К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 року місто Київ

справа № 369/7265/22

апеляційне провадження № 22-ц/824/7866/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Головачова Я.В.,

суддів: Нежури В.А., Невідомої Т.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області у складі судді Янченка А.В. від 27 грудня 2022 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ", Товариство), як правонаступник ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА", звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позов мотивовано тим, що 25 лютого 2021 року між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 16465-02/2021 шляхом підписання електронним підписом позичальника, відтвореним у виді одноразового ідентифікатора (електронного підпису) та надісланим на номер мобільного телефону відповідача.

Вказував, що 30 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір факторингу № 30112021-1, за яким позивач отримав права вимоги до ОСОБА_1 , згідно Реєстру боржників від 30 листопада 2021 року, на загальну суму 38 000 грн, з яких: 9 500 грн - основна сума боргу; 28 500 грн - сума заборгованості за відсотками.

Також 22 березня 2021 між ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /654622, підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора, який був надісланий на номер мобільного телефону відповідача.

21 січня 2022 року між ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 21012022, за яким позивач отримав права вимоги до ОСОБА_1 , згідно Реєстру боржників від 21 січня 2022 року на загальну суму 32 000,00 грн, з яких: 8 000 грн - основна сума боргу; 24 000 грн - сума заборгованості за відсотками.

За умовами кредитних договорів ОСОБА_1 зобов'язалась вчасно повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному договорами. Водночас, всупереч умовам кредитних договорів, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконала своїх зобов`язань. Також після відступлення права вимоги за кредитним договорами на користь позивача ОСОБА_1 не здійснила жодного платежу на погашення заборгованості ні на рахунок ТОВ "ФК "ЄАПБ", ні на рахунок попередніх кредиторів.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1 має непогашену заборгованість за кредитними договорами, ТОВ "ФК "ЄАПБ" просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року в розмірі 38 000 грн та за кредитним договором № /654622 від 22 березня 2021 року в розмірі 32 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року позов ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" 38 000 грн заборгованості за договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року, 32 000 грн заборгованості за договором № /654622 від 22 березня 2021 року та судовий збір в сумі 2 481 грн.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що у позивача наявне право вимоги до відповідача за кредитними договорами, а також з неналежного виконання позичальником обов`язків з повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим і виникла заборгованість, яка підлягає стягненню в судовому порядку.

Короткий зміст вимог апеляційної скаргита її узагальнені доводи

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме положення статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність", приписи Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року та як наслідок не

взяв до уваги, що матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів на підтвердження перерахування ОСОБА_1 грошових коштів за кредитними договорами.

Звертає увагу, що долучений до позовної заяви розрахунок заборгованості не є належним доказом видачі кредиту, оскільки містить лише загальну вартість несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми щомісячного платежу, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків. Розрахунок заборгованості сам по собі є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення вказаних в ньому сум.

Також зазначає, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували наявність у ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" права вимоги до ОСОБА_1 . Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неправильно застосував положення статті 512 ЦК України та не надав жодної правової оцінки доводам відповідача про відсутність у позивача права вимоги за кредитними договорами.

Суд дійшов хибного висновку про укладення кредитних договорів, оскільки позивачем не надано належних доказів, у яких би було зафіксовано чітку послідовність всіх дій фінансової установи та споживача щодо укладення електронного договору в інформаційно-телекомунікаційній системі, яку фінансова установа використовує для укладення електронних договорів.

Крім того, посилається на те, що позивачем нараховано відсотки з порушенням вимог статті 1048 ЦК України та поза строком кредитування, що не було враховано судом.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що згідно положень Закону України "Про електронну комерцію" та наявних у матеріалах справи доказів ОСОБА_1 укладено кредитні договори в електронній формі на погоджених сторонами умовах, договір підписано з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Кредитні договори є чинними в силу вимог статті 204 ЦК України. Перерахування кредитних коштів підтверджується інформаційною довідкою, наданою первісним кредитором, тоді як відповідачем не спростовано, що кредитні кошти не були зараховані на її банківський рахунок. У розрахунку заборгованості повністю відображено всі нарахування, в тому числі відсотків, які було здійснено у відповідності до умов договору. Розмір заборгованості відповідачем жодним чином не спростовано. До позовної заяви долучено належні докази переходу до позивача права вимоги за кредитними договорами, укладеними з відповідачем. З огляду на наведене вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судом установлено, що 25 лютого 2021 року між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № 16465-02/2021, за умовами якого ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" надало ОСОБА_1 кредит в сумі 9 500 грн

шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків - 0,50% на добу (182,5% річних).

В Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року визначено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, а саме зазначено строк, на який видано кредит - 30 днів; сума кредиту - 9 500 грн; фіксована процентна ставка за день користування - 0,50%; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 1 425 грн, а всього сума за кредитом 10 925 грн.

30 листопада 2021 року між ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір факторингу № 30112021-1.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 30112021 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 16465-02/2021від 25 лютого 2021 року в сумі 38 000 грн, з яких: 9 500 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 28 500 грн - сума заборгованості за відсотками.

22 березня 2021 року між ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ОСОБА_1 укладено Договір про надання фінансового кредиту № /654622, за умовами якого ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" надало ОСОБА_1 кредит в сумі 8 000 грн у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків - 2,5% на добу (912,5% річних).

В Додатку № 1 до Договору про надання фінансового кредиту № /654622 від 22 березня 2021 року визначено графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту, а саме зазначено строк, на який видано кредит - 30 днів; сума кредиту - 8 000 грн; фіксована процентна ставка за день користування - 2,5%; сума нарахованих процентів за користування кредитом - 6 000 грн, а всього сума за кредитом 14 000 грн.

21 січня 2022 року між ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено Договір факторингу № 21012022.

Відповідно до витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 21012022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" 22 березня 2021 року в сумі 32 000 грн, з яких: 8 000 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 24 000 грн - сума заборгованості за відсотками.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, за кредитним договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року станом на 30 червня 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 38 000 грн.

Згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, за кредитним договором № /654622 від 22 березня 2021 року станом на 30 червня 2022 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість в розмірі 32 000 грн.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до частини 1 статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

У відповідності до абзацу 2 частини 2 статті 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Закон України "Про електронну комерцію" (далі - Закон) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов'язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Статтею 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону, електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Така пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що

містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (частина 5 статті 11 Закону).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію", відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз'яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз'яснення логічно пов'язані з нею.

За правилами частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб'єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет магазину) вказує особа, яка створила замовлення.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 12 січня 2021 року в справі № 524/5556/19.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 7 жовтня 2020 року в справі № 127/33824/19 зазначив, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір не був би укладений.

Також, як неодноразово наголошував у своїх постановах Верховний Суд, згідно зі статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Матеріали справи не містять доказів, що кредитні договори на підставі судового рішення визнані недійсними. У даній справі, що переглядається ОСОБА_1 не зверталася із зустрічним позовними вимогами про визнання недійсними кредитних договорів.

Сукупний аналіз наведених положень закону вказує на те, що ОСОБА_1 в електронній формі уклала кредитні договори від 25 лютого 2021 року та від 22 березня 2021 року, про які вказувалося вище.

Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не укладала кредитні договори не знайшли свого підтвердження.

Колегія суддів також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано належних доказів переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (частина 1 статті 512 ЦК України).

Тлумачення частини 1 статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов'язанні, яке відбувається на підставі правочину.

Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина 3 статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина 2 статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України).

Згідно зі статтею 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

На підтвердження набуття своїх прав за правочином, новий кредитор має подати відповідні первинні документи, що засвідчують дійсність переданої вимоги та їх розмір, зокрема, відповідні кредитні та забезпечувальні договори, також платіжні документи (подібна правова позиція наводилася Верховним Судом, зокрема, у постановах від 19 вересня 2023 року в справі № 910/14130/16 та від 30 листопада 2023 року в справі № 916/3711/20).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження переходу до позивача права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року та за кредитним договором №/654622 від 22 березня 2021 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" надано суду копії договорів факторингу, акти прийому-передачі реєстру боржників за кожним з договорів, витяги з реєстру боржників до кожного з договорів. З цих документів вбачається, що до позивача ТОВ "ФК "ЄАПБ" перейшло право вимоги за кредитними договорами, укладеними з ОСОБА_1 , а саме № 16465-02/2021від 25 лютого 2021 року та № /654622 від 22 березня 2021 року.

Як вже вказувалося вище, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов'язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

В матеріалах справи відсутні докази, що вищезгадані договори відступлення права вимоги, які укладені між ТОВ "ФК "ЄАПБ" і ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" та між ТОВ "ФК "ЄАПБ" і ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА", є нечинними або на підставі судового рішення визнані недійсними.

Підсумовуючи, колегія суддів доходить висновку, що наявність у справі означених вище доказів, вказує про доведення ТОВ "ФК "ЄАПБ" обставин переходу до нього права вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами, що є предметом розгляду у даній справі.

Щодо кредитного договору № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року

Згідно з частиною 1 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у

розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі №444/9519/12-ц, від 4 липня 2018 року в справі №14-154цс18, від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц.

Пунктом 1.1. договору № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року визначено, що товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 9 500 грн на умовах строковості, зворотні, платності, а клієнт зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим Договором.

В пункті 1.2. договору № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року визначено, що кредит надається строком на 30 днів, тобто до 26 березня 2021 року. Строк дії договору починається з моменту його укладення відповідно до вимог Закону України "Про електронну комерцію".

За користування кредитом клієнт сплачує товариству 182,5% (процентів) річних від суми кредиту з розрахунку 0,50% (процентів) на добу. Ти процентної ставки - фіксована (пункт 1.3. договору № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року).

В Додатку № 1 від 25 лютого 2021 року до договору № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року (графік розрахунків та орієнтовна сукупна вартість кредиту) визначено, що сума кредиту становить 9 500 грн, сума нарахованих процентів за користування кредитом становить 1 425 грн, що разом становить суму 10 925 грн (а.с. 9).

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 виконала умови договору № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року та в обумовлений строк повернула кредит з нарахованими відсотками в загальній сумі 10 925 грн.

Встановивши, що відповідачка прострочила зобов`язання по виконанню умов договору № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач має право на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 500 грн та відсотки у розмірі 1 425 грн в межах дії кредитного договору.

Позивач, крім заборгованості по тілу кредиту та відсотків у межах дії кредитного договору, також просив стягнути з відповідачки заборгованість по відсоткам у розмірі 27 075 грн за період з 30 листопада 2021 року по 30 червня 2022 року, тобто за межами строку кредитування.

Згідно з частиною 1 статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів установлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 6 лютого 2019 року в справі № 175/475/15-ц.

Як вже вказувалося вище, строк кредитування за договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року - 30 днів, а саме з 25 лютого до 26 березня 2021 року.

Оскільки строк дії договору № 16465-02/2021 до 26 березня 2021 року, то позивач не мав права на нарахування та стягнення відсотків за умовами цього ж договору на підставі статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування, тобто після 26 березня 2021 року.

У даній справі, що переглядається, позивач не заявляв вимог про стягнення грошових коштів на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Ураховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 відсотків у розмірі 27 075 грн за період з 30 листопада 2021 року по 30 червня 2022 року.

Відхиляючи, як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про відсутність доказів надання (перерахування) відповідачу кредитних коштів за договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження перерахування грошових коштів за договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року позивачем надано інформаційну довідку вих. № 176/07 від 20 липня 2022 року, в якій зазначено номер транзакції, дату та суму перерахування коштів, а також номер банківської картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , на яку було здійснено перерахування коштів, назва банка-емітента який видав картку (за кредитним договором № 16454-02/2021 від 25 лютого 2021 року. В даній інформаційній довідці зазначено, що перерахування грошових коштів відбулося через платіжний сервіс "Platon" (а.с. 60-62).

Первісний кредитор за договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року ТОВ "ФК "ІНВЕСТРУМ" є фінансовою, а не банківською установою. Тому зважаючи на положення Закону України "Про платіжні послуги", інформаційний лист платіжного сервісу (платіжної системи), через який здійснювалося перерахування коштів, є первинним обліковим документом, що підтверджує факт здійснення платіжної операції та всі її реквізити.

Надана позивачем інформаційна довідка містять інформацію про перерахування коштів на банківську картку, визначену відповідачем в договорі № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року, що у сукупності з іншими доказами у справі, належним чином підтверджує факт надання кредитних коштів відповідачу.

Посилання скаржника про надання саме банківської виписки є помилковою, оскільки платіжні операції в даному випадку здійснювалися через небанківську платіжну систему і відповідна інформаційна довідка є належним первинним документом, що підтверджує транзакцію.

Також, враховуючи умови надання кредитних коштів, колегія суддів зазначає, що саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, і в підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора на виконання укладених договорів, мав можливість представити суду по такому рахунку виписку. Проте, правом надання таких доказів відповідач не скористався.

Відповідно до статті 3 ЦК України, принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому, добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов в'язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов'язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Отже, доводи ОСОБА_1 про те, що позивачем не було доведено отримання нею грошових коштів за договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року, а саме не надано виписку з особових рахунків позичальника, відхиляються апеляційним судом як неспроможні з огляду на те, що судом в результаті повного та всебічного дослідження наявних в матеріалах справи доказів встановлено факт наявності між сторонами договірних (кредитних) правовідносин та здійснення доручення оператору платіжних послуг здійснити переказ кредитних коштів на відповідний банківський рахунок позичальника, вказаний у договорі.

Відповідачка не довела належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених укладеним договором № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року, презумпція правомірності якого не спростована. Відповідачка жодним чином не оспорювала укладання кредитних договорів. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження вказаного.

Щодо договору № /654622 від 22 березня 2021 року

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідачки про те, що, пред`являючи позов про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором № /654622 від 22 березня 2021 року, кредитор (або його правонаступник) зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження факту видачі кредитних коштів та невиконання позичальником передбаченого договором обов`язку з їх повернення.

Так, за приписами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Дослідження доказів - це безпосереднє сприйняття і вивчення судом в судовому засіданні інформації про фактичні дані, представленої сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, за допомогою передбачених в законі засобів доказування на підставі принципів усності та безпосередності. Предметом доказування у кожній справі є факти, які становлять основу заявлених вимог і заперечень проти них або мають інше значення для правильного розгляду справи і підлягають встановленню для прийняття судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ "ФК "ЄАПБ" звернулося до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № /654622 від 22 березня 2021 року, який укладено відповідачкою з ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" в електронній формі.

Позивач доводив, що первісний кредитор ТОВ "КУ "ЄВРОПЕЙСЬКА КРЕДИТНА ГРУПА" надав відповідачу кредитні кошти в сумі 8 000 грн шляхом перерахування на картковий рахунок ОСОБА_1 .

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини 2 статті 76 ЦПК України, ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

В частині 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (частина 3 статті 77 ЦПК України).

Положеннями частини 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 24 червня 2021 року в справі № 686/19271/19, договір не є первинним обліковим документом для цілей бухобліку, а свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання, в той час як первинні документи складаються лише за фактом надання послуг.

Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (далі - Закон), як спеціальний закон, визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до пункту 16.1. статті 16 Закону, до документів на переказ відносяться розрахункові документи, документи на переказ готівки, міжбанківські розрахункові документи, клірингові вимоги та інші документи, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу.

Згідно з пунктом 17.1. статті 17 Закону, форми розрахункових документів, документів на переказ готівки для банків, а також міжбанківських розрахункових документів установлюються нормативно-правовими актами Національного банку України. Форми документів на переказ, що використовуються в платіжних системах для ініціювання переказу, установлюються правилами платіжних систем. Обов`язкові реквізити електронних та паперових документів на переказ, особливості їх оформлення, оброблення та захисту встановлюються нормативно-правовими актами Національного банку України.

За приписами пунктів 19.1, 19.2. статті 19 Закону порядок і строки зберігання, а також процедура знищення електронних документів, що застосовуються при проведенні переказу, встановлюються Національним банком України. Строки зберігання цих документів мають бути не меншими, ніж строки, встановлені для паперових документів аналогічного

призначення. Електронні документи зберігаються на носіях інформації у формі, що дозволяє перевірити цілісність, достовірність та авторство електронних документів на цих носіях.

Згідно з частиною 22.1 статті 22 Закону, ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер. Національний банк України має право встановлювати інші види розрахункових документів.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" "Первинні документи та регістри бухгалтерського обліку": Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження позовних вимог про стягнення з відповідача кредитної заборгованості за кредитним договором № /654622 від 22 березня 2021 рокупозивачем до позовної заяви долучено наступні документи: копія відповідного кредитного договору та додатків до нього; копія паспорту відповідача; розрахунок заборгованості; документи щодо відступлення права вимоги на користь позивача.

Проте, долучені позивачем до позовної заяви докази, згідно вище наведених вимог закону, не є первинними бухгалтерськими документами, а відтак не доводять обставин видачі ОСОБА_1 кредитних коштів за укладеним кредитним договором від 22 березня 2021 року.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості по суті є калькуляцією, якою первісний кредитор здійснював нарахування щоденних відсотків, а відтак такий доказ не доводить факту перерахування грошових коштів безготівковим шляхом на банківську картку відповідача.

Оскільки позивачем не надано жодного із цих документів: 1) платіжне доручення; 2) платіжна вимога-доручення; 3) розрахунковий чек; 4) платіжна вимога; 5) меморіальний ордер, колегія суддів приходить до висновку про те, що за кредитним договором від 22 березня 2021 року не надано первинних бухгалтерських документів, які б підтверджували, що первісний кредитор виконав зобов`язання щодо видачі грошових коштів на картковий рахунок відповідача.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина 3 статті 13 ЦПК України).

Суд діє у спосіб, визначений Цивільним процесуальним кодексом України та з власної ініціативи не може долучати до матеріалів справи докази або витребовувати їх.

Позивач ТОВ "ФК "ЄАПБ", згідно Статуту є юридичною особою та у своїй діяльності керується законодавством України, включаючи нормативно-правові акти Національного банку України. Зокрема Товариство звертається до фахівців в галузі права, які готують позови та здійснюють представництво.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Як встановлено судом апеляційної інстанції, представник ТОВ "ФК "ЄАПБ" - Гостєва Є.В.,звертаючись до суду з даним позовом на підтвердження обґрунтувань позову в частині виконання зобов`язання первісного кредитора із надання кредиту за договором № /654622 від 22 березня 2021 року, шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідача не надав жодних доказів.

Отже, ТОВ "ФК "ЄАПБ" скористався своїм правом подання доказів щодо стягнення заборгованості за договором № /654622 від 22 березня 2021 року на власний розсуд та не надало до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження видачі первісним кредитором ОСОБА_1 кредиту в розмірі 8 000 грн.

З наведеного слідує, що позивач не надав належних та допустимих доказів щодо виконання кредитором обов`язку з надання кредитних коштів за договором № /654622 від 22 березня 2021 року шляхом їх перерахування на рахунок ОСОБА_1 , відповідно і доказів щодо наявності у відповідача на момент пред`явлення позову непогашеної (несписаної) заборгованості за цим договором.

Колегія суддів наголошує, що позивач як учасник судового процесу несе ризики, пов`язані з реалізацією або не реалізацією наданих йому процесуальних прав та обов`язків.

Таким чином, оскільки докази, надані позивачем до суду першої інстанції, не підтверджують отримання кредиту відповідачем за договором № /654622 від 22 березня 2021 року, доводи апеляційної скарги в цій частині колегія суддів вважає обґрунтованими.

Щодо долучених позивачем до відзиву на апеляційну скаргу нових письмових доказів колегія суддів зазначає, що такі докази не можуть бути прийняті до уваги суду апеляційної інстанції в силу вимог статті 367 ЦПК України. Також колегія суддів зауважує, що долучаючи до апеляційної нові докази, скаржник не заявляв клопотання про їх долучення, а також не наводив аргументів неможливості подання таких доказів до суду першої інстанції.

За наведених обставин колегія суддів доходить висновку про те, що у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № /654622 від 22 березня 2021 року належить відмовити за недоведеністю. Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вважав встановленою обставину (надання кредитних коштів за договором № /654622 від 22 березня 2021 року), яка не підтверджена належними та допустимими доказами.

За змістом пункту 2 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині

або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, щозадовольняючи позов, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи та неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду й ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Судові витрати

Відповідно до частин 1, 13 статі 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2 481 грн, відтак розмір судового збору за подання апеляційної скарги становить 3 721 грн 50 коп.

Оскільки суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове стягнення заборгованості в розмірі 10 925 грн, то сума задоволених позовних вимог у відсотковому співвідношенні становить 15,61%, а сума відмовлених позовних вимог - 84,39%.

Відтак, судовий збір за подання позовної заяви, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 387 грн 28 коп. (2481 х 15,61% / 100), а судовий збір за подання апеляційної скарги, який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача становить 3 140 грн 50 коп. (3721,50 х 84,39% / 100).

З наведеного слідує, що на обидві сторони покладаються судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних.

Відповідно до частини 10 статті 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, оскільки на ТОВ "ФК "ЄАПБ" покладається більша сума судових витрат, то з нього на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати, а саме витрати на сплату судового збору в розмірі 2 753 грн 29 коп. (3 140, 50 - 387, 28).

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за договором про надання фінансового кредиту № 16465-02/2021 від 25 лютого 2021 року в сумі 10 925 гривень.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 753 грн 29 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: