ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року

м. Черкаси

Справа № 712/12660/24
Провадження № 22-ц/821/1579/25
категорія: 304090000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л. І.,

суддів: Карпенко О. В., Новікова О. М.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хворост Дарії Михайлівни на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

23 жовтня 2024 року АТ «ПУМБ» через систему «Електронний суд» звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог АТ «ПУМБ» зазначило, що 19.03.2015 на підставі кредитного договору № 0549 (надалі кредитний договір) ОСОБА_1 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 4 500 грн, який пізніше було збільшено до 57 100 грн.

Внаслідок неналежного виконання умов вказаного договору, у відповідача перед позивачем виникла кредитна заборгованість, яка, станом на 01.07.2024 складає 89 305,55 грн, з яких: 57 046,40 грн заборгованість за кредитом; 32 259,15 грн. заборгованість процентами; 0 грн заборгованість за комісією.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у загальній сумі 89,305,55 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2025 рокупозов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором в сумі 89 305, 55 грн та витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн, а всього 91 727,95 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач був повідомлений про умови, правила та відсотки Банку, однак не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів, тому Банк вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів.

Зазначив, що суми, які підлягають стягненню, повністю відповідають умовам договору.

Крім того, відповідачем не надано доказів, які спростовували б розмір заборгованості.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

18 липня 2025 року, не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Хворост Д. М. подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не доведено належними доказами розмір заборгованості. Наданий розрахунок не підписаний, а виписки неповні та містять невідповідність номерів рахунків, що суперечить вимогам ЦПК України та Закону «Про бухгалтерський облік».

Вказала, що відсотки нараховані неправомірно. Кредитний договір діяв 60 місяців (до 19.03.2020), після чого Банк втратив право нараховувати договірні відсотки. Нарахування відсотків після цієї дати суперечить ст. 1048 ЦК України та численним правовим позиціям Верховного Суду.

Переконана, що сума 30 152,67 грн, сплачена відповідачем як відсотки після закінчення строку договору, є неправомірною та має бути зарахована в погашення основного боргу, зменшуючи його до 27 716,12 грн.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

З матеріалів справи вбачається, що 19.03.2015 між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договір карткового рахунку та договір страхування № 0549, на підставі якого відповідачу було видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 4 500 грн. Строк користування кредитом 60 місяців (п. 2.4.) (а.с. 15).

Відповідно до довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 0549 від 19.03.2015, кредитний ліміт декількома операціями з 4 500 грн було збільшено до 57 100 грн (а.с. 40).

Згідно наданого за кредитним договором № 0549 від 19.03.2015 розрахунку вбачається, що внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, його заборгованість за вказаним кредитним договором, враховуючи внесені відповідачем кошти на погашення заборгованості станом на 01.07.2024 становить 89 305,55 грн, з яких: 57 046,40 грн заборгованість за кредитом; 32 259,15 грн заборгованість за процентами (а.с. 41 47).

З виписки з особового рахунку ОСОБА_1 вбачається, що позичальник отримав кредитні кошти, користувався ними, а також сплачував суми на погашення кредиту (а.с. 48 -69).

02.07.2024 року ОСОБА_1 було направлено лист з письмовою вимогою, а саме погашення заборгованості протягом 30 днів з моменту отримання листа, яка не була виконана (а.с. 35).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі відповідає.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом ст. ст. 205, 207 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору, проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 19.03.2015 між сторонами було укладено кредитний договір № 0549 та видано відповідачу кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 4 500,00 грн.

У заяві на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб вказані всі анкетні дані відповідача. Вказана заява містить прохання ОСОБА_1 про відкриття на його ім`я поточного рахунку № НОМЕР_1 та встановлення на його поточний рахунок у гривнях, відкритий за цією заявою, ліміт овердрафту та строк користування овердрафтом в межах максимально погодженої суми, яка не перевищує 50 000 грн.

ОСОБА_1 підписанням заяви підтвердив, що в день подання до Банку цієї пропозиції він був ознайомлений з останньою чинною редакцією Умов з усіма змінами та Правил користування платіжними картками Банку та Тарифами, які розміщуються Банком на інформаційних стендах у відділеннях Банку та на його офіційному сайті та зобов`язався періодично (не рідше 1 разу на місяць) ознайомлюватися з ними.

Також відповідач підтвердив, що Банк, з огляду на його кредитну історію протягом дії договору карткового рахунку, має право в односторонньому порядку змінювати строк користування овердрафтом та ліміт овердрафту у межах визначених цією пропозицією з повідомленням його про це у спосіб, визначений Умовами.

Відповідно до заяви, яка підписана ОСОБА_1 , йому було встановлено ліміт овердрафту в розмірі 4 500,00 грн, зі сплатою 46% річних, зі строком користування овердрафтом 60 місяців.

Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 0549 від 19.03.2015, кредитний ліміт декількома операціями з 4 500 грн було збільшено до 57 100 грн.

Факт отримання кредитних коштів у зазначеному розмірі та користування ними відповідачем ні в суді першої інстанції, ні при апеляційному перегляді справи не заперечувався.

На підтвердження існування у відповідача заборгованості за кредитним договором (Пропозицією) № 0549 від 19.03.2015стороною позивача було надано розрахунок заборгованості станом на 01.07.2024 та виписку з особового рахунку за період.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16 зазначено, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з наданої позивачем виписки з карткового рахунку відповідача, він активно користувався картковим рахунком, здійснював розрахунок товарів, послуг, переказ коштів на інші рахунки, а також внесення коштів на картковий рахунок. Рух коштів по картці відповідача свідчить про те, що він був обізнаним про списання кредитних коштів та коштів за відсотками.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні будь які докази, що відповідач звертався до Банку про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим надав згоду на умови кредитування.

В матеріалах справи міститься копія публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (а.с. 20 -34).

Відповідно до п. 5.1.9. передбачено, що клієнт зобов`язаний повертати Банку заборгованість у разі виникнення несанкціонованого овердрафту наступним чином:

5.1.9.1. Сплачувати усі нараховані проценти за несанкціонованим овердрафтом. Приєднанням до цього договору, клієнт доручає Банку здійснювати договірне списання суми нарахованих процентів за несанкціонованим овердрафтом з карткового рахунку.

НОМЕР_2 . Сплачувати заборгованість за сумою основного боргу несанкціонованого овердрафту. Сума заборгованості за несанкціонованим овердрафтом, що не повернена у 15-денний строк з дати його виникнення, вважається простроченою заборгованістю.

Із наданого розрахунку вбачається, що заборгованість, яка утворилась станом на 01.07.2024 становить 89 305,55 грн, з яких: 57 046,40 грн - заборгованість за кредитом; 32 259,15 грн - заборгованість за процентами.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що наявні у справі докази в своїй сукупності підтверджують погодження сторонами всіх істотних умов договору, факт надання позивачем відповідачу ОСОБА_1 кредитних коштів, користування ними та не повернення відповідачем наданих позивачем коштів.

Крім того, кредитний договір (Пропозиція) № 0549 від 19.03.2015, за яким відповідач отримав кредит, є чинним, недійсним у судовому порядку не визнавався, сума боргу по тілу кредиту та нарахованим відсоткам за користування кредитними коштами позичальником наданими доказами не спростовується.

Відповідач в апеляційній скарзі заперечує наявність у справі доказів на підтвердження розміру нарахованої позивачем заборгованості.

Відхиляючи такий аргумент, апеляційний суд виходить з наступного.

Звертаючись до суду з цим позовом, Банк подав до суду заяву ОСОБА_1 на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та виписку по особовому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 .

Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц (провадження № 61-517св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), доказами, які підтверджують наявність заборгованості за кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Так, указаними положенням закону передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Пункт 1 Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, передбачає, що первинним є документ, який містить відомості про операцію. Зокрема, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Пунктом 62 цього ж Положення передбачено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі № 204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі № 209/3046/20, від 01 грудня 2021 року у справі № 752/14554/15-ц, від 01 червня 2022 року у справі № 175/35/16-ц.

Колегія суддів доходить висновку, що матеріалами справи підтверджено, що позивач відкрив відповідачу особовий рахунок, на який перерахував кредитні кошти, надавши їх у розпорядження позичальнику.

Також виписка по особовому рахунку підтверджує рух коштів, зокрема, операції з погашення кредитної заборгованості, а отже і розмір нарахованої позивачем заборгованості за кредитом та відсотками.

Колегія суддів критично сприймає твердження скаржника щодо неправомірно нарахованих відсотків поза межами дії договору, оскільки пунктом 16.1. розділу 16 «Строк договору та інші умови припинення відносин з клієнтом» публічної пропозиції ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб визначено, що договір вважається укладеним з моменту подання клієнтом відповідної заяви на приєднання та діє протягом невизначеного строку до моменту закінчення строку дії всіх карток, виданих згідно цього договору, закриття карткового рахунку/до моменту закінчення строку дії всіх рахунків клієнта в системі «Інтернет-банкінг», відкритих в установі Банку на умовах повного виконання сторонами своїх зобов`язань за цим договором.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 ст. 6 Конвенції (995_004) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до пп. «б» та «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367,374,375,381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хворост Дарії Михайлівни залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: О. В. Карпенко

О. М. Новіков