Справа № 149/2567/25
Провадження № 22-ц/801/2232/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 рокуСправа № 149/2567/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В.,

за участю секретаря судового засідання Литвин Ю.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу № 149/2567/25 за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виділ частки майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 4.09.2025, постановлену у складі судді Павлюк О.О. в приміщені суду в м. Хмільник, -

в с т а н о в и в :

14.08.2025 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою (вх № 9989) про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виділ частки майна, в якій просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на 520/1000 часток нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 , що складається з: майстерні загальною площею 1129,4 кв. м., зазначеної в документі, що посвідчує право власності, літерою «А» та навісу літера «а», право власності на яке зареєстровано за ОСОБА_3 ..

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виділ частки майна, в якому, посилаючись на положення статті 364 ЦК України, просила : (1) виділити частки нежитлових будівель та споруд загальною площею 2229,6 кв. м., що знаходяться АДРЕСА_1 , до яких входять : майстерня літ. А загальною площею 1129,4 кв. м., навіс літ а, кузня літ Б загальною площею 83 кв. м., склад літ В загальною площею 136,5 кв. м., склад літ в, убиральня літ Д., естакада літ Ж., майстерня літ М, М1, М2 загальною площею 880,7 кв. м., ганок, криниця літ К., криниця літ Н., огорожа № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, ворота № 4; (2) визнати за ОСОБА_1 право власності на частину майстерні літ «А», пл. 564,7 кв. м., а саме : архів 1 пл 4,2, кабінет 2 пл. 11,3 кв. м., склад 3 пл 10,9 кв. м., токарний цех 4 пл 28,6 кв.м., склад 5 площею 31,1 кв. м., частина майстерні 15 пл 465,7 кв. м., тамбур І пл 12,9 кв. м., частину навісу літ «а», пл. 160,4 кв. м., що знаходяться в АДРЕСА_1 ; кузню літ Б, склад літ В, естакаду літ Ж., криницю літ К., огорожу № 3, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з серпня 1980 по березень 2015 ОСОБА_1 , перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . В період шлюбу вони за спільні кошти та спільною працею набули у спільну сумісну власність, зокрема, нежитлових будівель та споруд загальною площею 2229,6 кв. м., що знаходяться АДРЕСА_1 .

За життя ОСОБА_6 склав заповіт на користь ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина на частку спільного сумісного майна, зокрема на нежитлові будівлі та споруди загальною площею 2229,6 кв. м., що знаходяться АДРЕСА_1 , а частка майна належала ОСОБА_1 ..

15.12.2015 ОСОБА_2 отримала в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на все майно. Після чого ОСОБА_2 частково розпорядилась цим майном. 21.02.2017 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_2 , продала ОСОБА_4 13/1000 частки нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 (склад літ «В», загальною площею 42,6 кв. м.).

19.09.2017 укладено договір дарування частки нерухомого майна, згідно якого ОСОБА_2 подарувала своєму чоловікові ОСОБА_3 520/1000 часток нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 (майстерня загальною площею 1129,4 кв. м., зазначеної літ «А» та навісу літера «а»).

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18.08.2021, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 16.12.2021, по справі № 149/1885/20, серед-іншого, визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 15.12.2015 приватним нотаріусом Хмільницького районного нотаріального округу Юрчишиною О.П., зареєстроване в реєстрі за № 1134, спадкова справа № 18/2015, згідно якого ОСОБА_2 є спадкоємцем нежитлових будівель та споруди загальною площею 2229,6 кв.м., що знаходяться в АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на частку нежитлових будівель та споруд загальною площею 2229,6 кв. м., що знаходяться АДРЕСА_1 , до яких входять : майстерня літ. А загальною площею 1129,4 кв. м., навіс літ а, кузня літ Б загальною площею 83 кв. м., склад літ В загальною площею 136,5 кв. м., склад літ в, убиральня літ Д., естакада літ Ж., майстерня літ М, М1, М2 загальною площею 880,7 кв. м., ганок, криниця літ К., криниця літ Н., огорожа № 1, огорожа № 2, огорожа № 3, ворота № 4; ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_3 , незважаючи на розгляд даної справи, має намір відчужити 520/1000 часток нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 (майстерня загальною площею 1129,4 кв.м., зазначеної в документі, що посвідчує право власності, літерою «А» та навісу літера «а»), відтак до завершення розгляду справи буде відчужене майно, яке є предметом даної справи. Невжиття заходів забезпечення позову по справі може призвести до неможливості або утруднення виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 4.09.2025 в задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Якименка О.О. про забезпечення позову - відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу (вх № 10570 від 17.09.2025), в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статі 149-153 ЦПК України; суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на даний час не обмежено право відповідача в будь-який момент розпорядитись майном; не застосовано судом першої інстанції і правові позиції ВС від 11.12.2023 по справі № 904/1934/23, від 12.02.2022 по справі № 381/4019/18, ВП ВС від 15.09.2020 по справі № 753/22860/17.

29.09.2025 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 10929) Поворознюка Б.М., який діє в інтересах ОСОБА_3 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У судове засідання учасники справи не з`явились, повідомлялись належним чином про дату, час і місце розгляду справи /а. с. 59/.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи (частина друга статті 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, Вінницький апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої,другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення,ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що подана заява є необґрунтованою, тому відсутні правові підстави для її задоволення.

Висновок суду першої інстанції про відмову в забезпечення позову зроблено з дотриманням норм процесуального права з огляду на наступне.

Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 149 ЦПК України.

Згідно з частинами першою-другою статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності (пункт 3, 4 частини першої статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суд повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову на потенційну можливість вчинення дій, що створить перешкоди до виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Вимогою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. При цьому забезпечення позову спрямоване, перш за все проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його тощо.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, з яким погоджується також суд апеляційної інстанції про те, що заявляючи клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, заявник, як на підставу посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання рішення суду, оскільки один з відповідачів має намір відчужити майно, яке входить до предмета спору, однак жодних доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано, зокрема, доказів, які б свідчили про вчинення відповідачем чи іншими особами дій, в тому числі щодо предмету спору, які б унеможливили чи значно ускладнили виконання рішення у разі задоволення позову, які підлягають оцінці судом при вирішенні порушеного питання, позивачем не надано.

Накладення арешту на частку нерухомого майна не може вважатися обґрунтованим з огляду на зміст позовних вимог, які визначив позивач, та є неспівмірним із заявленими позовними вимогами та може призвести до порушення законних прав відповідача, який є власником частки нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 (в заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначає, що 19.09.2017 ОСОБА_2 подарувала своєму чоловікові ОСОБА_3 520/1000 часток нежитлових будівель та споруд, що знаходяться по АДРЕСА_1 (майстерня загальною площею 1129,4 кв. м., зазначеної літ «А» та навісу літера «а» /а. с. 2/).

До заяви про забезпечення позову не надано доказів про намір відповідача ОСОБА_7 відчужити спірне майно.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , зазначає, що рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 15.03.2024 по справі № 149/2030/22, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 6.06.2024, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ та витребування майна відмовлено. Судами по справі № 149/2030/22 встановлено, що ОСОБА_3 набув права власності на підставі, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 нотаріально посвідченого договору дарування частки нерухомого майна від 19.09.2017, відповідно до якого останньому передано безоплатно у власність 53/100 часток з будівель та споруд, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Відчужувана за цим договором частка складається з: майстерні загальною площею 1129,4 кв.м, зазначеною в документі, що посвідчує право власності, літерою "А" та навісу літ. "а", що становить 520/1000 часток від цілого об`єкту нерухомого майна

Заявником дані обставини не спростовані та не наведено доводів доцільності забезпечення позову за наявності вищезазначеного рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, оскільки при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність достатніх підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених заявником у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 4.09.2025у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук

В. В. Оніщук