Провадження № 22-ц/812/1771/25
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 жовтня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/1013/25

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

переглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» на рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області, ухвалене 24 липня 2025 року під головуванням судді Репушевської О.В., повний текст судового рішення складений цього ж дня,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (далі ТОВ «ФК «ЕЙС») звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 21 березня 2021 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №736239889, право вимоги за яким відповідно до укладених договорів факторингу між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» від 28 листопада 2018 року № 28/1118-01( з урахуванням додаткових угод до нього), а в подальшому між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» від 05 серпня 2020 року за №05/0820-01 та між ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» від 26 грудня 2024 року за №26/12/Е - перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС»

Відповідач умови кредитного договору від 21 березня 2021 року №736239889 не виконувала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 38895 грн 14 коп., що складається з: 10809 грн 19 коп. заборгованість по основному боргу, 28085 грн 95 коп. заборгованість за відсотками, яку позивач просив стягнути. Також просив стягнути 7000 грн витрат на правничу допомогу.

Заперечуючи проти позову представник відповідачки - адвокат Мартинюк М.Р. - вказала, що ОСОБА_1 не погоджується з розрахунком, наданим позивачем. Так, заявлені позивачем суми процентів не ґрунтуються на умовах кредитного договору і наданому самим же позивачем розрахунку. Строк кредитування становив 30 днів, тому з 21 квітня 2021 року припинилося право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі. Заяву про продовження договору вона не подавала. Крім того зауважувала, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, кредитний договір був укладений з ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» 21 березня 2021 року, а Договір факторингу укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено 28 листопада 2018 року, а отже на момент укладання вказаного договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг передати ТОВ «Таліон Плюс». Оскільки ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги не набуло, то відповідно не передало таке право і позивачу. Також не погоджується із визначеним розміром судових витрат на правничу допомогу, оскільки вказана сума є завищеною та неспівмірною.

У відповіді на відзив ТОВ «ФК «ЕЙС» зазначило, що фактичне відступлення прав вимоги не обмежується моментом укладення кредитного чи факторингового договору, а здійснюється на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникнути як до, так і після укладення договору факторингу. Таким чином, перехід права вимоги за кредитним договором від 21 березня 2021 року відбувся на законних підставах, оскільки реєстри прав вимоги були укладені в межах чинності договорів факторингу та вже після укладення кредитного договору. Позивачем підтверджено перерахування кредитних коштів платіжним дорученням, яке оформлено відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», надано розрахунки, створені та підписані електронними підписами ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», які підпадають під ч.2. ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та мають всі необхідні реквізити для первинних документів. Підписавши договір, позичальник погодилася в тому числі й щодо продовження строку кредитування до повного виконання зобов`язання. Також позивач вважає дійсними витрати на правничу допомогу у розмірі 7000 грн., оскільки вони підтверджені Актом прийому-передачі наданих послуг у якому зазначено кількість витрачених адвокатом годин та суму гонорару за кожну послугу.

Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження переходу права грошової вимоги до відповідача від первісного кредитора - ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до кредитора до ТОВ «Таліон Плюс», відповідно не довів перехід права вимоги від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до ТОВ «ФК «ЕЙС», тобто не довів перехід права вимоги на кожному етапі такої передачі, що є його процесуальним обов`язком.

За встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що відсутні підстави вважати, що ТОВ «ФК «ЕЙС» за договором факторингу №26/12/Е від 26 грудня 2024 року набуло право вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №736239889 від 21 березня 2021 року, укладеним з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога»

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «ЕЙС» посилаючись неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Також просить стягнути витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції у розмірі 7000 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з урахування всіх додаткових угод до договору факторингу № 28/1118- 01 він залишався чинним на момент укладання кредитного договору №736239889 від 21 березня 2021 року, а відповідно до витягу з реєстру прав вимоги до даного договору дата передачі прав вимоги до ОСОБА_1 06 березня 2024 року, тобто відступлення прав відбулося з визначеним та з конкретним змістом вимог. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. Таким чином договір № 28/1118-01 є рамковою угодою, адже він підтверджує згоду двох сторін співпрацювати протягом визначеного проміжку часу, а саме 28 листопада 2018 року 31 грудня 2024 року. З урахуванням визначених строків дії цього договору його виконання здійснювалось не одномоментно, а протягом всього часу його дії. За такого право вимоги за кредитним договором №736239889 від 21 березня 2021 року перейшло до ТОВ «Таліон Плюс» 06 липня 2021 року відповідно до підписаного сторонами реєстру прав вимоги № 141, яким сторони засвідчили передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним реєстром права вимоги. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму у 38895,14 грн. За такого, укладання договорів факторингу між ТОВ «Манівео швидка фінасова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс», а також між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до моменту виникнення кредитних правовідносин із боржником, не свідчить про недійсність переходу прав вимоги новому кредитору оскільки перехід прав вимоги відбувається саме у момент підписання реєстрів прав вимоги. Крім того, апелянт вважає помилковим посилання суду першої інстанції на висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2017 року у справі №752/8842/14-ц, адже такі надано щодо відступлення права вимоги, а не факторингу, а також щодо заміни кредитора у справі про банкрутство. Тобто, має місце різне правове регулювання спірних відносин.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Мартинюк М.Р. - просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги, виклавши доводи, що є аналогічними аргументам, зазначеним у відзиві на позовну заяву.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК справа розглядається апеляційним судом без виклику учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не повною мірою відповідає зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із недоведеності позовних вимог у зв`язку з відсутністю доказів переходу права вимоги за цим договором до позивача.

Проте колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом першої інстанції установлено і таке вбачається з матеріалів справи, що 21 березня 2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінасова допомога» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №736239889, який було підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання ОСОБА_1 одноразового ідентифікатора (а.с. 25-30).

Відповідно до умов даного договору ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» зобов`язалось надати відповідачу кредит на суму 13250 грн 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому Договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту продукту «СМАРТ» Товариства з обмеженою відповідальністю ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога».

Згідно п. 1.2. Договору кредит надавався Позичальнику строком на 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту (далі - Дисконтний період), а саме до 20.04.2021 р.

Пунктом 1.4. Договору визначено, що за користування Кредитом Позичальник зобов`язаний сплачувати Кредитодавцю проценти, які нараховуються в наступному порядку:

1.4.1. виключно на період строку, визначеного в п. 1.2 Договору нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється щоденно за Дисконтною процентною ставкою в розмірі 587,65 процентів річних, що становить 1,61 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним;

1.4.2. за умови продовження строку Дисконтного періоду, на умовах п. 1.3. Договору, з наступного дня після закінчення вказаного в п. 1.2. Договору строку, нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 588,31 процентів річних, що становить 1,61процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним. Кредитодавець за своїм вибором може надавати Позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в Особистому кабінеті.

1.4.3. у випадку користування Кредитом з боку Позичальника після закінчення Дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.3 Договору, умови щодо нарахування процентів за; Дисконтною та Індивідуальною процентною ставкою за весь строк Дисконтного періоду скасовуються з дати надання Кредиту і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Базовою процентною ставкою в розмірі 620,50 процентів річних, що становить 1,70 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, відповідно до чого Позичальник зобов`язується сплатити Кредитодавцю різницю між нарахованими процентами за Базовою процентною ставкою та фактично сплаченими процентами за Дисконтною та Індивідуальною процентними ставками за весь строк користування Кредитом протягом Дисконтного періоду.

1.7.2. з наступного дня після закінчення Дисконтного періоду Позичальник зобов`язаний щоденно сплачувати Кредитодавцю проценти з розрахунку 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день користування ним.

У пункті 4.3. Договору сторони погодили, що проценти, нараховані після закінчення строку дії цього Договору (після 90 дня від дати закінчення Дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, у розмірі визначеному в п. 1.7.2 Договору є процентами за користування грошовими коштами у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У пункті 4.15 Договору зазначено, що цей договір є електронним документом, створеним і збереженим в Інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця та перетвореним електронними засобами у візуальну форму.

Кредитний договір № 736239889 від 21 березня 2025 року був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору в електронній формі.

ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 736239889 від 21 березня 2025 року та здійснило переказ грошових коштів траншем у розмірі: 13250 грн. для зарахування на платіжну картку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , що підтверджуються копією відповідного платіжного доручення від 21.03.2021 року № 75bed854-1d39-4ac9- а301- da941f3dcfba (а.с. 60).

Факт укладання вказаного кредитного договору відповідачка не заперечувала.

Щодо посилання представника відповідачки на те, що позивачем не надано первісних бухгалтерських документів на підтвердження факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, то слід зазначити наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що одночасно з позовною заявою ТОВ «ФК «ЕЙС» подало до суду клопотання про витребування в Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» первинних документів бухгалтерського обліку про переказ коштів ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» на картковий рахунок ОСОБА_1 у сумі 13 250 грн. згідно платіжного доручення № 75bed854-1d39-4ac9-а301-da941f3dcfba від 21.03.2021 року. В обґрунтування поданого клопотання зазначено про неможливість самостійного отримання вказаних доказів позивачем, які містять банківську таємницю, на підтвердження чого також надано докази звернення Адвокатського Бюро «Тараненко та партнери» з відповідним адвокатським запитом до АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Матеріали справи не містять відомостей вирішення судом першої інстанції вказаного клопотання.

Доказів, які б спростовували факт отримання ОСОБА_1 від ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» кредитних коштів у сумі 13 250 грн. згідно платіжного доручення № 75bed854-1d39-4ac9-а301-da941f3dcfba від 21.03.2021 року, відповідачкою не було надано.

При цьому доводів про неотримання кредитних коштів у зазначеній сумі ані відзив на позовну заяву, ані відзив на апеляційну скаргу, не містить, а з наданого ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» розрахунку заборгованості слідує, що ОСОБА_1 частково виконувала умови кредитного договору: 03.04.2021 року нею було сплачено: 5 214 грн., 03.05.2021 року 5 221 грн. (а.с. 127-129).

За таких обставин колегія суддів вважає доведеним факт належного виконання ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» своїх зобов`язань за укладеним із ОСОБА_1 кредитним договором.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон плюс» укладено договір факторингу № 28/1118-01, строк дії якого закінчується 28 листопада 2019 року. 31 грудня 2020 року - Додаткову угоду № 26 до вказаного договору факторингу, згідно з якою строк дії договору продовжено до 31 грудня 2020 року, 31 грудня 2021 року Додаткову угоду № 27, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2022 року, 31 грудня 2022 року Додаткову угоду № 31, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2023 року, 31 грудня 2023 року Додаткову угоду № 32, яка продовжила строк дії договору до 31 грудня 2024 року.

Предметом договору факторингу №28/1118-01 від 28 листопада 2018 року є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.

Відповідно до п. 1.3. Договору під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.

Пунктом 1.2. визначено, що перелік кредитних договорів наводиться у відповідних додатках до Договору, а саме - реєстрах прав вимоги.

Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку цього Договору (п.4.1.).

Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб (підпунктом 5.3.3 договору факторингу).

Відповідно до Витягу реєстру прав вимоги № 141 від 06 липня 2021 року до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) ТОВ «Таліон Плюс» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 25221,59 грн (а.с. 95,96).

05 серпня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» укладено договір факторингу № 05/0820-01, строк дії якого закінчується 04 серпня 2021 року (а.с. 98-103) та в подальшому додаткові угоди: № 2 від 03 серпня 2021 року та № 3 від 30 грудня 2022 року, якими продовжено строк дії договору факторингу до 30.12.2024 року включно.

Предметом даного договору факторингу є відступлення прав вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, визначених у відповідних реєстрах прав вимоги.

Право вимоги від Клієнта до Фактора переходить в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог, встановленому у відповідному додатку до договору (п.4.1).

Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги №7 від 28 жовтня 2021 року до договору факторингу № 05/0820-01 від 05 серпня 2020 року від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38895,14 грн ( а.с. 109,110).

Відповідно до підпункту 5.3.3 договору факторингу Фактор має право розпоряджатися правом вимоги на свій власний розсуд, в тому числі відступати право вимоги на користь третіх осіб.

26 грудня 2024 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та позивач уклали договір факторингу № 26/12/Е (а.с. 113-119).

За цим договором Фактор зобов`язуються передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту.

Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників.

Відповідно до п.1.2. перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року та Витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 26/12/Е від 26 грудня 2024 року від ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 38895,14 грн (а.с. 123, 124,126).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина 1 статті 1077 ЦК України).

Визначення факторингу міститься у статті 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у якій зазначено, що факторинг - це придбання права вимоги на виконання зобов`язань у грошовій формі за поставлені товари чи надані послуги, приймаючи на себе ризик виконання таких вимог і прийом платежів.

Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Враховуючи наведені положення закону та зміст долучених позивачем договорів факторингу, реєстрів боржників, колегія суддів вважає, що позивач належними та допустимими доказами довів той факт, що набув право вимоги до відповідача за кредитним договором №736239889 від 21 березня 2021 року.

За такого, висновок суду про недоведеність цього факту суперечить наявним у справі доказам.

У даній справі, право вимоги до боржника ОСОБА_1 переходило від первісного кредитора до кожного наступного нового кредитора три рази, де фінальним кредитором є ТОВ «ФК «ЕЙС», а відтак для перевірки існування у позивача права вимагати виконання боржниками відповідних обов`язків має надати докази переходу прав у зобов`язанні на кожному етапі.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі №753/20537/18, від 21 липня 2021 року у справі №334/6972/17, від 27 вересня 2021 року у справі №5026/886/2012 тощо.

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту набуття ТОВ «Таліон Плюс», ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» та ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги до відповідача за кредитним договором позивач надав копії відповідних документів - договорів, реєстрів боржників, актів приймання-передачі, виписки по особовому рахунку боржника.

При цьому статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін.

Договором факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року в редакції додаткової угоди від 31 грудня 2020 року передбачено момент набуття ТОВ «Таліон плюс» права вимоги - з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги. А право майбутньої вимоги з моменту виникнення такого права вимоги до боржника і додаткового оформлення не потребує (пункт 4.1). Аналогічні положення передбачені договорами факторингу №05/0820-01від 05 серпня 2020 року (пункт 4.1) та №26/12/Е від 26 грудня 2024 року (пункт 1.2).

Відповідно до частин 1 та 2 статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Норми статті 1077 ЦК України не містять імперативного положення про те, що право вимоги до нового кредитора за договором факторингу переходить саме з моменту сплати оплати новим кредитором (фактором) на користь первісного кредитора (клієнта) заборгованості та інших платежів відповідно до договору факторингу.

У справі, умовами договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року та наступних договорів факторингу не було передбачено, що права грошової вимоги вважаються відступленими в день отримання клієнтом в повному обсязі оплати за такими договорами.

ТОВ «Таліон плюс» набуло права вимоги до боржника ОСОБА_1 з моменту підписання відповідного реєстру прав вимоги до цього боржника № 141 від 06 липня 2021 року, а позивач, відповідно, набув таке право вимоги після підписання реєстру боржників та акту прийому-передачі реєстру боржників від 26 грудня 2024 року.

За такого, позивач, як кредитор у зобов`язанні має право на задоволення вимог до боржника ОСОБА_1 .

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пункту 2.2.1 кредитного договору позичальник зобов`язується повернути суми кредиту та сплату нарахованих процентів у строки, передбачені договором.

Позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання виконувала неналежним чином, в зв`язку з чим виникла заборгованість.

Згідно долученої позивачем виписки з особового рахунку та розрахунків заборгованості позичальника ОСОБА_1 відповідачкою на погашення заборгованості було сплачено: 03.04.2021 року 5 214 грн., 03.05.2021 року 5 221 грн.; загальний розмір залишку заборгованості складає 38 895 грн 14 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 10809 грн 19 коп., заборгованість за процентами 28085 грн 95 коп. (а.с. 127-132).

Доводи представника відповідачки щодо нарахування процентів після закінчення 30-денного строку кредитування не можуть бути прийняті до уваги з огляду на таке.

Матеріалами справи встановлено, що умовами договору про споживчий кредит (пункти 1.2., 1.4.2.) визначено Дисконтний період кредитування - 30 (тридцять) днів від дати отримання Кредиту з Дисконтною процентною ставкою в розмірі 587,65 процентів річних, що становить 1,61 процентів від суми Кредиту за кожний день користування ним, зі строком повернення кредиту до 20.04.2021 р.

Разом з тим, пункт 1.7. Договору передбачає його пролонгацію у разі користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення Дисконтного періоду як на пільгових (1,61 % в день), так і базових умовах (1,70 % в день).

У пункті 1.7.1. Договору сторони погодили, що зобов`язання щодо повернення основної суми Кредиту переносяться на наступний день після закінчення Дисконтного періоду, однак при не надходженні платежу зобов`язання позичальника по оплаті основної суми кредиту знову відкладається кожен раз на один календарний день, але не більше ніж на 90 календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду.

Указане свідчать про те, що умовами кредитного договору сторони погодили порядок продовження строку кредитування, кінцевий строк повернення кредиту, умови і строк нарахування процентів за користування кредитом.

Отже, проценти за користування кредитом у період з 21 березня 2021 року по 19 липня 2021 року включно (30 днів + 90 днів) нараховані первісним кредитором у межах узгодженого сторонами строку кредитування.

У пунктах 4.3., 1.7.2. Кредитного договору сторони домовились, що після закінчення строку кредитування - після 90-го дня від дати закінчення Дисконтного періоду нараховуються процентами за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України , в розмірі 839,50 процентів річних, що становить 2,30 процентів в день від суми Кредиту за кожний день.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

ТОВ «ФК «ЕЙС» у позовній заяві обґрунтовував свої вимоги у стягненні процентів за період поза межами кредитування саме приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України та вищевказаними умовами укладеного відповідачкою з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» кредитного договору №736239889.

За такого вимоги позивача про стягнення таких процентів, що були нараховані кредитодавцем за період з 20 липня 2021 року по 30 серпня 2021 року є обґрунтованими та також підлягають задоволенню.

Відповідач розмір заборгованості за кредитним договором не спростовувала, доводів щодо наявності підстав для зменшення нарахованих на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України процентів за період поза межами строку кредитування, як це передбачено п. 4.3. кредитного договору, не заявляла.

Апеляційний суд вважає, що належними та допустимими доказами у справі підтверджені факти укладання між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 кредитного договору №736239889 у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору щодо надання позичальнику кредитних коштів та неналежне виконання останнім зобов`язань з повернення цих коштів разом із нарахованими відповідно до умов договору процентами за користування кредитними коштами, а також перехід прав вимоги за цим договором до ТОВ «ФК ЕЙС», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.

За такого рішення суду ухвалено судом першої інстанції внаслідок неправильного застосування положень матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та порушенням вимог процесуального закону щодо оцінки доказів, а тому в силу положень пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України його слід змінити, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України визначено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки за наслідками апеляційного перегляду рішення суду скасовано, ухвалено нове про задоволення позову наявні підстави для відповідної зміни розподілу судових витрат, який зробив суд першої інстанції, і які в цій справі покладаються на відповідача, а також, відповідно необхідно розподілити судові витрати, понесені сторонами в апеляційній інстанції.

Так, при зверненні до суду з позовною заявою та апеляційною скаргою позивач сплатив, відповідно 2422 грн 40 коп. за подання позовної заяви (а.с. 19) та 3633 грн. 60 коп. - за подання апеляційної скарги (т. 2 а.с. 35) а всього 6056 грн. судового збору, що виходячи із принципу пропорційності відшкодування судового збору до задоволених вимог підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина 2 статті 137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (частина 3 статті 137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини 5, 6 статті 137 ЦПК України).

У позовній заяві ТОВ «ФК «ЕЙС» просило стягнути з відповідачки 7000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді першої інстанції Адвокатським бюро «Тараненко та партнери», надавши відповідні докази таких витрат: договір про надання правничої допомоги № 27/12/24-01 від 27 грудня 2024 року та додаткову угоду № 1 до вказаного договору, протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги №27/12/24-01 від 27 грудня 2024 року, акт прийому-передачі наданих послуг, довіреність на представництво адвокатом Тараненком А.І. інтересів позивача.

Відповідно акту прийому-передачі наданих послуг від 27 грудня 2024 року, наданого на підтвердження факту надання правничої (правової) згідно договору, слідує, що вказані витрати стосуються вартості наданих послуг: складання позовної заяви (2 год 5000 грн.), вивчення матеріалів справи (дві години 1000 грн.), підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 736239889 від 21.03.2021 на рахунок боржника ОСОБА_1 (1 година 500 грн.), підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 736239889 від 21.03.2021 на рахунок боржника ОСОБА_1 (1 година 500 грн.)

З огляду на заперечення відповідачки щодо співмірності розміру витрат на правничу допомогу позивача із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, з огляду на те, що предмет спору в цій справі не є складним, не вимагає вивчення великого обсягу фактичних даних, а складення позовної заяви не потребувало багато часу, враховуючи однотипність спорів щодо стягненні кредитної заборгованості, оскільки з укладеного між ТОВ «ФК «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» договору про надання правової допомоги №27-12/204-01 від 27 грудня 2024 року до додаткової угоди № 1 до нього слідує, що даний спір є одним із багатьох спорів, у яких Адвокатське бюро «Тараненко та партнери» надає правову допомогу ТОВ «ФК «ЕЙС», з урахуванням принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності цих витрат, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зменшення розміру стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача до 3 000 грн.

Оскільки вимоги апеляційної скарги про стягнення витрат на правову допомогу, надану в суді першої інстанції, задоволені частково, то апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» задовольнити частково.

Рішення Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 24 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» () заборгованість за кредитним договором №736239889 від 21 березня 2021 року в загальному розмірі 38895грн 14 коп. (тридцять вісім тисяч вісімсот дев`яносто п`ять гривень чотирнадцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» (код ) витрати по сплаті судового збору за позовну заяву та за апеляційну скаргу в розмірі 6056 грн 00 коп. (шість тисяч п`ятдесят шість гривень) та витрати на правову допомогу в суді першої інстанції у розмірі 3000 грн (три тисячі гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді Н.В. Самчишина

Т.В.Серерябкова

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2025 року