Справа № 338/202/25
Провадження № 22-ц/4808/950/25
Головуючий у 1 інстанції Битківський Л. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Гудяк Х.М.

учасники справи

позивач Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області

на рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року, ухвалене судом у складі судді Битківського Л.М.,

за позовом Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У лютому 2025 року Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі наказу Міністерства внутрішніх справ України від 30 серпня 2024 року №1066 було проведено перевірку фінансово-господарської діяльності Управління ДМС в Івано-Франківській області за період з 01 січня 2022 року по 30 червня 2024 року. За результатами перевірки виявлено порушення, які викладені в Акті про результати перевірки фінансово-господарської діяльності управління ДМС в Івано-Франківській області №17/24 від 20 вересня 2024 року. Зокрема, в ході перевірки подорожніх листів та фіскальних чеків АЗС встановлені численні факти заправки службових автомобілів у населених пунктах, які розташовані не за маршрутом руху службового автомобіля, що, свідчить про використання водієм Управління транспорту не за призначенням.

Згідно реєстру фіскальних чеків АЗС зафіксовано 65 випадків заправки автомобілів УДМС водієм ОСОБА_1 поза межами маршруту автомобіля, який вказувався у подорожньому листі, на загальну суму 108 155,10 гривень за період з 05 січня 2022 року по 19 січня 2024 року.

Зокрема у двох випадках були здійснені заправки вантажного автомобіля марки «Volkswagen Transporter», номерний знак НОМЕР_1 , в інших 63 випадках здійснювалась заправка службового легкового автомобіля марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 .

27 листопада 2018 між Управлінням та ОСОБА_1 було укладено договір № 190 про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до підпункту 1.1. даного договору на відповідача покладено повну матеріальну відповідальність за збереження довірених йому Управлінням матеріальних цінностей.

Згідно наказу УДМС в Івано-Франківській області від 30 серпня 2019 № 39 ОСОБА_1 надано право керування службовим легковим автомобілем «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 .

Відповідно до пункту 1 наказу УДМС в Івано-Франківській області від 09 травня 2022 № 19 «Про покладання обов`язків» виконання обов`язків водія УДМС в Івано-Франківській області покладено на ОСОБА_1 старшого інспектора ресурсно-господарського сектору УДМС в Івано-Франківській області та надано право керувати службовим легковим автомобілем марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 .

За наказом від 20 квітня 2022 № 17 «Про закріплення службового вантажного автомобіля» (із змінами наказ УДМС в Івано-Франківській області від 29 серпня 2022 №30), старшому інспектору ресурсно-господарського сектору ОСОБА_1 надано право керування службовим вантажним автомобілем марки «Volkswagen Transporter» номерний знак НОМЕР_1 .

Позивач зазначив, що 62 маршрути автомобіля УДМС, відповідно до подорожніх листів, що оформлені ОСОБА_1 , повинні були здійснюватися у межах міста Івано-Франківська. Однак, заправка автомобілів здійснена поза межами міста Івано-Франківська, що підтверджують фіскальні чеки АЗС, а саме у населених пунктах: м. Калуш, м. Галич, с. Скобичівка та с. Підгір`я Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Відповідачем порушено пункт 4.4. Порядку використання легкового автомобіля та пункт 4.3. Порядку використання вантажного автомобіля та за період з 05 січня 2022 року по 19 січня 2024 року , у зв`язку з чим незаконно проведено списання 2130,00 літрів палива на загальну суму 108155,10 гривень.

30 грудня 2024 року з метою досудового врегулювання спору на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу, однак в добровільному порядку ОСОБА_1 відшкодувати вказані кошти відмовився.

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь УДМС в Івано-Франківській області майнову шкоду в розмірі 108 155,10 грн та витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року у задоволенні позову Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області до ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги, скаржник зазначив, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що Акт перевірки в частині незаконного списання палива не відповідає Стандарту внутрішнього аудиту, що затверджений наказом Міністрества фінансів України №1247 від 04.10.2011 року, оскільки такий висновок суду побудований на припущеннях. Так, в матеріалах справи містяться подорожні листи з 2022 року по 2024 року, які видані саме на водія ОСОБА_1 , які підтверджують фактичний час роботи водія та автомобіля.

Згідно інформації подорожніх листів фактична робота водія та автомобіля була з 8:50 (або з 9:00) по 18:10 (або ж по 16:55), залежно від подорожного листа. Придбання пального згідно фіскальних чеків було за тим днем та в проміжку за той день часу, яким було видано відповідні подорожні листи та зазначена у них інформація щодо фактичної роботи водія та автомобіля, що було досліджено перевіркою МВС України та висвітлено відповідну інформацію в Акті перевірки.

Скаржник вважає помилковим висновок суду про те, що маршрут руху автомобіля не містить обмежень щодо використання автомобіля виключно в межах міста Івано-Франківська, зазначивши, що облік експлуатації подорожніх листів службових автомобілів УДМС в Івано-Франківській області відображався у подорожніх листах, форма якого затверджена наказом Держкомстату України від 17.02.1998 №74, який втратив чинність на підставі наказу Державної служби статистики України від 19.03.2013 №95. Втім, застосування подорожніх листів, у формі, яка визначена наказом Держкомстату України від 17.02.1998 №74, здійснювалося виключно для зручності обліку та списання палива.

Порядком використання легкового автомобіля та Порядком використання вантажного автомобіля визначалась процедура використання службових автомобілів для поїздок, які пов`язані із службовою діяльністю посадових осіб УДМС в Івано-Франківській області.

Підпунктом 1.4. вищевказаного Порядку визначено, що службовий автомобіль використовується тільки для поїздок, пов`язаних із службовою діяльністю УДМС. Після кожної поїздки посадова особа, в розпорядження якій було надано службовий автомобіль, у подорожньому листі особистим підписом підтверджує маршрут та час початку і закінчення обслуговування, а також пробіг автомобіля. Аналогічна норма також закріплена і в Порядку використання вантажного автомобіля, а саме підпункт 1.4., що стосуються вантажного автомобіля - Volkswagen Transporter.

Здійснений у розділі подорожнього листа «Особливі відмітки» запис «м. Івано-Франківськ» є інформацією про маршрут руху та означає, що автомобілі повинні були експлуатувались виключно у межах міста Івано-Франківська, проте зазначені автомобілі експлуатувались за межами міста, що підтверджується відповідними доказами, а саме - фіскальними чеками АЗС, які підтверджують відхилення від маршруту.

Скаржник зазначив, що враховуючи положення Інструкції №74, в подорожньому листі слід зазначати конкретно визначений шлях руху автомобіля, зокрема пункт виїзду та пункт прибуття.

В подорожніх листах УДМС в Івано-Франківській області не зазначався пункт виїзду та пункт прибуття, чим порушено вимоги інструкцій №74. Натомість об`єктом контролю у вказаних листах відображалося про те, що транспортні засоби працювали (тобто здійснювали виїзд) «по місту Івано-Франківськ». Подорожні листи підписувались відповідальними працівниками, у даному випадку водієм.

Скаржник посилається на те, що відповідачем було порушено підпункт 4.4. Порядку використання легкового автомобіля та підпункт 4.3. Порядку використання вантажного автомобіля, норми яких є аналогічними та чітко визначають, що використання службового автомобіля для поїздок, не пов`язаних із службовою діяльністю, забороняється.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 30 травня 2025 року відкрито апеляційне провадження та роз`яснено відповідачу право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу.

Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та апеляційну скаргу разом з доданими до неї матеріалами ОСОБА_1 отримав 07.06.2025 року засобами поштового зв`язку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області (ліквідаційної комісії) підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник апеляційну скаргу не визнав, в вважає, що рішення суду відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що окремі висновки Акту перевірки в частині, що була предметом судового розгляду (розділ 8 Ефективність витрачання коштів на утримання автотранспорту ...) стосовно незаконного списання палива не відповідають Стандарту внутрішнього аудиту, що затверджений наказом Міністрества фінансів України №1247 від 04.10.2011 року. В акті перевірки вказано, що під час вибіркового дослідження подорожніх листів в частині пройденого маршруту руху на початок і кінець робочого дня встановлено, що у 70-ти подорожніх листах вказаний маршрут руху передбачав експлуатацію службового автотранспорту у межах міста (Івано-Франківська), крім двох випадків відрядження до м.Києва, а фактично він використовувався у Івано-Франківській області поза межами міста Івано-Франківська, що підтверджується інформацією зазначеною у фіскальних чеках АЗС за адресою їх розташування. Суд дійшов висновку, що вказані висновки побудовані на припущеннях.

Суд дійшов висновку, що досліджені судом подорожні листи, у розділі І подорожнього листа «Завдання водієві» містять інформацію про те, що автомобіль перебував у розпорядженні УДМС України в Івано-Франківській області. Жодних даних, які би вказували на обмеження можливості використання автомобіля виключно у межах міста Івано-Франківська, у завданні для водія не встановлено. Подорожні листи, які щоденно здавалися уповноваженій особі, підписувалися бухгалтером та керівником, містили усі обов`язкові реквізити про рух пального, показники одометра, витрати пального та загальний пробіг. Жодних зауважень до водія від керівництва установи з цього приводу не було.

Суд дійшов висновку, що позивачем не надано суду належних доказів використання відповідачем службових автомобілів не у службових цілях.

Переглядаючи справу апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом начальника управління ДМС України в Івано-Франківській області №522-к від 26.11.2018 року був призначений на посаду старшого інспектора ресурсно-господарського сектору Управління ДМСУ в Івано-Франківській області.

Наказом №211-к від 06.11.2023 року у зв`язку зі змінами у штатному розписі у порядку переведення призначений на посаду старшого інспектора сектору ресурсно-господарського забезпечення УДМС в Івано-Франківській області.

27.11.2018 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір №190 про повну матеріальну відповідальність.

Згідно пункту 1.1 вказаного договору працівник бере на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених йому матеріальних цінностей.

Наказом начальника управління №39 від 30.08.2019 року службовий легковий автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 був закріплений за завідувачем ресурсно-господарського сектору ОСОБА_3 . Цим же наказом старшому інспектору ресурсно-господарського сектору ОСОБА_1 надано право керування цим службовим автомобілем.

Наказом №17 від 20.04.2022 року вантажний автомобіль марки «Volkswagen Transporter Kasten 4 motion 1.9», номерний знак НОМЕР_1 закріплено за завідувачем ресурсно-господарського сектору ОСОБА_3 . Старшому інспектору ресурсно-господарського сектору ОСОБА_1 , а також працівникам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надано право керування цим службовим автомобілем.

Наказом начальника Управління №40 від 30.08.2019 року затверджено інструкцію Про порядок використання службового автомобіля Управління ДМСУ в Івано-Франківській області та встановлені норми витрат палива на службовий легковий автомобіль.

Аналогічно наказом №18 від 20.04.2022 року затверджено Інструкцію про порядок використання службового вантажного автомобіля та встановлено норми витрат палива на службовий вантажний автомобіль.

Згідно висновків Акту №17/24 від 20.09.2024 року Про результати перевірки фінансово-господарської діяльності Управління ДМС в Івано-Франківській області за період з 01.01.2022 року по 30.06.2024 року вибіркового перевіркою подорожніх листів та фіскальних чеків АЗС встановлені численні факти заправки службових автомобілів у населених пунктах, які розташовані не по маршруту руху автомобіля, що свідчить про їх використання не за призначенням та призвело до незаконного списання 2260 літрів палива на загальну суму 114652,50 грн.

Позивачем до позовної заяви додано копії подорожніх листів, фіскальних чеків та талонів за 2022, 2023, 2024 рік.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій при покладенні на працівників матеріальної відповідальності за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації (глава ІХ КЗпП України).

Згідно зі статтею 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна. Працівники зобов`язані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді (стаття 131 КЗпП України).

Пунктом першим статті 134 КЗпП України передбачено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідно до статті 135-1 КЗпП письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Під прямою дійсною шкодою необхідно розуміти, зокрема втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.

За змістом зазначених норм матеріального права, вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.

Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).

В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (пункт 1 статті 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженого постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 посада старшого інспектора сектору ресурсно-господарського забезпечення не входить до цього Переліку.

Договори про повну матеріальну відповідальність з працівниками, чиї посади (виконувана робота) в Переліку № 447/24 не зазначені, або якщо у змісті трудової функції працівника відсутні перелічені обов`язки, юридичної сили не мають і не можуть бути підставою для покладання матеріальної відповідальності у повному розмірі заподіяної з вини робітника шкоди.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 303/3693/15-ц (провадження № 61-5969 св18) та від 29 жовтня 2020 року у справі № 264/2076/17 (провадження № 61-1146св19).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 наказом начальника управління ДМС України в Івано-Франківській області №522-к від 26.11.2018 року був призначений на посаду старшого інспектора ресурсно-господарського сектору Управління ДМСУ в Івано-Франківській області.

Наказом №211-к від 06.11.2023 року у зв`язку зі змінами у штатному розписі у порядку переведення призначений на посаду старшого інспектора сектору ресурсно-господарського забезпечення УДМС в Івано-Франківській області.

27.11.2018 року між позивачем та ОСОБА_1 укладено договір №190 про повну матеріальну відповідальність.

Згідно посадової інструкції старшого інспектора ресурсно- господарського сектору Управління ДМС України в Івано-Франківській області від 05 липня 2018 року п.2.3 під час виконання функцій за посадою забезпечує своєчасне і якісне виконання своїх обов`язків зокрема: здійснює поточне господарське забезпечення структурних підрозділів апарату УДМС в області в межах компетенції ресурсно- господарського сектору; здійснює заходи із централізованого матеріально- технічного забезпечення територіальних підрозділів УДМС в області; здійснює приймання, збереження і відпуск матеріальних цінностей, які знаходяться в користуванні працівників апарату УДМС в області.

Такі ж обов`язки відповідача передбачені посадовою інструкцією від 15.11.2023 року (п.4).

Наказом начальника управління №39 від 30.08.2019 року старшому інспектору ресурсно-господарського сектору ОСОБА_1 надано право керування службовим легковим автомобілем марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 .

Наказом №17 від 20.04.2022 року старшому інспектору ресурсно-господарського сектору ОСОБА_1 надано право керування вантажним автомобілем марки «Volkswagen Transporter Kasten 4 motion 1.9», номерний знак НОМЕР_1 .

Вказані вище автомобілі згідно вказаних наказів були закріплені за завідувачем ресурсно-господарського сектору ОСОБА_3 .

Наказом начальника Управління ДМС України в Івано-Франківській області від 09 травня 2022 року №19 на ОСОБА_1 покладено виконання обов`язків водія Управління, надавши право керування службовим легковим автомобілем марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 .

При розгляді справи у суді апеляційної інстанції представник скаржника пояснила що в управлінні відсутня посада водія, та на відповідача лише було покладено виконання обов`язків водія та надано право керування автомобілем.

Враховуючи, що посада інспектора сектору ресурсно-господарського забезпечення, яку займає відповідач не входить до Переліку № 447/24 і його трудові функції (обов`язки) не передбачають таких дій як забезпечення збереження цінностей, які були передані працівникові для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, тому відсутні підстави для покладання матеріальної відповідальності на відповідача у повному розмірі.

Суд першої інстанції вказані вище обставини залишив поза увагою, не перевірив, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з статті 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений, та помилково вдався до правової оцінки Акту №17/24 від 20.09.2024 року Про результати перевірки фінансово-господарської діяльності Управління ДМС в Івано-Франківській області за період з 01.01.2022 року по 30.06.2024 року та дійшов помилкового висновку , що окремі висновки в акті зокрема розділу 8 не відповідають Стандарту внутрішнього аудиту, що затверджений наказом Міністерства фінансів України 31247/від04.10.2011 року.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що даний акт перевірки не містить відомостей про те, що саме відповідач вчинив дії, які призвели до спричинення шкоди позивачеві у розмірі 108155, 10 грн. Судом встановлено, що наказом начальника управління №39 від 30.08.2019 року службовий легковий автомобіль марки «Renault Megane», номерний знак НОМЕР_2 був закріплений за завідувачем ресурсно-господарського сектору ОСОБА_3 . Наказом №17 від 20.04.2022 року вантажний автомобіль марки «Volkswagen Transporter Kasten 4 motion 1.9», номерний знак НОМЕР_1 закріплено за завідувачем ресурсно-господарського сектору ОСОБА_3 . Старшому інспектору ресурсно-господарського сектору ОСОБА_1 , а також працівникам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надано право керування цим службовим автомобілем. Тобто дані службові автомобілі використовувалися не тільки відповідачем, а і іншими працівниками.

Наказом начальника Управління ДМС від 30 серпня 2019 року №40 встановлено норми витрат палива неслужбовий автомобіль та затверджено Порядок використання службового легкового автомобіля.

Згідно п.1.4 Порядку службовий автомобіль використовується тільки для поїздок пов`язаних із службовою діяльністю УДМС. Після кожної поїздки посадова особа, в розпорядження якій було надано службовий автомобіль, у подорожньому листі особистим підписом підтверджує маршрут та час початку і закінчення обслуговування, а також пробіг автомобіля.

Пункт 4.4. встановлено, що використання службового автомобіля для поїздок, не пов`язаних із службовою діяльністю, забороняється.

Такі ж вимоги встановлені і до використання службового вантажного автомобіля у Порядку використання вантажного автомобіля Управління ДМС,який затверджено наказом начальника Управління від 20 квітня 2022 року №18.

Судом першої інстанції при розгляді справи були дослідженні подорожні листи, які позивач додав до позовної заяви, які оформлювалися відповідачем.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що подорожні листи не містять даних, які б обмежували можливості використання службових автомобілів виключно у межах міста Івано-Франківська.

Дослідженні подорожні листи містять інформацію щодо особи, яка використовує автомобіль, завдання водієві, рух пального, літрів, роботу водія та автомобіля, містять інформацію про час виїзду автомобіля із гаража та повернення його до гаража. До подорожнього листа додано квитанцію про придбання пального, талони (скрет картки) на заправку автомобілів автозаправочній станці бренду «Авіас».

Зазначення в подорожньому листі у розділі особливі відмітки м. Івано-Франківськ не вказує на те, що автомобіль повинен використовуватися тільки в межах міста Івано-Франківська, оскільки такої примітки подорожній лист не містить. Тому доводи апеляційної скарги про те, що в розділі подорожнього листа «особливі відмітки» зазначено інформацію про маршрут руху у межах міста Івано-Франківська не заслуговує на увагу.

У випадку, коли шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації (пункт 7 частини першої статті 134 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.130КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.

Підставою настання матеріальної відповідальності працівників є трудове майнове правопорушення, тобто невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків, в результаті чого підприємству, установі, організації була завдана майнова шкода.

Трудові обов`язки працівника визначаються законодавством, трудовим договором, посадовою інструкцією, наказами керівника тощо.

До працівника може бути пред`явлений позов підприємством, установою, організацією про відшкодування шкоди у повному розмірі у випадку, коли працівник завдав таку шкоду підприємству не при виконанні ним трудових обов`язків.

Між тим, позивач не надав суду належних доказів того, що відповідач використовував службові автомобілі не у службових цілях та завдав шкоди внаслідок порушення покладених на нього трудових обов`язків.

Згідно зі статтею 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідачем не надано доказів того, що саме внаслідок невиконання своїх трудових обов`язків винними діями ОСОБА_1 установі завдано матеріальну шкоду, що, у свою чергу, виключає відповідальність працівника, передбачену статтею 130 КЗпП України, а отже, і покладення на ОСОБА_1 відповідальності, передбаченої статтями 132, 136 КЗпП України.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції ухвалено по суті спору правильне рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Управлінню Державної міграційної служби України в Івано - Франківській області про стягнення шкоди,

однак мотивувальну частину оскаржуваного рішення необхідно змінити з урахуванням вищевикладених висновків цієї постанови.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки результат розгляду справи залишається незмінним, то правових підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367,374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління Державної міграційної служби України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 24 квітня 2025 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 жовтня 2025

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева