Справа № 457/1313/24
провадження №2/457/22/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Трускавець

Трускавецький міський суд Львівської області

в складі головуючого-судді Марчука В.І.,

секретар судового засідання Ярова О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Трускавці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну правового режиму нерухомого майна та встановлення порядку користування майном,

з участю позивача ОСОБА_3 та його представника адвоката Гавдьо Б.Р.,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернувся до Трускавецького міського суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про зміну правового режиму нерухомого майна та встановлення порядку користування майном. Позов мотивований тим, що сторони отримали у спадщину по частки об`єкта незавершеного будівництва фітнес клубу з офісними приміщеннями, що знаходяться у АДРЕСА_1 . На підставі отриманих свідоцтв про право на спадщину за законом було здійснено відповідну державну реєстрацію прав на цей об`єкт нерухомого майна. В подальшому внаслідок завершення будівництва, був змінений статус на житловий будинок. На початку експлуатації будинку у позивача з відповідачем почали виникати постійні непорозуміння та конфлікти щодо користування цим будинком. Сторони в основному фактично визначили приміщення якими кожен з них має користуватися, відповідач повністю усунувся від обов`язків щодо утримання будинку та його експлуатаційних витрат. У позивача постійно виникають непорозуміння з постачальниками комунальних послуг, оскільки усі договори на їх постачання, укладені з відповідачем. На неодноразові пропозиції позивача юридично визначити частки у цьому будинку та встановити порядок користування приміщеннями, які у ньому знаходяться в позасудовому порядку, відповідач відмовився. Власниками будинку АДРЕСА_1 є дві особи, а саме позивач і відповідач, і зміна правового режиму спільної сумісної власності на спільну часткову власність в даному випадку буде згідно закону відповідати в рівних частинах кожному із співвласників по частці. З метою забезпечення балансу інтересів сторін та об`єктивного визначення порядку користування приміщеннями спільного будинку відповідно до ідеальних часток, позивачем було замовлено незалежну експертизу для визначення відповідних варіантів з врахуванням того, що співласники уже тривалий час фактично користуються окремими приміщеннями будинку. Згідно висновку судового експерта Ляш І.І. № 522/24 від 25.06.2024 року є можливість здійснити порядок користування житловим будинком, розташованого по АДРЕСА_1 двома співвласниками у відповідності до вимог п. 5.19, п. 5.20, п. 5,22 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки». Кожному співвласнику буде можливість використовувати входи і виходи до будинку (у відповідності до вимог п. 3.11, 6.1, п. 6.2, п. 6.15 Методичних рекомендацій 2016 р. КНДІСЕ). На розгляд сторін та суду експертом пропонується наступні два варіанти. 1-й варіант: в окреме користування пропонується виділити такі приміщення позначені на поверховому плані літерами: виділити у користування першому співвласнику ОСОБА_5 такі приміщення позначені на поверховому плані літерами: Літ. 2 спортзал - 21,0 кв. м., літ. 7 санвузол - 1,9 кв. м., літ. 8 спортзал - 51,8 кв. м. (підвал); - виділити у користування другому співвласнику ОСОБА_6 такі приміщення позначені на поверховому плані літерами: літ. 3 коридор - 1,6 кв. м., літ. 4 коридор - 6,9 кв. м., літ. 5 роздягалка - 8,6 кв. м., літ. 6 сауна - 4,1 кв. м. (підвал); - виділити у спільне користування обох співвласників приміщення літ. 1 коридор - 10,0 кв. м. (підвал). Перший поверх: першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 15 кімната - 17,9 кв. м., літ. 16 санвузол - 2,2 кв. м., літ. 17 санвузол - 2,2 кв. м., літ. 18 кімната - 19,0 кв. м., літ. 20 кімната - 7,6 кв. м., частину приміщення літ. 10 - коридор - (1,36 м х 2,79 м) 3,8 кв. м; другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 11 роздягалка - 7,7 кв. м., літ. 12 коридор - 5,7 кв. м., літ. 13 душова - 1,5 кв. м., літ. 14 санвузол - 1,5 кв. м., літ. 19 кімната - 16,5 кв. м. Виділити у спільне користування обох співвласників приміщення: літ. 9 коридор - 8,8 кв. м. і частину приміщення літ. 10 коридор - 16,1 кв. м. Другий поверх: першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 23 кімнату - 16,1 кв. м., літ. 24 санвузол - 2,3 кв. м., літ. 25 кімнату - 11,2 кв. м., літ. 26 санвузол -2,1 кв. м., літ. 29 кімнату - 16,4 кв. м., літ. 30 санвузол - 2,8 кв. м.; другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 27 кімнату - 11,6 кв. м., літ. 28 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 31 кімнату - 21,0 кв. м., літ. 32 санвузол - 4,3 кв. м. Виділити у спільне користування приміщення літ. 21 коридор - 8,8 кв. м., літ. 22 коридор - 9,0 кв. м. Мансардний поверх: другому співвласнику ОСОБА_6 , виділити приміщення: літ. 35 кімнату - 57,4 кв. м., літ. 36 гардеробну - 4,7 кв. м., літ. 37 кімнату - 6,5 кв. м., літ. 38 кімнату - 16,8 кв. м., літ. 39 ванну - 3,5 кв. м., літ. 40 туалет - 3,2 кв. м. Приміщення літ. 33 коридор 8,8 кв. м., літ. 34 паливну 7,6 кв. м. виділити у спільне користування обох співвласників. Площа приміщень, які пропонується виділити у спільне користування обох співвласників становить 69,1 кв. м. Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування першому співвласнику становить 178,3 кв. м. Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування другому співвласнику становить 185,2 кв. м. Реальна частка першого співвласника ОСОБА_1 у житловому будинку складатиме 49/100 ід. ч. Реальна частка другого співвласника ОСОБА_2 у житловому будинку складатиме 51/100 ід. ч. 2-й Варіант. Підвальні приміщення: першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення позначені літерами: літ. 2 спортзал 21,0 кв. м., літ. 8 спортзал 51,8 кв. м.; другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 3 коридор 1,6 кв. м., літ. 4 коридор - 6,9 кв. м. літ. 5 роздягалка 8,6 кв. м., літ. 6 сауна 4,1 кв. м., літ. 7 санвузол 1,9 кв. м. Виділити у спільне користування обох співвласників приміщення літ. 1 коридор 10,0 кв. м. 1-й поверх: першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 15 кімнату 17,9 кв. м., літ. 16 санвузол 2,2 кв. м.; другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 10- коридор (частину) 14,5 кв. м., літ. 11- роздягалку 7,7 кв. м., літ. 12 коридор 5,7 кв. м., літ. 13 душову 1,5 кв. м., літ. 14 санвузол 1,5 кв. м., літ. 17 санвузол 2,2 кв. м., літ. 18 кімнату 19,0 кв. м., літ. 19 кімнату 16,5 кв. м., літ. 20 7,6 кв. м. Виділити у спільне користування обох співвласників: літ. 9 коридор 8,8 кв. м., літ. 10- коридор (частину) 5,4 кв. м. 2-й поверх: першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення літ. 22 коридор - 9,0 кв. м., літ. 23 кімнату - 16,1 кв. м., літ. 24 санвузол - 2,3 кв. м., літ. 25 кімнату - 11,2 кв. м., літ. 26 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 27 кімнату - 11,6 кв. м., літ. 28 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 29 кімнату - 16,4 кв. м., літ. 30 санвузол - 2,8 кв. м., літ. 31 кімнату - 21,0 кв. м., літ. 32 санвузол - 4,3 кв. м. Приміщення літ. 21 коридор - 8,8 кв. м. виділити у спільне користування обох співвласників. Мансардний поверх: другому співвласнику ОСОБА_6 , виділити приміщення: літ. 35 кімнату - 57,4 кв. м., літ. 36 гардеробну - 4,7 кв. м., літ. 37 кімнату - 6,5 кв. м., літ. 38 кімнату - 16,8 кв. м., літ. 39 ванну - 3,5 кв. м., літ. 40 туалет - 3,2 кв. м. Приміщення літ. 33 коридор - 8,8 кв. м., літ. 34 паливну - 7,6 кв. м. виділити у спільне користування обох співвласників. Площа приміщень, які пропонується виділити у спільне користування обох співвласників становить 49,4 кв. м. Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування першому співвласнику становить 191,8 кв. м. Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування другому співвласнику становить 191,4 кв. м. Реальна частка першого співвласника ОСОБА_1 у житловому будинку складатиме 1/2 ід. ч. Реальна частка другого співвласника ОСОБА_2 у житловому будинку складатиме 1/2 ід. ч. З врахуванням цієї обставини позивач зазначає, що перший варіант найбільше відповідає фактичному користуванню на даний час. Те, що за наслідками встановлення такого порядку користування у мене ОСОБА_7 менше площі, не суперечить його інтересам, в той час не заперечує і щодо другого варіанту поділу. Просить змінити правовий режим майна зі спільної сумісної власності, припинивши його, на спільну часткову власність, визначившиОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частці житлового будинку АДРЕСА_1 кожному. Визначити наступний порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування співвласникам приміщень, що відповідає 1 варіанту запропонованого експертом.

Представником відповідача ОСОБА_2 подано відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що заперечує щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи. Так, позивачем і відповідачем оформлено спадщину по ід. ч. на об`єкт незавершеного будівництва фітнес-клубу з офісними приміщеннями по АДРЕСА_1 . Готовність цього об`єкту нерухомості на час відкриття спадщини становила 87% відповідно до запису у Витязі про право власності на нерухоме майно № 21401355 від 24.12.2008. В подальшому позивачем та відповідачем було здійснено реконструкцію цього нерухомого майна в житловий будинок. Присвоєно поштову адресу в АДРЕСА_1 . При введенні в експлуатацію після реконструкції та набутті права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 у 2018 році позивач відмовився виділяти частки і будинок був зареєстрований за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності. Позивач протягом наступних років лише обіцяв виділ часток згідно домовленостей, але їх не дотримався, про що свідчить даний позов. Жодних «постійних непорозумінь та конфліктів щодо користування цим будинком», як зазначив у своїй позовній заяві ОСОБА_7 , ні до завершення його будівництва і початку експлуатації, ні після, не було зовсім. ОСОБА_7 і члени його сім`ї ніколи не проживали в будинку, жодного дня, оскільки їхнє постійне місце проживання знаходиться в зовсім іншому житловому будинку, розташованому за адресою АДРЕСА_2 . Зазначає, що ніколи не перешкоджав позивачу користування будинком, і що жодних «постійних непорозумінь та конфліктів щодо користування цим будинком» між співвласниками не було, натомість сторони завжди взаємно мали безперешкодний доступ до приміщень будинку і користувалися ними у власних цілях відповідно до вищезгаданої усної домовленості про розподіл і користування ще від 2013 року. Саме ОСОБА_8 був ініціатором і виконавцем офіційної реєстрації домогосподарства в цьому будинку та отримання будинкової книги, а також підготував всю необхідну документацію та виконав всі необхідні дії для приєднання будинку до користування/постачання всіх комунальних послуг, зокрема, електропостачання, газопостачання, водопостачання і водовідведення. виключно ОСОБА_8 щомісяця передає показники лічильників за кожним видом комунальних послуг, незважаючи на те, що ОСОБА_8 і його сім`я з березня 2022 року, у зв`язку з війною, тимчасово не проживають в цьому будинку. Також наслідок дій з боку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відбулося повне припинення постачання електроенергії в будинок, тобто це відбулося повністю з вини позивача і при повному його усвідомленні наслідків зроблених ним дій, і такі його дії спричинили припинення постачання електроенергії не лише для приміщень будинку, які використовує ОСОБА_7 , але також для приміщень будинку, якими постійно користується ОСОБА_9 . Заборгованість за користування комунальними послугами в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 спричинена не ОСОБА_10 , а діяльністю ОСОБА_3 в цьому будинку, за період часу з березня 2022 року, від коли, у зв`язку з війною, відповідач з сім`єю тимчасово не проживають в цьому будинку, і до цього часу. Наголошує, що у вищезгаданому будинку існують заборгованості за спожиту електроенергію, спожитий природний газ, водопостачання та водовідведення лише з причин користування сама ОСОБА_11 , який одноосібно несе відповідальність за наявні заборгованості. ОСОБА_8 ніколи не відмовлявся вирішити питання з позивачем щодо юридичного (фактичного, остаточного) поділу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в позасудовому порядку, завжди був у комунікації з ОСОБА_11 і неодноразово звертався до нього щодо вирішення цього питання по справедливості на основі існуючих між сторонами домовленостей щодо поділу їх спільного майна, успадкованого після смерті їх матері ОСОБА_12 . Між позивачем, відповідачем і свідками укладено угоду (домовленість), відповідно до якої у вищевказаному житловому будинку мають бути визначені частки не рівними, а саме частка ОСОБА_13 має бути більшою на загальної площі вищезгаданої квартири, а частка ОСОБА_3 відповідно має бути меншою на загальної площі цієї квартири. Аналогічні зміни часток з мають відбутись у власності на земельну ділянку для обслуговування цього житлового будинку, а саме частка ОСОБА_13 має бути більшою на загальної площі вищезгаданої квартири, а частка позивача відповідно має бути меншою на загальної площі цієї квартири. Оскільки зміна правового режиму з спільної сумісної власності на спільну часткову власність не забезпечить реальний поділ вищезгаданого житлового будинку між його співвласниками відповідно до їх часток в натурі, то з опису в позовній заяві ОСОБА_3 очевидно, що останній просить суд змінити правовий режим спільної власності лише з метою визначення часток у цьому будинку сторін у справі рівними, тобто по , не беручи до уваги ні значні капіталовкладення і фізичну працю витрачені відповідачем і його сім`єю на виконання завершення будівництва і проведення реконструкції цього нерухомого майна у житловий будинок, зокрема виконання будівельних робіт і внутрішніх оздоблювальних робіт на мансардному поверсі будинку повністю за кошти ОСОБА_13 і його сім`ї, також очевидно, що ОСОБА_7 у такий спосіб намагається ухилитися від виконання вищеописаної угоди з ОСОБА_10 і свідками. Позивач жодного разу і в жоден спосіб не повідомляв відповідача, про те, що ОСОБА_7 замовив у ФОП ОСОБА_14 виготовлення нового технічного паспорта для вищевказаного житлового будинку і про те, що новий технічний паспорт для цього будинку було виготовлено 09.01.2024 року. Оскільки ОСОБА_8 не замовляв виготовлення вищезгаданого технічного паспорта для житлового будинку і не отримував його ні від ФОП ОСОБА_14 , ні від позивача, то таким чином ОСОБА_15 було відмовлено у наданні передбаченої Законом можливості попередньо ознайомитись зі змістом документу, який стосується його і його майна, та перевірити його на предмет того, чи все відображене в цьому документі. Технічний паспорт житлового будинку від 09.01.2024 року містить недостовірну інформацію щодо окремих приміщень житлового будинку, їх функціонального призначення і житлової площі, що спричинило хибний висновок судового експерта. Здійснюючи від 20.06.2018 р. право спільної сумісної власності щодо вищезгаданого житлового будинку ОСОБА_16 і ОСОБА_4 володіють, користуються і розпоряджаються цим будинком відповідно до статті 369 ЦКУ. ОСОБА_8 і ОСОБА_7 жодного разу не намагалися визначати і навіть не обговорювали «порядок володіння та користування майном». Також зазначає, що обидва представлені у позовній заяві варіанти порядку користування приміщеннями будинку ґрунтуються на документах, в яких є суттєві недоліки, помилки і недостовірна інформація.

Ухвалою судді Трускавецького міського суду Львівської області від 14 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою судді Трускавецького міського суду Львівської області від 28 квітня 2025 року підготовче провадження закрито та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_7 у судовому засіданні просив позовні вимоги задоволити.

Представник позивача ОСОБА_7 адвокат Гавдьо Б.Р. в судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задоволити позовні вимоги з підстав наведені у ній.

Відповідач ОСОБА_8 у судове засідання не з`явився, однак на адресу суду його представники - адвокати Оксененко Д.О. та Кріль В.Я. подали заяви про розгляд справи без їх участі, адвокат Кійко А.І. подав заяву про відкладення розгляду справи.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

За частиною 1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

У частинах 1, 2 ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 368 і ч. 2 ст. 372 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

Згідно до роз`яснень, що містяться у Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватно власності» від 22.12.1995 року № 20 розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна.

Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

При визначенні розміру часток у майні, суд виходить із положень ст. 370 ЦК України, вважаючи, що розмір часток кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За змістом статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У відповідності до ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється.

Частинами 1, 2 ст. 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Судом за наявними матеріалами справи встановлено, що згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 134443842 від 15.08.2018 року житловий будинок загальною площею 432,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної сумісної власності з розміром частки 1, належить на праві власності ОСОБА_5 .

Також згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, індексний номер 385864950 від 08.07.2024 року, які міститься у матеріалах справи, житловий будинок загальною площею 432,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності з розміром частки 1, належить на праві власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Таким чином, спірний житловий будинок належить на праві спільної сумісної власності позивачу та відповідачу.

Встановлено, що сторонам не вдалось врегулювати питання виділу часток у спільному майні та користуванням цим майном в позасудовому порядку.

За ч.ч.1, 2, 3 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Оскільки спірний житловий будинок АДРЕСА_1 переданий у спільну сумісну власність двом співвласникам без визначення їх часток у праві власності, виходячи з рівності часток співвласників, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в даному житловому будинку становить по 1/2.

Як роз`яснено в п. 2Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема за позовами про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

Відповідна правова позиція висловлена Верховного Суду України в постанові від 17 лютого 2016 року справа №6-1500цс15.

Відповідно до частини першої ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Вказана норма регулює порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. При встановленні порядку користування нерухомим майном кожному із співвласників передається в користування конкретна частина нерухомості, виходячи із його частки в праві спільної власності. Разом з тим, виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, від якого не відійшов Верховний Суд у постанові від 31 липня 2019 року у справі № 127/7320/13 (провадження № 61-18125св18).

За нормою частини першої ст.360 Цивільного кодексу України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Дана правова норма кореспондується з положеннями ст. 150 Житлового кодексу України, відповідно до якої визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: проживати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як роз`яснено в п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20, квартира, якає спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи з положень статті 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Так, згідно висновку судового експерта Ляш І.І. № 522/24 від 25 червня 2024 року, який запропонований позивачем ОСОБА_11 , є можливість визначити порядок користування житловим будинком, розташованого по АДРЕСА_1 двома співвласниками у відповідності до вимог п. 5.19, п. 5.20, п. 5,22 ДБН В.2.2-15:2019 «Житлові будинки». Кожному співвласнику буде можливість використовувати входи і виходи до будинку.

Згідно висновку № 522/24 від 25 червня 2024 року є два варіанти користування житловим будинком.

1-й варіант. В окреме користування пропонується виділити такі приміщення позначені на поверховому плані літерами:

- виділити у користування першому співвласнику ОСОБА_5 такі приміщення позначені на поверховому плані літерами: Літ. 2 спортзал - 21,0 кв. м., літ. 7 санвузол - 1,9 кв. м., літ. 8 спортзал - 51,8 кв. м. (підвал);

- виділити у користування другому співвласнику ОСОБА_6 такі приміщення позначені на поверховому плані літерами: літ. 3 коридор - 1,6 кв. м., літ. 4 коридор - 6,9 кв. м., літ. 5 роздягалка - 8,6 кв. м., літ. 6 сауна - 4,1 кв. м. (підвал);

- виділити у спільне користування обох співвласників приміщення літ. 1 коридор - 10,0 кв. м. (підвал)

Перший поверх:

- першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 15 кімната - 17,9 кв. м., літ. 16 санвузол - 2,2 кв. м., літ. 17 санвузол - 2,2 кв. м., літ. 18 кімната - 19,0 кв. м., літ. 20 кімната - 7,6 кв. м., частину приміщення літ. 10 - коридор - (1,36 м х 2,79 м) 3,8 кв. м;

- другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 11 роздягалка - 7,7 кв. м., літ. 12 коридор - 5,7 кв. м., літ. 13 душова - 1,5 кв. м., літ. 14 санвузол - 1,5 кв. м., літ. 19 кімната - 16,5 кв. м.

Виділити у спільне користування обох співвласників приміщення: літ. 9 коридор - 8,8 кв. м. і частину приміщення літ. 10 коридор - 16,1 кв. м.

Другий поверх

Першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 23 кімнату - 16,1 кв. м., літ. 24 санвузол - 2,3 кв. м., літ. 25 кімнату - 11,2 кв. м., літ. 26 санвузол -2,1 кв. м., літ. 29 кімнату - 16,4 кв. м., літ. 30 санвузол - 2,8 кв. м.

Другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 27 кімнату - 11,6 кв. м., літ. 28 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 31 кімнату - 21,0 кв. м., літ. 32 санвузол - 4,3 кв. м.

Виділити у спільне користування приміщення літ. 21 коридор - 8,8 кв. м., літ. 22 коридор - 9,0 кв. м..

Мансардний поверх:

Другому співвласнику ОСОБА_6 , виділити приміщення: літ. 35 кімнату - 57,4 кв. м., літ. 36 гардеробну - 4,7 кв. м., літ. 37 кімнату - 6,5 кв. м., літ. 38 кімнату - 16,8 кв. м., літ. 39 ванну - 3,5 кв. м., літ. 40 туалет - 3,2 кв. м.

Приміщення літ. 33 коридор 8,8 кв. м., літ. 34 паливну 7,6 кв. м. виділити у спільне користування обох співвласників.

Площа приміщень, які пропонується виділити у спільне користування обох співвласників становить 69,1 кв. м.

Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування першому співвласнику становить 178,3 кв. м..

Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування другому співвласнику становить 185,2 кв. м.

Реальна частка першого співвласника ОСОБА_1 у житловому будинку складатиме 49/100 ід. ч.

Реальна частка другого співвласника ОСОБА_2 у житловому будинку складатиме 51/100 ід. ч.

2-й варіант. Підвальні приміщення:

Першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення позначені літерами: літ. 2 спортзал 21,0 кв. м., літ. 8 спортзал 51,8 кв. м.

Другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 3 коридор 1,6 кв. м., літ. 4 коридор - 6,9 кв. м. літ. 5 роздягалка 8,6 кв. м., літ. 6 сауна 4,1 кв. м., літ. 7 санвузол 1,9 кв. м.

Виділити у спільне користування обох співвласників приміщення літ. 1 коридор 10,0 кв. м.

Перший поверх:

Першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 15 кімнату 17,9 кв. м., літ. 16 санвузол 2,2 кв. м.

Другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 10- коридор (частину) 14,5 кв. м., літ. 11- роздягалку 7,7 кв. м., літ. 12 коридор 5,7 кв. м., літ. 13 душову 1,5 кв. м., літ. 14 санвузол 1,5 кв. м., літ. 17 санвузол 2,2 кв. м., літ. 18 кімнату 19,0 кв. м., літ. 19 кімнату 16,5 кв. м., літ. 20 7,6 кв. м.

Виділити у спільне користування обох співвласників: літ. 9 коридор 8,8 кв. м., літ. 10- коридор (частину) 5,4 кв. м.

Другий поверх :

Першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення літ. 22 коридор - 9,0 кв. м., літ. 23 кімнату - 16,1 кв. м., літ. 24 санвузол - 2,3 кв. м., літ. 25 кімнату - 11,2 кв. м., літ. 26 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 27 кімнату - 11,6 кв. м., літ. 28 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 29 кімнату - 16,4 кв. м., літ. 30 санвузол - 2,8 кв. м., літ. 31 кімнату - 21,0 кв. м., літ. 32 санвузол - 4,3 кв. м.

Приміщення літ. 21 коридор - 8,8 кв. м. виділити у спільне користування обох співвласників.

Мансардний поверх:

Другому співвласнику ОСОБА_6 , виділити приміщення: літ. 35 кімнату - 57,4 кв. м., літ. 36 гардеробну - 4,7 кв. м., літ. 37 кімнату - 6,5 кв. м., літ. 38 кімнату - 16,8 кв. м., літ. 39 ванну - 3,5 кв. м., літ. 40 туалет - 3,2 кв. м.

Приміщення літ. 33 коридор - 8,8 кв. м., літ. 34 паливну - 7,6 кв. м. виділити у спільне користування обох співвласників.

Площа приміщень, які пропонується виділити у спільне користування обох співвласників становить 49,4 кв. м.

Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування першому співвласнику становить 191,8 кв. м.

Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування другому співвласнику становить 191,4 кв. м.

Реальна частка першого співвласника ОСОБА_1 у житловому будинку складатиме 1/2 ід. ч.

Реальна частка другого співвласника ОСОБА_2 у житловому будинку складатиме 1/2 ід. ч.

Водночас, судом враховано те, що представником відповідача ОСОБА_13 адвокатом Потічною Н.Ю. (яка в подальшому припинила представництво відповідача) при подачі відзиву на позовну заяву подано пропозиції поділу (порядку користування) житлового будинку АДРЕСА_1 , що є у спільній власності сторін. Однак, протягом розгляду справи судом, стороною відповідача жодним чином не було підтримано чи висловлено думки таких варіантів порядку користування житловим будинком, що унеможливило розуміння позиції сторони відповідача щодо варіантів розподілу запропонованих представником відповідача.

Проаналізувавши усі варіанти розподілу майна, які запропоновані експертом, врахувавши думку учасників судового провадженні, та заздалегідь усталений поділ користування житловим будинком позивачем та відповідачем, суд дійшов такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що за тривалий час між сторонами склався усталений порядок користування житловим будинком, оскільки відповідач з сім`єю тимчасово проживає за межами кордону України.

Спірні правовідносини щодо визначення певного порядку користування майном не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, і у разі виникнення необхідності такий може бути змінений як за домовленістю співвласників майна, так і судом.

Судом, під час судових засідань було з`ясовано, що сторони вирішити мирним шляхом відповідний спір щодо користування нерухомим майном не можуть, а відтак, проаналізувавши матеріали справи, наявний висновок експерта, приходить до висновку, що найбільш прийнятним для сторін та таким, що визначить остаточне вирішення спору між сторонами є перший варіант визначення порядку користування житловим будинком запропонований експертом ОСОБА_17 , а саме: виділити у користування першому співвласнику ОСОБА_5 такі приміщення позначені на поверховому плані літерами: Літ. 2 спортзал - 21,0 кв. м., літ. 7 санвузол - 1,9 кв. м., літ. 8 спортзал - 51,8 кв. м. (підвал); виділити у користування другому співвласнику ОСОБА_6 такі приміщення позначені на поверховому плані літерами: літ. 3 коридор - 1,6 кв. м., літ. 4 коридор - 6,9 кв. м., літ. 5 роздягалка - 8,6 кв. м., літ. 6 сауна - 4,1 кв. м. (підвал); виділити у спільне користування обох співвласників приміщення літ. 1 коридор - 10,0 кв. м. (підвал).

Перший поверх:

- першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 15 кімната - 17,9 кв. м., літ. 16 санвузол - 2,2 кв. м., літ. 17 санвузол - 2,2 кв. м., літ. 18 кімната - 19,0 кв. м., літ. 20 кімната - 7,6 кв. м., частину приміщення літ. 10 - коридор - (1,36 м х 2,79 м) 3,8 кв. м;

- другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 11 роздягалка - 7,7 кв. м., літ. 12 коридор - 5,7 кв. м., літ. 13 душова - 1,5 кв. м., літ. 14 санвузол - 1,5 кв. м., літ. 19 кімната - 16,5 кв. м.

Виділити у спільне користування обох співвласників приміщення: літ. 9 коридор - 8,8 кв. м. і частину приміщення літ. 10 коридор - 16,1 кв. м.

Другий поверх:

- першому співвласнику ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 23 кімнату - 16,1 кв. м., літ. 24 санвузол - 2,3 кв. м., літ. 25 кімнату - 11,2 кв. м., літ. 26 санвузол -2,1 кв. м., літ. 29 кімнату - 16,4 кв. м., літ. 30 санвузол - 2,8 кв. м.

- другому співвласнику ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 27 кімнату - 11,6 кв. м., літ. 28 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 31 кімнату - 21,0 кв. м., літ. 32 санвузол - 4,3 кв. м.

Виділити у спільне користування приміщення літ. 21 коридор - 8,8 кв. м., літ. 22 коридор - 9,0 кв. м..

Мансардний поверх:

-другому співвласнику ОСОБА_6 , виділити приміщення: літ. 35 кімнату - 57,4 кв. м., літ. 36 гардеробну - 4,7 кв. м., літ. 37 кімнату - 6,5 кв. м., літ. 38 кімнату - 16,8 кв. м., літ. 39 ванну - 3,5 кв. м., літ. 40 туалет - 3,2 кв. м.

Приміщення літ. 33 коридор 8,8 кв. м., літ. 34 паливну 7,6 кв. м. виділити у спільне користування обох співвласників.

Площа приміщень, які пропонується виділити у спільне користування обох співвласників становить 69,1 кв. м. Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування першому співвласнику становить 178,3 кв. м. Площа приміщень що пропонується виділити в окреме користування другому співвласнику становить 185,2 кв. м. Реальна частка першого співвласника ОСОБА_1 у житловому будинку складатиме 49/100 ід. ч. Реальна частка другого співвласника ОСОБА_2 у житловому будинку складатиме 51/100 ід. ч.

Суд вважає, що виділення сторонам частини майна згідно цього варіанту порядку користування відповідає вимогам закону, частці у спільному майні, не призведе до порушення житлових прав співвласників квартири, оскільки встановлення такого порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Обставин неможливості визначення порядку користування житловим будинком АДРЕСА_1 , згідно з варіантом, запропонованим позивачем, стороною відповідача не висловлено і судом не встановлено.

У такому випадку, баланс інтересів співвласників при користуванні квартирою не порушить права відповідача.

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа "Серявін та інші проти України" № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В свою чергу, відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, слід стягнути з відповідача на користь позивача 2 422 грн. 40 коп. на відшкодування судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3ст.133 ЦПК України).

Стягнення витрат на правничу допомогу, до складу якої включено витрати на участь адвоката у судовому засіданні, Велика Палата Верховного Суду визнає виправданим, оскільки участь у судовому засіданні не є формальною присутністю в ньому, а супроводжується підготовкою адвоката до цього засідання, витрачанням часу на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікуванням та безпосередню участю в судовому засіданні, такий правовий висновок виснувала ВП ВС у додатковій постанові від 18.01.2024. у справі № 9901/459/21.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Але обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат.

Позивачем надані належні докази понесення ним витрат на професійну правничу допомогу у розмір 21 400 грн., які відповідачем не спростовані.

Заявлений розмір витрат на правничу допомогу є реальним та підтвердженим належними доказами. Перелік витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачем, є необхідним для розгляду цієї справи, а заявлений до відшкодування розмір витрат відповідає критерію розумності та співмірності із її складністю, а отже, заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог підлягають задоволенню вимоги про стягнення на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422 грн. 40 коп, 8 800 грн. за проведення будівельно-технічної експертизи, витрат на правничу допомогу у розмірі 12 600 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 81,82,89, 141, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст. 141,161 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну правового режиму нерухомого майна та встановлення порядку користування майном- задоволити.

Змінити правовий режим майна зі спільної сумісної власності, припинивши його, на спільну часткову власність, визначившиОСОБА_5 та ОСОБА_6 по 1/2 частці житлового будинку АДРЕСА_1 кожному.

Визначити наступний порядок користування житловим будинком АДРЕСА_1 шляхом виділення в користування співвласникам приміщень, які позначені на поверховому плані відповідними літерами:

Підвал:

ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 2 спортзал - 21,0 кв. м., літ. 7 санвузол - 1,9 кв. м., літ. 8 спортзал - 51,8 кв. м.;

- ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 3 коридор - 1,6 кв. м., літ. 4 коридор - 6,9 кв. м., літ. 5 роздягалка - 8,6 кв. м., літ. 6 сауна - 4,1 кв. м.;

- виділити у спільне користування обох співвласників приміщення: літ. 1 коридор - 10,0 кв. м.

Перший поверх:

- ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 15 кімната - 17,9 кв. м., літ. 16 - санвузол - 2,2 кв. м., літ. 17 санвузол - 2,2 кв. м., літ. 18 кімната - 19,0 кв. м., літ. 20 кімната - 7,6 кв. м., частину приміщення літ. 10 - коридор - (1,36 м х 2,79 м) 3,8 кв. м;

- ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 11 роздягалка - 7,7 кв. м., літ. 12 коридор - 5,7 кв. м., літ. 13 душова - 1,5 кв. м., літ. 14 санвузол - 1,5 кв. м., літ. 19 кімната - 16,5 кв. м.

- виділити у спільне користування обох співвласників приміщення: літ. 9 коридор - 8,8 кв. м. і частину приміщення літ. 10 коридор - 16,1 кв. м.

Другий поверх:

- ОСОБА_5 виділити приміщення: літ. 23 кімнату - 16,1 кв. м., літ. 24 санвузол - 2,3 кв. м., літ. 25 кімнату - 11,2 кв. м., літ. 26 санвузол -2,1 кв. м., літ. 29 кімнату - 16,4 кв. м., літ. 30 санвузол - 2,8 кв. м.

- ОСОБА_6 виділити приміщення: літ. 27 кімнату - 11,6 кв. м., літ. 28 санвузол - 2,1 кв. м., літ. 31 кімнату - 21,0 кв. м., літ. 32 санвузол - 4,3 кв. м.

- виділити у спільне користування обох співвласників приміщення: літ. 21 коридор - 8,8 кв. м., літ. 22 коридор - 9,0 кв. м.

Мансардний поверх:

- ОСОБА_6 , виділити приміщення: літ. 35 кімнату - 57,4 кв. м., літ. 36 гардеробну - 4,7 кв. м., літ. 37 кімнату - 6,5 кв. м., літ. 38 кімнату - 16,8 кв. м., літ. 39 ванну - 3,5 кв. м., літ. 40 туалет - 3,2 кв. м.

- виділити у спільне користування обох співвласників приміщення: літ. 33 коридор 8,8 кв. м., літ. 34 паливну 7,6 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві грн 40 коп.) судового збору та 21 400,00 грн (двадцять одна тисяча чотириста грн 00 коп.) витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Позивач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: В. І. Марчук