Справа № 369/4218/25
Провадження № 2/369/6275/25
21.10.2025 м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Янченка А.В. за участі секретаря судового засідання Лисяк К.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу № 369/4218/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в якому просила суд:
- Стягнути з Відповідача 1 та Відповідача 2 у солідарному порядку, на її користь , заборгованість за договором позики, укладеним «31» січня 2020 року у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США.
-Стягнути з Відповідача 1 та Відповідача 2 у солідарному порядку, на її користь 5 (п`ять) % річних за договором позики, укладеним «31» січня 2020 року у розмірі 17 510,38$ (сімнадцять тисяч п`ятсот десять) Доларів США та тридцять вісім центів.
-Стягнути з Відповідача -1 та Відповідача -2 у солідарному порядку, на її користь судовий збір у розмірі 15 140,00 (п`ятнадцять тисяч сто сорок) гривень.
Вимоги позивача обґрунтовуються тим, що 31.01.2020 року між нею та Відповідачем-1 був укладений договір позики.
Крім того, 31.01.2020 року між Позивачем та Відповідачем 2, підписано Договір поруки.
Посилається, що заборгованість за договором позики підлягає стягненню з позичальника Відповідача 1 та поручителя Відповідача 2 у солідарному порядку.
Так, відповідачі взятих на себе зобов`язань з повернення позичених грошових коштів, не виконали.
24.04.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів.
11.06.2025 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області закрито підготовче провадження у справі № 369/4218/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, призначити справу до розгляду по суті.
У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Проте, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовільнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач 1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач 1 своїм процесуальним правом подати відзив на позов не скористався. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив.
Відповідач 2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач 2 своїм процесуальним правом подати відзив на позов не скористався. Заяв чи клопотань на адресу суду не направив.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Згідно ст.ст. 223, 280, 281 Цивільного процесуального кодексу України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2011 року за № 17-рп/2011,згідно якого у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином.
Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
31.01.2020 року між Позивачем та Відповідачем 1 укладено Договір позики (далі Договір позики).
Відповідно до п.1 Договору позики Позивач передав,а Відповідач приймає у власність 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США для купівлі нерухомого майна на території України.
Відповідно до п. 2 Договору позики Відповідач 1 зобов`язався повернути отриману позику у готівковій формі до 31 (тридцять першого) січня 2024 (дві тисячі двадцять четвертого) року.
Крім того, 31.01.2020 року між Позивачем та Відповідачем 2, підписано Договір поруки.
Пункт 1 Договору поруки: На підставі цього Договору Відповідач 2 поручається перед Позивачем за виконання всіх зобов`язань Відповідача 1 в повному обсязі як солідарного Боржника.
В Договорі поруки є посилання, що основна угода є: Договір позики від 31 січня 2020 року та боржником виступає: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Станом на дату розгляду, матеріали справи не містять жодного документа про повернення Відповідачем 1 та Відповідачем 2 Позивачу позичених грошових коштів.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1049ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
З метою забезпечення правильного зас тосування статей 1046, 1047ЦК України суд повинен встановити наявність між Позивачем і Відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
У пункті 1 Договору позики від 31.01.2020 сторони визначили, що Позивач передав, а Відповідач-1 прийняв у власність 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США.
У пункті 1 Договору поруки від 31.01.2020 сторони визначили, що Відповідач 2 поручається перед Позивачем за виконання всіх зобов`язань Відповідача 1 в повному обсязі як солідарного Боржника.
Велика Палата Верховного Суду у справі № 373/2054/16 дійшла висновку про те, що чинне законодавство не містить заборони на виконання грошових зобов`язань в іноземній валюті, якщо вона прямо передбачена у договорі. У випадку отримання позики в іноземній валюті позичальник зобов`язаний повернути саме ту суму й у тій валюті, в якій було надано позику, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ні укладення, ні виконання зобов`язань у валюті не суперечать вимогам законодавства.
Узгоджений сторонами термін повернення позики настав 31.01.2024 року.
Підписавши Договір позики, Відповідач 1 підтвердив факт отримання грошових коштів від позивача.
Отже вимога про стягнення неповернутої позики вгривні в сумі 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США є обґрунтованою та прямо передбаченою Договором позики.
Таким чином, виходячи з положень пункту 2 Договору позики від 31.01.2020 року та пункту 1 Договору поруки від 31.01.2020 року до солідарного стягнення з Відповідача 1 та Відповідача 2 підлягає грошова сума у 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Щодо стягнення відсотків від суми позики у вигляді 5 (п`ять)% річних, суд зазначає наступне
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Відповідно до ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом.
Відповідно до ч. 4 ст. 631 ЦК України закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Пункт 1.2. та 1.2.1. Договору Позики закріплює, що Позикодавець має право отримання від позичальника відсотків від суми позики у вигляді 5 (п`ять)% річних. Відсотки виплачуються у день повернення позики. Сума позики та відсотки за використання суми позики виплачуються готівкою у доларах США у місці підписання Договору.
Пункт 2 Договору позики закріплює, що Позика, а також відсотки Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцю готівкою у строк до 31 січня 2024 року.
Згідно розрахунку заборгованості у Відповідача 1 та Відповідача 2 виникла заборгованість за нарахованим штрафом за неналежне виконання п.1. Договору позики, нарахованому на підставі п п.1.2 та 1.2.1. Договору позики, в розмірі 17 510,38$ (сімнадцять тисяч п`ятсот десять) Доларів США та тридцять вісім центів.
Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України.
Згідно з частиною другою статті 141ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Понесені позивачем судові витрати документально підтверджено копією квитанції згідно якої позивач сплатив судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.
Враховуючи, що суд задовольнив позовні вимоги у повному розмірі, до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір по 7 570 грн. з відповідачів.
Керуючись статтями 12, 13, 76, 77, 78, 81, 141, 259, 261, 265, 273, 280-282, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задовольнити повністю.
Солідарно стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ) та з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,Паспорт НОМЕР_3 , виданий Мінськім РУ ГУ МВС України в місті Києві 03 грудня 1999 року, адреса: АДРЕСА_3 ) заборгованість за Договором позики від 31.01.2020 року у розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) доларів США.
Солідарно стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ) та з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , Паспорт НОМЕР_3 , виданий Мінськім РУ ГУ МВС України в місті Києві 03 грудня 1999 року, адреса: АДРЕСА_3 )- 5 (п`ять) % річних за договором позики, укладеним 31.01.2020 у розмірі 17 510,38$ (сімнадцять тисяч п`ятсот десять) Доларів США та тридцять вісім центів.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ,Паспорт НОМЕР_3 , виданий Мінськім РУ ГУ МВС України в місті Києві 03 грудня 1999 року, адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 7 570,00 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , Паспорт НОМЕР_3 , виданий Мінськім РУ ГУ МВС України в місті Києві 03 грудня 1999 року, адреса: АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 7 570,00 (сім тисяч п`ятсот сімдесят) гривень 00 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний заочне рішення суду складено: 21.10.2025 року.

Суддя А.В. Янченко