Справа №442/5496/25
Провадження №2/442/1647/2025
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2025 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі: головуючої судді Гарасимків Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в Дрогобицький міськрайонний суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В підтвердження заявлених вимог посилається на те, що 29 вересня 2018 року, він та ОСОБА_3 уклали між собою шлюб, який був зареєстрований Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №321. У шлюбі вони прожили більше 6 років.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 27.05.2020 року).

Особливо впродовж 2025 року між ними постійно виникали сварки внаслідок того, що кожний із них мав різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Також, причиною сварок була відсутність у них спільних інтересів, несумісність їхніх характерів. ОСОБА_5 впродовж усього часу не надавала інформації про свої доходи та часто уникала видатків на утримання сім`ї, усі зароблені кошти витрачала виключно на свої потреби (придбання косметики, відвідування салонів краси, одержання косметологічних послуг). Натомість, ОСОБА_2 безпідставно звинувачувала у неспроможності ефективно вести господарство.

Крім того, ОСОБА_5 нерідко поводилась агресивно, часто ініціювала сварки з ним з малозначних приводів, в тому числі і на грунті ревнощів. З початку червня 2025 року вони перестали проживати разом та не ведуть спільного господарства. Так, ОСОБА_5 з початку червня 2025 року фактично проживає у своєї матері - ОСОБА_6 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , де вона і зареєстрована. Як пояснила ОСОБА_5 , вона планує створити сім`ю з іншим чоловіком, з яким має тривалі стосунки, а тому її проживання з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 створить для цього суттєві перешкоди.

Одночасно, він фактично проживає з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем їхньої реєстрації в будинку АДРЕСА_2 , що незаперечно підтверджується відповідним Актом про факт проживання/не проживання осіб та буде підтверджено Актом Служби у справах дітей Дрогобицької міської ради. Також, він та ОСОБА_5 остаточно припинили шлюбно-сімейні стосунки, а тому фактично вони перестали бути сім`єю, як це передбачено ст.3 Сімейного кодексу України. Спроби налагодити спільне життя є абсолютно безперспективними і збереження шлюбу стало суперечити його інтересам. Просить позов задоволити.

Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій крім заявлених позовних вимог про розірвання шлюбу, просить залишити з ним проживати дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , крім того від представника позивача адвоката Крамар Ю.М. поступила заява, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, просить позов задоволити в повному обязі.

Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подавала, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги визнає в повному обсязі, відтак суд знаходить можливим провести розгляд справи та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів за правилами спрощеного позовного провадження, при цьому відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснює фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи суд дійшов таких висновків.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуттів любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні, ворожнечі - все це негативно відбивається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що ґрунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги всіх членів сім`ї.

Статтею 24 СК України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

У відповідності до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя.

Відповідно до ст.109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»№11 від 21.12.2007року проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

У статті 112 СК України регламентовано, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей, інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 3, 4 ст.56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , 29 вересня 2018 року було зареєстровано шлюб Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №321.

В шлюбі народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу.

Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі позивача, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права подружжя, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Відповідно до вимог ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч.3 ст.115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Крім того, судом взято до уваги той факт, що від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який на даний час проживає з батьком, позивачем по справі.

Вказані обставини підтверджуються долученим до матеріалів справи доказами, зокрема: Актом обстеження умов проживання від 12.08.2025 року з якого вбачається, що умови проживання у квартирі за адресою : АДРЕСА_2 , задовільні; в будинку є електропостачання, вода з колодязя, будинок опалюється дровами, в будинку є необхідні меблі, побутова техніка; дитина забезпечена сезонним одягом, взуттям.

Як вбачається із Витягу №008795/35-2025р., ОСОБА_1 зареєстрований за адресою : АДРЕСА_2 .

Як вбачається із Витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та гнаявності судимості», . ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , незнятої чи непогашеної судимості немає.

Як вбачається із довідки за №01-25/42 від 11.07.2025р., дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зарахований в заклад дошкільної освіти №30 «Волошка» з 23.06.2022року, групу раннього віку і навчається по даний час; дитина ОСОБА_4 доглянутий, до дитсадку завжди приходить охайний, в чистій одежі та взутті, забезпечений необхідним приладдям, іграшками, завжди чемний, ввічливий, привітний, скарг з боку дитини з приводу застосування відносно нього насильства чи образ з боку членів сім`ї ніколи не висловлював, дитину в дитячий садок приводить і забирає батько, який також приймає участь в батьківських зборах та оплачує перебування дитини в дитсадку. Відношення дитини до батьків виключно позитивне, стосунки між батьком і дитиною теплі та доброзичливі.

Як вбачається з Акту огляду про фактичне проживання громадян від 10.07.2025р., в квартирі АДРЕСА_1 проживають громадяни: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

Як вбачається із Витягу з реєстру територіальної громади від 17.07.2025р., ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , тобто ОСОБА_4 проживає разом із своїм батьком ОСОБА_1 , який приймає участь в утриманні житла, приймає активну участь у вихованні дитини, утримує її та виховує самостійно.

Як вбачається із Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та участі батьків у її утриманні та вихованні від 17.09.2025р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В., між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено вищевказаний Договір стосовно визначення місця проживання, утримання та участі у вихованні спільної малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона, згідно з вимогами частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

Верховний Суд неодноразово у своїх постановах, зокрема у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про призначення місця проживання дитини.

Таким чином, залишення дитини проживати разом із батьком не свідчить, що суд вирішує питання визначення місця проживання дитини, а лише констатує з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, та судом встановлено тільки те, що після припинення шлюбних відносин дитина залишається з позивачем.

Крім того, відповідач не спростовувала за допомогою належних та допустимих доказів факту проживання дитини разом із нею, як і не подавала жодного доказу на підтвердження проживання дитини разом із нею, натомість сторонами подано до суду Договір між батьками, щодо здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини та участі батьків у її утриманні та вихованні від 17.09.2025р., посвідченого приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Радзієвською О.В., про що свідчить, що сторони (подружжя) добровільно визначили місце проживання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після припинення їх шлюбних відносин, оскільки останній проживає разом із позивачем за адресою реєстрації : АДРЕСА_2 , тобто з батьком, більше прив`язаний до нього та краще знаходить з ним спільну мову, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання свого сина та його перебування на повному фінансовому утриманні батька.

Аналізуючи викладене, судом встановлено та враховано, що саме батько виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, враховано належні умови виховання та проживання дитини, враховуючи, що сторони дійшли згоди, щодо місця проживання їх спільної дитини, після припинення їх шлюбних відносин та беручи до уваги аналіз норм сімейного законодавства, вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначити місце проживання дитини залишається за кожним з батьків, і питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини,

Таким чином, судом встановлено, що позивач самостійно виховує та утримує свого малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відтак залишення проживати після розірвання шлюбу батьків малолітнього сина саме з батьком, позивачем по справі, відповідатиме його інтересам і сприятиме його гармонійному розвитку в спокійному та безпечному середовищі, і саме таку домовленість - проживання дитини саме з батьком, після припинення шлюбних відносин між ними, сторони вирішили закріпити саме судовим рішенням, відтак заявлені вимоги в тій частині є підставними в повній мірі та такі, що підтверджуються належними доказами і відповідають якнайкращим інтересам дитини.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 315, 317, 354 ЦПК України, ст.ст.110, 112, ч.1 160, ч.1 ст.161 СК України, суд,-

ВИ Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладений 29 вересня 2018 року та зареєстрований Дрогобицьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, актовий запис №321.

Після розірвання шлюбу прізвища сторін залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн., сплачений при поданні позову до суду.

Рішення суду, після набрання ним чинності, направити Відділу Державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дрогобичі Дрогобицького району Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для реєстрації факту розірвання шлюбу.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 їх спільну дитину - малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за їх згодою, залишити проживати разом з його батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як основним та єдиним утримувачем, та таким, що самостійно виховує неповнолітню дитину: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі :

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Суддя : Л.І. Гарасимків