Номер провадження: 22-ц/813/649/25
Справа № 523/3076/20
Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Лозко Ю.П.,

за участю секретаря судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року,

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Пересипської (колишня: Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання розпоряджень органу приватизації та свідоцтв про право власності недійсними, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Пересипської (Суворовської) районної адміністрації Одеської міської ради, Департаменту міського господарства Одеської міської ради про визнання розпоряджень органу приватизації та свідоцтв про право власності недійсними, скасування державної реєстрації права власності, зобов`язання вчинити певні дії, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що 25 вересня 2019 року звернулась до голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради з проханням надати їй з двома дітьми додаткову житлову площу, а саме кімнату № НОМЕР_1 у гуртожитку по АДРЕСА_1 , на що отримала відповідь про відсутність підстав для розгляду цього житлового питання, оскільки на квартирному обліку вона не перебуває та відсутні данні про звільнення кімнати № 25. Крім того, в листопаді 2019 року ОСОБА_2 вирішила приватизувати кімнату № 26 гуртожитку, тому звернулась до КП «Міське агентство з приватизації житла» для виготовлення технічного паспорту, що виявилось неможливим, оскільки є розбіжності в нумерації кімнат, які входять до секції гуртожитку, в якій розташована кімната, де вона мешкає на підставі ордеру. Під час з`ясування причин відмови у наданні позивачки додаткової жилої площі у вигляді кімнати АДРЕСА_2 та неможливості виготовити технічний паспорт для подальшої приватизації кімнати АДРЕСА_3 у гуртожитку, їй стало відомо, що ОСОБА_3 приватизувала кімнати № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 , а ОСОБА_4 приватизував кімнату № НОМЕР_2 а гуртожитку, та в подальшому останні отримали свідоцтва про право власності на приватизовані кімнати.

На думку позивача, ордер на вселення в кімнати № НОМЕР_2 та № НОМЕР_3 ОСОБА_3 не отримувала, а договір найму цих кімнат укладений на підставі даних про реєстрацію місця мешкання з її паспорту, в якому вони підроблені шляхом дописки кімнати № НОМЕР_3 до кімнати № НОМЕР_2 , яка раніше свідчила про реєстрацію міста її мешкання у гуртожитку. Також позивачка зазначає, що кімната за АДРЕСА_4 не існує, а в посвідченні № 10 від 15 жовтня 1997 році, яке отримав ОСОБА_4 в адресі надання йому житлової площі у гуртожитку до кімнати за № 23 дописана літера «а», хоча в його паспорті міститься інформація про місце його реєстрації в кімнаті гуртожитку за № 23. Окрім того, вказує, що ОСОБА_3 не має право на отримання у користування кімнат гуртожитку, оскільки з 30 серпня 2013 року має на праві власності квартиру АДРЕСА_5 . За цими фактами порушено кримінальне провадження за № 0000201, відомості про яке 29 вересня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа.

З огляду на викладене, позивач просила суд визнати розпорядження КП «Міське агентство з приватизації житла» від 26 квітня 2019 року за № 290280, зареєстроване і записане у реєстрову книгу за № 12-41695 та свідоцтво про право власності від 26 квітня 2019 року, виданого ОСОБА_3 департаментом міського господарства ОМР на 467/1000 частин секції гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 недійсними; визнати свідоцтво про право власності, серія та номер: НОМЕР_4 , видане департаментом міського господарства Одеської міської ради Костіву Ярославу Омельяновичу недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на кімнату АДРЕСА_6 ; зобов`язати Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради вирішити питання щодо надання ОСОБА_2 , яка діє в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додаткової житлової площі у вигляді кімнати № НОМЕР_1 , площею 12,4 кв.м. у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Суворовським районним судом м. Одеси рішенням від 14 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишив без задоволення. Залишаючи без задоволення позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду доказів звернення ОСОБА_2 до органу приватизації та відмови у такій. Відмови органу приватизації, щодо неможливості реалізувати свої права на передачу у власність кімнати АДРЕСА_7 матеріали справи не містять, тому суд зазначив про можливість перевірити, чи взагалі порушені або порушуються права позивачки в частині неможливості реалізації нею свого права на приватизацію кімнати у гуртожитку. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин позивачем не надано.

Суд зауважив, що зміна нумерації кімнат у спірному гуртожитку відбулась після передачі гуртожитку від БМУ-10 до комунальної власності та після того, як відповідачі розпочали реалізовувати своє право на приватизацію кімнат шляхом отримання технічних паспортів у 2018 році. При наявності таких суперечностей ОСОБА_2 не обмежена у праві на звернення до органу місцевого самоврядування, зокрема до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради для внесення виправлень у її документах в частині нумерації виділеної їй кімнати, а як наслідок для реалізації свого права на її приватизацію.

Суд вважав, що посилання позивачки на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно вселились в займані приміщення та незаконно приватизували кімнати № НОМЕР_2 «а», та 23,24 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки таке не підтверджено в судовому засіданні.Ордери, видані відповідачам на право зайняття ними житлових кімнат у встановленому законом порядку не визнавались недійсними, та з такими вимогами ОСОБА_2 до суду не зверталась. Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_2 зазначала, що порядок користування житловими кімнатами у гуртожитку, які сторони по справі фактично займають на теперішній час, склався коли вона була ще малолітньою та продовжує існувати по сьогоднішній день.

Судом встановлено що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не знаходиться на квартирному обліку та не є такою, що потребує поліпшення житлових умов. Не перебування ОСОБА_2 на квартирному обліку, вказує на обґрунтованість відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про відмову їй у виділені додаткової кімнати у гуртожитку. Спірні кімната, на яку претендує позивач не виділялась їй, рішення про видачу ордеру не приймалось. Зважаючи на викладене, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин по справі, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовними вимогами, які є безпідставними, ґрунтуються на припущеннях, є не доведеними в частині порушення її прав та законного інтересу з боку відповідачів по справі. Відтак суд дійшов висновку про відсутність у позивачки порушеного права, яке підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість та незаконність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, ухваленого із порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі скаржник посилається на той факт, що ордер на кімнати № 24 (площею 17 кв. м.) та за № 25 (площею 12,4 кв. м.) на ім`я ОСОБА_3 не видавався, а тому займання даних кімнат і проживання відбулося без правових підстав. При цьому, у Суворівській адміністрації Одеської міської ради була відсутня інформація щодо наявності звільненого житла в гуртожитку по АДРЕСА_1 , так як кімнати АДРЕСА_8 та АДРЕСА_2 були зайняття Рашковець А.О. самовільно. Скаржник також зазначала, що реєстрація в паспорті ОСОБА_3 із зазначенням квартири АДРЕСА_8 не могла бути здійснено на законних підставах, так як її не було взагалі, на підтвердження чого також свідчить текст довіреності від 03 січня 2015 року, виданої на ім`я ОСОБА_7 , про те, що ОСОБА_3 на день видачі довіреності мала реєстрацію в кімнатах № НОМЕР_5 , що повністю відповідає реєстрації за ордером № 305 від 17 вересня 1996 року на вселення в кімнату АДРЕСА_6 , з допискою кімнати № 24. Проте правових підстав для такої дописки ОСОБА_3 не мала, оскільки розпорядження на займання та ордеру на кімнати 23, 25 у неї відсутні, що не могло бути підставою для видачі розпорядження органом приватизації житла.

(2) Позиція інших учасників справи

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 квітня 2025 року справа розподілена на головуючого суддю Коновалову В.А.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 травня 2025 року справу призначено до розгляду.

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином у відповідності до положень п. 3 ч. 8 ст. 128, ч. 5 ст. 130 ЦПК України.

Представники ОСОБА_2 адвокат Дубровська Г.В. та адвокат Ковальчук О.О. судові повістки отримали в електронних кабінетах Електронного суду 20.08.2025 року та 09.06.2025 року відповідно, що підтверджується довідками.

Представник відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - адвокат Бойко С.В., судову повістку отримав 07 червня 2025 року в електронному кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Пересипська районна адміністративні ОМР повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, шляхом отримання в електронному кабінеті Електронного суду судової повістки 07 червня 2025 року, що підтверджується довідкою.

КП «Одеське агентство з приватизації житла» про дату, час та місце розгляду справи повідомлено належним чином шляхом отримання судової повістки 26.08.2025 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 вересня 2025 року, яка занесена до протоколу судового засідання, відмовлено позивачу ОСОБА_2 , від імені якої діє адвокат Ковальчук О.О., про витребування доказів та визнання явки представника КП «Одеське агентство з приватизації житла» обов`язковою,з огляду на таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Повноваження суду апеляційної інстанції визначені частиною 1 статтею 367 ЦПК України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України встановлено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23 лютого 2006 року 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 зверталась до суду із клопотанням про витребування у КП «Міське агентство з приватизації житла» копії матеріалів з приватизаційних справ секцій у гуртожитку та з Юридичного департаменту Одеської міської ради витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суворовський районний суд м. Одеси ухвалою від 24 березня 2020 року клопотання ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_8 , про витребування доказів задовольнив частково. Витребував у КП «Міське агентство з приватизації житла» копії матеріалів з приватизаційних справ, які послугували проведенню приватизації житлових приміщень гуртожитку за адресою: АДРЕСА_9 , які належать на праві власності ОСОБА_3 та кімнати АДРЕСА_4 , яка належить на праві власності ОСОБА_4 .

На виконання зазначеної ухвали суду КП «Міське агентство з приватизації житла» надало копії матеріалів з приватизаційних справ.

ОСОБА_2 повторно зверталась до суду із клопотанням про витребування у КП «Міське агентство з приватизації житла» копії матеріалів.

КП «Міське агентство з приватизації житла» повторно надало копії матеріалів з приватизаційних справ.

При цьому, позивач та його представник були присутніми в судовому засіданні під час розгляду справи по суті та ухвалення оскаржуваного рішення суду, не заперечували проти закінчення з`ясування обставин у справі на підставі наявних у справі доказів та переходу до судових дебати. Крім того, будь-яких клопотання про витребування не заявляли потягом всього періоду перебування цивільної справи в суді апеляційної інстанції (протягом двох років), починаючи з дати звернення з апеляційної скаргою 19 жовтня 2023 року, яка також не місить будь-яких клопотань, а тому наявні підстави для відмови у задоволенні поданого клопотання про витребування доказів від 23 вересня 2025 року.

Стосовно клопотання про визнання явки представника КП «Одеське агентство з приватизації житла» обов`язковою, апеляційним судом зазначено, що в суді першої інстанції явка стороні не визнавалася обов`язковою та з огляду на положення ст. 379 ЦПК України, неявки будь-якої сторони, повідомленої належним чином про дату, час та місце судового розгляду, не перешкоджає розгляду справи за апеляційною скаргою по суті. Крім того, звертає увагу, що із апеляційною скаргою скаржник звернувся до суду 13.10.2023 року та на протязі перебування справи на розгляді в апеляційному суді із зазначеним вище клопотанням не звертався.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів звернення ОСОБА_2 до органу приватизації та відмови у такій.

Суд зауважив, що зміна нумерації кімнат у спірному гуртожитку відбулась після передачі гуртожитку від БМУ-10 до комунальної власності та після того, як відповідачі розпочали реалізовувати своє право на приватизацію кімнат шляхом отримання технічних паспортів у 2018 році. При наявності таких суперечностей ОСОБА_2 не обмежена у праві на звернення до органу місцевого самоврядування, зокрема до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради для внесення виправлень у її документах в частині нумерації виділеної їй кімнати, а як наслідок для реалізації свого права на її приватизацію.

Суд вважав, що посилання позивачки на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно вселились в займані приміщення та незаконно приватизували кімнати № НОМЕР_2 «а», та 23,24 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу, оскільки таке не підтверджено в судовому засіданні.Ордери, видані відповідачам на право зайняття ними житлових кімнат у встановленому законом порядку не визнавались недійсними, та з такими вимогами ОСОБА_2 до суду не зверталась. Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_2 зазначала, що порядок користування житловими кімнатами у гуртожитку, які сторони по справі фактично займають на теперішній час, склався коли вона була ще малолітньою та продовжує існувати по сьогоднішній день.

Судом встановлено що ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не знаходиться на квартирному обліку та не є такою, що потребує поліпшення житлових умов. Не перебування ОСОБА_2 на квартирному обліку, вказує на обґрунтованість відповіді Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради про відмову їй у виділені додаткової кімнати у гуртожитку. Спірні кімната, на яку претендує позивач не виділялась їй, рішення про видачу ордеру не приймалось.

Тому суд дійшов висновку про відсутність у позивачки порушеного права, яке підлягає захисту, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. (ст.4 ЦПК України).

Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом.

У частині третій статті 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України (ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно ч. 2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

З гідно п. 5 ч.1 ст.15 ЖК України виконавчі комітети районних, міських, районних у містах рад у межах і в порядку, встановлених цим Кодексом та іншими актами законодавства України, на території району, міста, району в місті здійснюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов (частина перша статті 36), а також контроль за станом цього обліку на підприємствах, в установах, організаціях (стаття 41), затверджують рішення про взяття громадян за місцем роботи на облік потребуючих поліпшення житлових умов (стаття 39).

За приписами ст.36, 39,41 ЖК України облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. Громадяни беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов - за місцем проживання - виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті. Контроль за станом обліку на підприємствах, в установах, організаціях громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється виконавчими комітетами місцевих рад і відповідними органами професійних спілок.

Відповідно до ст.42 ЖК України жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов.

Згідно ст. 60 ЖК України правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Кабінетом Міністрів України і Українською республіканською радою професійних спілок.

Питання, що регулюють облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм у безстрокове користування жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, призначених для постійного проживання, регламентовано Правилами обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР і Української Республіканської Ради профспілкових спілок від 11 грудня 1984 р. № 470 (далі за текстом Правила).

Так, згідно п.п. 37,38 Правил жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на квартирному обліку, крім випадків, передбачених законодавством Союзу РСР, Житловим кодексом УРСР цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР, а також випадків надання жилих приміщень за рішенням Ради Міністрів СРСР і Ради Міністрів УРСР.

Жилі приміщення громадянам надаються за місцем перебування їх на квартирному обліку, за винятком випадків надання жилих приміщень підприємствами, установами, організаціями, що не ведуть квартирний облік, своїм працівникам, які перебувають на обліку в виконавчому комітеті Ради народних депутатів за місцем проживання.

Громадянам, які перебувають на квартирному обліку, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, житловим кодексом УРСР, цими Правилами та іншими актами законодавства Української РСР.

Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень).

Згідно п. 69 Правил на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер (додаток N 7), який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі (пункт 73 Правил).

Судом першої інстанції встановлено, що 17.08.1984 року мати позивачки - ОСОБА_9 отримала від БМУ №10 АТ «Укргазбуд» посвідчення за № 11 на вселення в кімнати №26 та № НОМЕР_6 сімейного гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.171, т. 1). Разом зі ОСОБА_9 у гуртожиток була вселена позивачка, ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на той час була малолітньою дитиною.

05.11.2014 року позивачка отримала від БМУ №10 ПАТ «Укргазбуд» ордер №11 на її вселення з двома неповнолітніми дітьми в кімнату №26 гуртожитку.

Рішенням Одеської міської ради № 4722-V від 07.10.2009 року надано згоду на передачу у комунальну власність м. Одеси гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 10а.

Згідно з рішенням Виконкому Одеської міської ради від 25.08.2016 року № 253 гуртожиток за адресою: м. Одеса, вул. Шкодова гора, 10а прийнятий на баланс КП ЖКС «Пересипський».

20.02.2019 року Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради ОСОБА_2 видано ордер на жиле приміщення № 098 серія СР від 20.02.2019 року на право заняття житлового приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_10 , підстава видачі ордера розпорядження рай адміністрації № 43р від 31.01.2019 року.

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання від 11.03.2019 року, виданих Департаментом надання адміністративних послуг Одеської міської ради, за адресою: АДРЕСА_10 разом з позивачкою зареєстровані її діти ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

25.09.2019 року позивачка зверталась з заявою до голови Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про надання додаткової житлової площі у гуртожитку, посилаючись на те, що кімната АДРЕСА_2 в секції де вона проживає є вільною, тому просила вжити заходи щодо забезпечення реалізації житлових прав в інтересах дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 шляхом надання додаткової житлової площі у вигляді кімнати 25 площею 12,4 кв. м у гуртожитку по АДРЕСА_1 .

Листом від 22.10.2019 року Суворовська районна адміністрації Одеської міської ради повідомила позивачку, що згідно ч.1 ст. 43 Житлового Кодексу України та п.п. 37,38 «Правил обліку громадян, що потребують поліпшення житлових умов та надання їм житлових приміщень», житлові приміщення надаються тільки тим громадянам, які постійно зареєстровані та проживають у даному населеному пункті і перебувають на квартирному обліку у порядку черговості. Черговість надання житлових приміщень визначається з терміну взяття на облік. ОСОБА_2 на квартирному обліку Суворовської районної адміністрації ОМР не перебуває. Також повідомлено, що даних про звільнення кімнати АДРЕСА_11 у районній адміністрації відсутні. У зв`язку з вищевикладеним, підстав для розгляду зазначеного житлового питання у районній адміністрації відсутні.

Згідно довідки Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 15 від 19.03.2020 року, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_10 за місцем проживання при Суворівській райадміністрації на квартирному та кооперативному обліку не перебуває (а.с.63, т.1).

20.02.2019 року ОСОБА_9 (мати позивачки) отримала ордер № 099 серія СР на жиле приміщення на право заняття житлового приміщення у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_12 на підставі Розпорядження № 43р від 31.01.2019 року.

17.09.1966 року Одеською міською радою депутатів трудящихся Рашковець А.Г. видано ордер № 305 на вселення в дві кімнати № 23,24, площею 29,75 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , у складі 3-х осіб : ОСОБА_10 та ОСОБА_3 .

Під час розгляду справи судом першої інстанції досліджувався оригінал ордеру № 305 від 17.09.1966 року.

Згідно відомостей № Р4-10544-ф/л виданиї департаментом надання адміністративних послуг ОМР, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрована за адресою, АДРЕСА_9 з 02.07.1979 року.

17.12.2018 року між Суворовською районною адміністрацією ОМР та ОСОБА_3 укладено договір найму житла в будинках комунальної власності на право безстрокового користування житловим приміщенням кімнат АДРЕСА_13 .

Згідно зі Свідоцтвом про право власності виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 26.04.2019 року за № 12-41695 ОСОБА_3 є власником кім. 23,24, а саме 467/1000 частин, що складає 42,72 кв.м загальної площі у секції гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що ОСОБА_4 надано житлову кімнату АДРЕСА_14 на підставі Посвідчення № 10 від 15.10.1997 року на право зайняття житлової площі в сімейному гуртожитку. Таке право ОСОБА_4 надано на підставі спільного рішення адміністрації БМУ-10 та профспілкової організації.

17.12.2018 року між Суворовською районною адміністрацією ОМР та ОСОБА_4 укладено договір найму житла в будинках комунальної власності на право безстрокове користування житловим приміщенням кімнат АДРЕСА_6 . Згідно довідки ( форма 1) № 1015 від 10.12.2018 р. та довідки № К1-328309-ф/л від 06.12.2021 р. ОСОБА_4 зареєстрований на проживає за вказаною адресою з 22.10.1997 року.

Згідно зі Свідоцтвом про право власності виданого Департаментом міського господарства Одеської міської ради від 10.04.2019 року за № 12-41685 ОСОБА_4 є власником кімнати АДРЕСА_4 , а саме 194/1000 частин, що складає 17,73 кв.м загальної площі у секції гуртожитку за адресою: АДРЕСА_15 , 23,24, 25, АДРЕСА_3 .

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 12.12.2002 року, по гуртожитку АДРЕСА_1 убачається, що секція третього поверху зліва складається з п`яти житлових кімнат площею 12,2 кв.м, 9,1 кв.м, 12,4 кв. м, 17,0 кв.м, 12,2 кв.м, та загальних приміщень: кухні -9,7 кв.м, вбиральні 0,8 кв.м, ванної кімнати площею 1,3 кв.м, коридору 13,0 кв.м та 1,7 кв. м, вбудованої шафи - 0,4кв.м, 0,4 кв.м, 0,4 кв.м; 0.4 кв.м; 0,4 кв.м. При цьому нумерація кімнат у вказаній вище секції має дописку від руки.

Судом встановлено, що в матеріалах справи наявний технічний паспорт по секції третього поверху, виготовлений 20.12.2018 року з позначенням нумерації кімнат, які фактично займають сторони у даній справі на теперішній час

В обґрунтування реєстрації місця проживання у кімнатах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , останні надали до суду докази реєстрації за місцем їх проживання, а саме: копію довідки № 783 від 30.05.2017 року, копію Довідки № К1-328309-Ф/л від 06.12.2021р. про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_15 з 23.10.1997 р.; копію довідки № 784 від 30.05.2017 р., копію Довідки № Р1-328261-Ф/л від 06.12.2021 р, копія Довідки № Р4-7610-ф/л від 13.01.2022 року, копія Відомостей №Р4-10544-ф/л, копію Довідки №Р7-25425-ф/л від 01.02.2022 року про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_9 , з 02.07.1979 року.

Судом встановлено, що кімната АДРЕСА_11 , ОСОБА_2 не виділялась, рішення про видачу ордеру не приймалось.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Лише порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду про те, що позивачка оспорюючи незаконність заняття відповідачами житлових кімнат у гуртожитку та зазначаючи, що саме вона має право на отримання житлових кімнат, а проведена відповідачами приватизація порушує її право на приватизацію займаних нею житлових кімнат, так як змінилась їх нумерація, право на вселення до якої вона отримала, оскільки позивачем суду не надано доказів на те, що ОСОБА_2 зверталась до органу приватизації та їй було відмовлено у такій. Відмови органу приватизації, щодо неможливості реалізувати свої права на передачу у власність кімнати АДРЕСА_7 матеріали справи не містять.

Судом встановлено, що зміна нумерації кімнат у спірному гуртожитку відбулась після передачі гуртожитку від БМУ-10 до комунальної власності та після того, як відповідачі розпочали реалізовувати своє право на приватизацію кімнат шляхом отримання технічних паспортів у 2018р.

ОСОБА_2 не обмежена у праві на звернення до органу місцевого самоврядування, зокрема до Пересипської районної адміністрації Одеської міської ради для внесення виправлень у її документах в частині нумерації виділеної їй кімнати, а як наслідок для реалізації свого права на її приватизацію.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та достатніх доказів на підтвердження обставин, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 незаконно вселились в займані приміщення та незаконно приватизували кімнати №23,24 та АДРЕСА_6 .

Судом першої інстанції надана належна оцінка наданої ОСОБА_2 копії ордеру № 305 від 17.09.1966 року про право на зайняття ОСОБА_11 житлової кімнати № НОМЕР_2 , площею 12,75 кв.м. Так суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги копію ордера № 305, оскільки позивачем не надано його оригіналу. Разом з тим, судом оглянуто оригінал ордеру № 305 від 17.09.1966 року, наданий ОСОБА_3 , зміст якого спростовує твердження позивачки.

Оскільки ОСОБА_2 у встановленим у законом порядку суду не надано доказів перебування на квартирному обліку, кімната АДРЕСА_11 їй не виділялась, рішення про видачу ордеру не приймалось, то вимога про зобов`язання Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради розглянути питання щодо надання ОСОБА_2 , яка діє в інтересах дітей, додаткової житлової площі у вигляді кімнати № НОМЕР_1 у гуртожитку не підлягає задоволенню.

Ураховуючи викладені обставини колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено обставин порушення її прав з боку відповідачів.

Надані до суду апеляційної інстанції докази колегія суддів не приймає, оскільки вони подані з порушенням вимог т. 367 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що підставою для приватизації житла є ордер на вселення в житлове приміщення, однак ордер на кімнату АДРЕСА_8 на ім`я ОСОБА_3 не видавався, проживання відбулось без правових підстав, тому приватизація є незаконною не заслуговують на увагу, оскільки відповідачем ОСОБА_3 на підтвердження обставин видачі ордера на кімнати № НОМЕР_2 , № 24 надано суду для огляду оригінал ордеру № 305 від 17.09.1966 року, та досліджувалися судом першої інстанції.

Посилання скаржника на те, що кімнати під номером АДРЕСА_6 ніколи не існувало не заслуговують на увагу, оскільки судом першої інстанції надана належна оцінка вказаним обставинам.

Посилання скаржника на те, що за повідомленням СМУ № 10 «Укргазбуд» ОСОБА_2 знаходилась на квартирному обліку в СМУ -10 ПАТ «Укргазбуд», відомості про зазначених осіб які перебувають на квартирному обліку були передані до Суворовської державної адміністрації Одеської міської ради колегія суддів не приймає, з огляду на таке.

Судом встановлено, що рішенням Одеської міської ради № 4722-V від 07.10.2009 року надано згоду на передачу у комунальну власність м. Одеси гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно рішення Виконкому Одеської міської ради від 25.08.2016 року № 253 гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 прийнятий на баланс КП ЖКС «Пересипський».

У листі СМУ -10 ПАТ «Укргазбуд» від 20.06.2020 року зазначено, що ОСОБА_2 , яка мешкає в сімейному гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та її діти: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходились на квартирному обліку в СМУ -10 ПАТ «Укргазбуд» і відомості про знаходження вказаних осіб на квартирному обліку були надані Суворовській районній адміністрації Одеської міської раді.

СМУ -10 ПАТ «Укргазбуд», посилаючись у листі від 20.06.2020 року на передачу Суворовській районній адміністрації Одеської міської раді відомостей про знаходження ОСОБА_12 та її дітей на квартирному обліку, не вказує коли вказані відомості передавались Суворовській районній адміністрації Одеської міської раді та на підставі яких документів.

В матеріалах справи відсутні докази які б підтверджували вказані обставини.

Разом з тим, згідно довідки Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 15 від 19.03.2020 року, ОСОБА_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_10 за місцем проживання при Суворівській райадміністрації на квартирному та кооперативному обліку не перебуває.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку не надано доказів перебування на квартирному обліку.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав належної оцінки доводам сторін та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Апеляційна скарга не містить інших доводів та нових доказів на підтвердження вказаних обставин, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 жовтня 2025 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді Ю.П. Лозко

О.Ю. Карташов