Номер провадження: 22-ц/813/4979/25
Справа № 512/560/23
Головуючий у першій інстанції Бростовська Н.О.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.10.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гончарук Олексієм Олексійовичем на рішення Савранського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року, постановленого під головуванням судді Бростовської Н.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи Савранська селищна рада Одеської області, державний нотаріус Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинська Лариса Дмитрівна про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи Савранська селищна рада Одеської області, державний нотаріус Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинська Л.Д. про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7831га, кадастровий номер :01:002:0149, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, яку вона успадкувала згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.05.2015р., виданого державним нотаріусом Савранської районної державної нотаріальної контори Ізосімовою К.Б., зареєстрованого в реєстрі за №564; земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,790га, кадастровий номер :01:002:0150, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, яка належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІІ-ОД №064652, виданого 26.04.2004р. Савранською РДА, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №419; земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500га, кадастровий номер :01:004:0182, що розташована в АДРЕСА_1 , яка належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ЯК №489548, виданого 31.12.2010р. Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68.

Позивачка зазначала, що вона є рідною сестрою померлої ОСОБА_3 по лінії батька, що підтверджується свідоцтвами про народження, з яких вбачається, що їх батьком є ОСОБА_4 , свідоцтвом про одруження ОСОБА_3 , з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 », а також її свідоцтвом про одруження, з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу вона змінила прізвище з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_7 ». Дітей у ОСОБА_3 не було, а тому позивачка понесла всі витрати на її поховання. Оскільки спадкоємці першої черги були відсутні, 02.12.2022р. позивачка, як спадкоємець другої черги за законом, звернулась до державного нотаріуса Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області Котюжинської Л.Д. із заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_3 та на підставі її заяви була заведена спадкова справа №262/2022. З листа державного нотаріуса Котюжинської Л.Д. від 16.05.2023р. №336/02-14 позивачка дізналася, що 10.04.2009р. ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області, згідно якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 , який не перебував з нею в родинних відносинах. Позивачка вважає, що вказаний заповіт є нікчемним, оскільки складений з порушенням вимог щодо порядку посвідчення особою, яка не мала на це права, а тому, з метою одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, 07.07.2023р. вона звернулася із заявою за місцем відкриття спадщини до державного нотаріуса Котюжинської Л.Д., але свідоцтва про право на спадщину за законом та відповіді на свою заяву вона не отримала. Нікчемність зазначеного заповіту позивачка обґрунтовує тим, що ОСОБА_3 на час складання та посвідчення заповіту хворіла на катаракту з гостротою зору правого ока 0,08 (8%) та лівого ока 0,2 (20%), тобто, на її думку, була сліпою, а тому посвідчення заповіту мало відбуватися з прочитанням його тексту, про що робиться відповідна відмітка, а також при свідках. Крім того, заповіт був посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Лісніченко Н.Г., яка на момент посвідчення заповіту не була уповноваженою на те посадовою особою органу місцевого самоврядування. У зв`язку з викладеним, позивачка вважає, що було порушено її право на спадщину, а тому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , в порядку спадкування за законом.

Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року позов ОСОБА_2 задоволений.

Визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку площею 1,7831га у межах згідно з планом для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, масив НОМЕР_1 , земельна ділянка НОМЕР_2 , кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0149, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, наданого нотаріусом Савранської районної державної нотаріальної контори Ізосімовою К.Б., індексний номер витягу: 37349869; дата, час формування: 12.05.2015р. 10:56:19; реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 43.

Визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку площею 1,790га в межах згідно з планом, розташовану на території Осичківської сільської ради, масив НОМЕР_1 , ділянка НОМЕР_3 , кадастровий номер земельної ділянки :01:002:0150, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 згідно державного акта на право приватної власності на землю серії III-ОД №064652, зареєстрованого 26.04.2004р. в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №419.

Визнано за ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті її рідної сестри ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну ділянку площею 0,2500га у межах згідно з планом, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0182, що належала спадкодавцю ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер відповідно до Державного реєстру фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів , згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК №489548, зареєстрованого 31.12.2010р. в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат Гончарук О.О., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до іншого суду за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не доведений факт недійсності заповіту, також суд не оцінив належним чином подані сторонами доказита дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

ОСОБА_8 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому також просила поновити строк на подання відзиву.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів вважає, що поновлення строку в даному випадку буде сприяти виконанню завдання цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі, і однією з основних засад (принципів) якого є змагальність сторін, та з метою всебічного, об`єктивного та повного встановлення всіх обставин справи, суд вважає за необхідне, поновити ОСОБА_8 пропущений нею строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_8 , просить залишити рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, які не спростовують правильність рішення суду та не ґрунтуються на належних і допустимих доказах.

В судове засідання, призначене на 07 жовтня 2025 року учасники справи не з`явилися, були сповіщені належним чином (а.с. 212-213, 216, 219).

До суду апеляційної інстанції з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника Любашівської ДНК, звернулась завідуюча Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області (а.с. 217-218).

З клопотанням про призначення розгляду справи в апеляційному суді в режимі відеоконференції в Благовіщенському районному суді Кіровоградської області, звернувся адвокат Гончарук О.О., який представляє інтереси ОСОБА_1 (а.с. 229-231).

Клопотання адвоката Гончарука О.О. про призначення розгляду справи в режимі відеоконференції судом апеляційної інстанції задоволено (а.с. 232).

Однак, в зазначений час, адвокат Гончарук О.О. в приміщення Благовіщенського районного суду Кіровоградської області не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, у зв`язку з чим відеоконференція не відбулась, про що секретарем судового засідання складений акт.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 , за наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Однак, зазначеним нормам закону рішення не відповідає з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст.1222 ЦК України).

Зі ст.1223 ЦК України, вбачається, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У ст. 1234 ЦК України зазначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1251 ЦК України (в редакції яка діяла на момент складання заповіту) передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1257 ЦК України, заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

За ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1262 ЦК України, у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Савранським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Подільському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 15.07.2022 року, актовий запис №170 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_9 , її батьком зазначено ОСОБА_4 , після укладання шлюбу ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 11, 13).

Відповідно до свідоцтва про народження, ОСОБА_10 є донькою ОСОБА_4 , після укладання шлюбу ОСОБА_10 змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 10, 12).

Зі свідоцтв про народження та укладання шлюбів, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є єдинокровними сестрами по батькові.

За життя ОСОБА_3 набула право власності на:

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,7831 га, кадастровий номер :01:002:0149, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.05.2015р. (а.с. 17-19).;

- земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,790 га, кадастровий номер :01:002:0150, що розташована на території Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області, що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ІІІ-ОД №064652, виданим 26.04.2004р. Савранською РДА, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №419 (а.с. 20-22);

- земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,2500га, кадастровий номер :01:004:0182, що розташована в АДРЕСА_1 , що підтверджується державним актом на право власності на землю серії ЯК №489548, виданим 31.12.2010р. Осичківською сільською радою Савранського району Одеської області, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №68 (а.с. 23-24).

З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 02.12.2022 р. за №70793320 вбачається, що спадкова справа після смерті ОСОБА_3 була заведена Любашівською державною нотаріальною конторою Одеської області 02.12.2022 р. (а.с. 15).

З нотаріальної справи вбачається, що в межах шестимісячного строку до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулась ОСОБА_2 , як спадкоємець другої черги (а.с. 84).

Також до нотаріальної контори про прийняття спадщини 27 грудня 2022 року звернувся ОСОБА_1 , з заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_3 (а.с. 98).

Згідно з витягу зі спадкового реєстру ОСОБА_3 24 липня 2002 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно в рівних долях заповіла ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , який посвідчено секретарем Осичківської сільської ради (а.с. 102).

10 квітня 2009 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_13 , який посвідчено секретарем виконавчого комітету сільської Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області (а.с. 103-104).

ОСОБА_14 , державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори Одеської області, направлено лист ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробила заповіт, а тому ОСОБА_2 позбавлена права спадкування за законом, як спадкоємиця другої черги (а.с. 105).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що складений ОСОБА_3 заповіт був посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г. 10.04.2009р., тобто у період відсутності у неї таких повноважень, а тому суд дійшов висновку, що заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, та з огляду на положення ч. 1 ст. 1257 ЦК України, є нікчемним.

Також суд першої інстанції прийшов висновку про те, що позивачка в установлений законом строк прийняла спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , приймаючи до уваги відсутність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, а також те, що заповіт, посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г. 10.04.2009р., є нікчемним, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, за наступних підстав.

Колегія суддів, зазначає, що у справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, виник спір між сторонами з приводу визнання заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним у зв`язку з відсутністю у секретаря сільської ради повноважень на вчинення нотаріальних дій, оскільки відсутнє рішення виконавчого комітету сільської ради про покладення на секретаря сільської ради повноважень на вчинення нотаріальних дій.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 10.04.2009 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області Лісніченко Н.Г., згідно якого все своє майно вона заповіла ОСОБА_1 . Вказаний заповіт підписаний ОСОБА_3 та має зроблену нею власноручно відмітку такого змісту: «Текст даного заповіту прочитано мною, ОСОБА_3 . Зміст заповіту відповідає моїм намірам» (а.с. 14).

З архівної копії рішення Виконкому Осичківської сільської ради народних депутатів від 25.03.1985р., вбачається, що на секретаря виконавчого комітету, серед інших обов`язків, покладено обов`язок вчинення нотаріальних дій (а.с. 71-72).

З архівної копії рішення Виконкому Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області від 05.01.2012р. №02 вбачається, що на секретаря сільської ради ОСОБА_15 покладено обов`язки вчинення нотаріальних дій (а.с. 70-зворот).

В листі архівного відділу Подільської РДА від 27.10.2023 р. №08.6-06-02/264/430-431, зазначено, що змін і доповнень до рішень щодо покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради до 05.01.2012 р. немає, а з часу відновлення діяльності Осичківської сільської ради (18.09.1984р.) до 27.12.2012р. секретарем Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області перебувала ОСОБА_15 (а.с. 70).

Разом з цим, в матеріалах справи є копія архівної довідки Подільської РДА від 06.07.2023р. №08.6-06-02/281, в якій зазначено, що у протоколах пленарних засідань сесій п`ятого скликання та засідань виконавчого комітету Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області з 14.04.2006р. по 10.11.2010р. рішень про покладення обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій в сільській раді на посадову особу немає (а.с. 28), а також копія довідки Савранської селищної ради Одеської області від 06.07.2023р. №06-21/2002/2154 аналогічного змісту (а.с. 29).

Зі змісту вказаної інформації вбачається, що рішенням Виконкому Осичківської сільської ради народних депутатів від 25.03.1985р. та рішенням Виконкому Осичківської сільської ради Савранського району Одеської області від 05.01.2012р. №02 на секретаря виконавчого комітету було покладено обов`язок вчинення нотаріальних дій; змін і доповнень до рішень щодо покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради до 05.01.2012р. немає, але при цьому, з 14.04.2006р. по 10.11.2010р. рішень про покладення обов`язків щодо вчинення нотаріальних дій в сільській раді на посадову особу немає.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції у рішенні зазначив, що у листі архівного відділу Подільської РДА від 27.10.2023р. №08.6-06-02/264/430-431 зазначено про відсутність змін і доповнень до рішень щодо покладення обов`язків по вчиненню нотаріальних дій на секретаря сільської ради до 05.01.2012р., але при цьому, немає жодних посилань на вказані рішення, зокрема, на дати їх прийняття та визначення обсягу повноважень секретаря сільської ради.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок помилковим, за наступних підстав.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування.

Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Кваліфікація заповіту, як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про що зазначено у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього, як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року в справі № 522/9893/17.

Згідно зі статтею 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє (частина четверта статті 207 ЦК України).

Відповідно до статті 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1251 ЦК України (в редакції яка діяла на момент складання заповіту) передбачено, що якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним (частина перша статті 1257 ЦК України).

Нотаріальні дії у виконавчих комітетах сільських, селищних, міських Рад народних депутатів вчиняють посадові особи, на яких за рішенням виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів покладено вчинення цих дій (пункт 2 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем (абзац третій пункту 33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року № 22/5, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У Постанові ОП ВС від 29 січня 2024 року у справі 369/7921/21, зроблено висновок, що законодавець у ЦК України не передбачив таких підстав для кваліфікації заповіту, посвідченого секретарем сільської ради, нікчемним, як відсутність рішення виконавчого комітету сільської ради щодо покладання на цю посадову особу повноважень на вчинення нотаріальних дій, і відсутність вказівки в заповіті про місце народження заповідача.

Це не впливає на форму заповіту та порядок його посвідчення. Протилежна кваліфікація буде базуватися на мотивах розширеного розуміння вимог до форми заповіту та порядку його посвідчення і порушить принцип свободи заповіту, оскільки він піддається правовій охороні й після смерті заповідача.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів приходить висновку про те, що посилання позивачки на те, що заповіт складений не уповноваженою на те особою, за відсутності відповідного рішення про покладання на сільську ради функцій на вчинення нотаріальних дій, не є правовою підставою для визнання заповіту нікчемним.

Колегія суддів приходить висновку про те, що підстави для визнання заповіту нікчемним відсутні, а тому і підстав визнавати право власності на спадкове майно, залишене після смерті ОСОБА_3 за ОСОБА_2 немає.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було розглянуто клопотання про проведення посмертної судово-медичної експертизи спадкодавця ОСОБА_3 , колегія суддів вважає необґрунтованими з підстав того, що в судовому засіданні клопотання розглянуте, та в його задоволені відмовлено (а.с. 65, 153а-153б).

Більш того, судом першої інстанції доводи позову про те, що ОСОБА_3 була сліпою, внаслідок чого не могла самостійно скласти та прочитати заповіт, суд відхилив, оскільки вважав, що для їх підтвердження необхідні спеціальні медичні знання.

Колегія суддів звертає увагу, що рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось.

Доводи апеляційної скарги про направлення справи для розгляду до іншого суду за встановленою підсудністю, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що позивачкою ставиться питання про визнання права власності стосовно земельних ділянок розташованих в Савранському районі Одеської області, що відповідно до ст. 30 ЦПК розглядається за правилами виключної підсудності за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що відповідно до п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає матеріалам справи, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак, відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 .

Відповідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 при подачі апеляційної скарги сплатив судовий збір у розмірі 6550 грн. (а.с. 180).

Оскільки, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 6550 грн.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гончарук Олексієм Олексійовичем задовольнити частково.

Рішення Савранського районного суду Одеської області від 28 жовтня 2024 року скасувати.

Ухвалити постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_3 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6 550 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 13 жовтня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ М.М. Драгомерецький

______________________________________ С.М. Сегеда