Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України.

4. Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що 01.12.2023 року ОСОБА_1 надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) гривень, на підтвердження отримання грошових коштів відповідач та позивач уклали договір позики від 01.12.2023 року у м. Білгород-Дністровському Одеської області, згідно якого позивач передав, а відповідач прийняв грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень, сторони домовилися, що відповідач зобов`язується повернути (погасити) суму грошових коштів, зазначену в договорі позики, в повному обсязі до 01.12.2024 року.

Відповідно пункту 3.1. Договору позики об`єкт позички вважається переданим Позичкодавцем Позичальнику з моменту підписання даного Договору.

Пунктом 3.2 Договору зазначено, що строк позики, на який надається грошові кошти становить до 01.12.2024 року з моменту їх передачі, тобто терміном на 1 (один) рік.

Згідно підпункту 4.1 пункту 4 Договору позики при настанні дати, зазначеної в п. 3.2 Договору. Позичальник зобов`язується протягом дня повернути Позичкодавцю грошові кошти (Об`єкт позики). Підпунктом 4.2. пункту Договору позики об`єкт позики вважається поверненим Позичкодавцю Позичальником з моменту підписання Акта приймання-передачі Об`єкта позики.

5. Норми права, які застосував суд. Висновки.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожній особі гарантується право звернення до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб здійснюється шляхом вирішення цивільних справ, що згідно вимог статті 2 ЦПК України являється завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

На підставі частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Будь-яких доказів виконання відповідачем своїх зобов`язань, згідно умов договорів та які передбачені ст. 545 ЦК України, матеріали справи не містять.

Отже суд вважає, що доказом повернення позики є факт передачі позикодавцем оригіналу боргового документа позичальникові, або зазначення кредитором відомостей у розписці про повернення боргу щодо неможливості повернення боргового документа.

Наявність боргової розписки у позивача є доказом факту невиконання грошових зобов`язань з боку відповідача.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд звертає увагу сторін, що розписка, яка була надана суду позивачем в якості доказу, містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням повернення, а не отримав їх на іншій підставі, зокрема для здійснення спільної діяльності у визначеній сумі.

Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень, більш того своєю поданою заявою позов визнав.

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.

Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження про завершену дію передання коштів позичальнику, що міститься в тексті договору, не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.

У частині першій статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.

Згідно з частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, судом установлено, що розписка написано власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору і отримання позичальником коштів за договором підтверджено належним (письмовим) доказом. Іншого відповідачем не доведено.

Сторони дотримались письмової форми договору.

Таким чином, позивач довів факт укладення договору і факт передачі ним коштів позичальнику на вказаних у розписці умовах, тобто виконання ним умов договору.

Відповідач не оспорював факту наявності написаною ним власноручно розписки, відзиву на позов не подав, факт наявності боргу і його розмір не оспорював, заявою позов визнав.

Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний нею у розписці).

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивача грошові кошти у розмірі 200 000 грн.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 2ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. 1ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування .

Керуючись ст. ст.15,16,509,525,526,610,1046,1047,1049, ч. 2 ст.1051 ЦК України, ст. ст.12,13,81,141,259,264,268,354 ЦПК України, суд

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), грошові кошти у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень за Договором позики від 01.12.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у сумі 2000 грн (дві тисячі грн).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повне найменування сторін:

позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2

Суддя С.В. Гелла