справа № 274/5748/25
провадження № 2/0274/2283/25
Рішення

Іменем України

15.10.2025 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області у складі: судді Вдовиченко Т.М., за участі секретаря судового засідання - Рудич М.О., розглянувши в м. Бердичеві Житомирської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -

в с т а н о в и в :

Представник позивача Ткаченко М.М., звернулася до суду з позовною заявою, згідно якої просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТзОВ "Коллект центр" заборгованість за кредитним договором №101454596 від 30.08.2021 у розмірі 70400,00 грн з тих підстав, що відповідачка порушила свої зобов`язання, які передбачені кредитним договором, право грошової вимоги за яким перейшло до позивача.

Позовні вимоги обґрунтовувано тим, що 30.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про споживчий кредит №101454596, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000,00 грн, строком на 30 днів, зі сплатою процентів в розмірі 4500 грн та комісії в розмірі 1000 грн, а позичальник зобов`язався до 29.09.2021 повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за отримання кредиту та проценти за користування ним.

17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за договором №101454596.

10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за договором №101454596.

На момент звернення позивача до суду з даним позовом, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконала, грошові кошти для погашення кредиту, комісії та процентів не надала.

Розмір заборгованості за кредитним договором становить 70400,00 грн, з яких: 10000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 59400,00 грн - заборгованість за процентами, 1000,00 грн - заборгованість за комісіями. В зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду із позовом про стягнення боргу в примусовому порядку.

Ухвалою судді Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.08.2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій (а.с.110 - 111).

20.08.2025 відповідачкою подано відзив на позовною заяву, в якому просить відмовити ТОВ «Коллект Центр» у задоволенні позовних вимог.

В якості заперечень зазначає, що позивач вже звертався до суду з аналогічними вимогами про стягнення боргу, що виник за кредитним договором №4950849 від 23.09.2021. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 31.01.2024 у справі №175/2591/23 у задоволенні позову було відмовлено. Постановою Житомирського апеляційного суду від 16.05.2024 рішення залишено без змін.

Незважаючи на це, той самий позивач повторно подав позов, змінивши лише номер та дату кредитного договору (від 30.08.2021 року), проте вимоги, сума боргу та підстави залишилися ідентичними.

Після програшу в обох судах позивач перепродав право вимоги за цим боргом іншій компанії, яка наразі також подала позов до не з аналогічними вимогами. Це свідчить про спробу уникнути наслідків судових рішень і подвійного стягнення одного і того ж боргу, що суперечить принципам справедливості, добросовісності та правової визначеності. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, такі дії є зловживанням процесуальними правами. Відповідно до ст. 254 ЦПК України, якщо спір уже вирішено судом між тими ж сторонами, з того ж предмету та з тих самих підстав, позов підлягає залишенню без розгляду. В зв`язку з наведеним, просить залишити позовну заяву без розгляду, а у випадку розгляду по суті - відмовити у задоволенні позовних вимог. (а.с.113 - 114 ).

27.08.2025 представником позивача Ткаченко М.М. подано відповідь на відзив, в якому зазначає, що позивачем належним чином підтверджено факт укладення кредитного договору шляхом підписання його електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про електронну комерцію». Вказує, що відповідач безпідставно ототожнює предмет даного спору з іншим судовим провадженням. У справі № 175/2591/23 розглядалися вимоги, що виникли з кредитного договору № 4950849 від 23.09.2021 року. Натомість у даній справі предметом позову є заборгованість за кредитним договором № 101454596 від 30.08.2021 року. Це два різні договори, укладені відповідачкою у різні дати, на різних умовах, із різними істотними умовами (строк, сума кредиту, процентна ставка, тощо). Кожен договір є окремим юридичним фактом, що породжує самостійні права та обов`язки сторін. Отже, наявність судового рішення у справі, що стосується іншого договору, не свідчить про вирішення спору у даній справі, оскільки предмет та підстави позову є відмінними.

Зазначає, що доводи відповідачки про «зміну лише номера та дати договору» не відповідають дійсності, адже номер та дата кредитного договору визначають індивідуальну ознаку конкретного правочину. Неможливо вважати, що позивач «змінив номер», оскільки йдеться про абсолютно окремий кредитний договір, укладений між відповідачкою та ТОВ «Мілоан» 30.08.2021 року.

Посилання відповідачки на «подвійне стягнення одного й того ж боргу» є помилковим і не підтверджується жодними доказами. Факт відступлення права вимоги іншим кредиторам також не свідчить про подвійне стягнення, оскільки у кожному випадку підставою позову є конкретний договір, укладений відповідачкою і саме він породжує окреме зобов`язання ( а.с. 130-140).

27.08.2025 року представником позивача Ткаченко М.М. на адресу суду скеровано клопотання про витребування доказів ( а.с. 143 -148).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду віл 27.08.2025 року клопотання представника позивача про витребування доказів задоволено ( а.с. 151 - 152).

28.08.2025 ( в межах строку для подання відзиву ) відповідачкою подано доповнення до відзиву, в якому зазначає, що на її думку, новий кредит №4950849 від 23.09.2021 не міг бути виданий, якщо попередній кредит №101454596 від 30.08.2021 не був погашений. Штучне створення боргових зобов`язань, видача повторного кредиту є фактичним нав`язуванням боргової залежності. Це суперечить принципу добросовісності сторін. Вказує, що колекторські компанії систематично чинять на неї та її сім`ю тиск з приводу повернення неіснуючого боргу (а.с.154 - 155).

18.09.2025 представником позивача подано заперечення на відповідь на відзив. Вказує, що відповідачка безпідставно ототожнює предмет даного спору з іншим судовим провадженням. У справі №175/2591/23 розглядалися вимоги, що виникли з кредитного договору № 4950849 від 23.09.2021 року. Натомість у даній справі предметом позову є заборгованість за кредитним договором №101454596 від 30.08.2021 року. Це два різні договори, укладені відповідачкою у різні дати, на різних умовах, із різними істотними умовами (строк, сума кредиту, процентна ставка тощо).

Судова практика також підтверджує, що наявність кількох кредитних договорів із різними номерами та датами є підставою для виникнення окремих спорів, і попереднє рішення суду не має преюдиційного значення для нового спору, якщо відмінними є предмет позову та підстави вимог.

Тому, у діях позивача відсутні ознаки зловживання процесуальними правами, оскільки пред`явлення позову ґрунтується на самостійному та чинному зобов`язанні, яке виникло з окремого кредитного договору.

Позовна заява ТОВ «Коллект Центр» у даній справі стосується іншого договору, ніж той, що був предметом розгляду у справі № 175/2591/23, тому відсутні підстави для залишення позову без розгляду, а твердження відповідачки є необґрунтованими і спрямованими на уникнення виконання взятих на себе договірних зобов`язань.

Предметом розгляду є саме виконання зобов`язань за кредитним договором № 101454596 від 30.08.2021, який був укладений між сторонами та породив самостійні права і обов`язки. Вимоги Закону України «Про споживче кредитування» щодо оцінки кредитоспроможності стосуються внутрішніх процедур кредитодавця і жодним чином не впливають на чинність договору та обов`язок позичальника повернути отримані кошти.

Таким чином, укладення договору відбулося відповідно до встановленого порядку та після здійснення усіх необхідних перевірок, включаючи перевірку у бюро кредитних історій та скорингові процедури. Анкета-заява та електронна форма договору підтверджують, що відповідачка самостійно подала усі дані, підтвердила свою згоду з умовами договору та належним чином його підписала. Отже, доводи відповідачки про нібито порушення порядку оцінки кредитоспроможності або укладення договору без дотримання вимог закону не ґрунтуються на фактичних обставинах справи і спростовуються матеріалами, що вже наявні у справі. Договір № 101454596 від 30.08.2021 є чинним правочином, укладеним добровільно, на законних підставах, і породжує для відповідачки обов`язок повернути отримані кошти разом, згідно з умовами договору.

Дослідвиши письмові матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що 30.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» з Анкетою- заявою на кредит №101454596 в якій просила надати їй кредит в сумі 10000,00 грн строком на 30 днів, до 29.09.2021 під проценти за користування таким кредитом в сумі 4500,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,500 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, та сплатою комісії в розмірі 1000 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту за договором (а.с. 54 - 55).

30.08.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитодавець) та ОСОБА_1 (позичальник) було укладено договір про споживчий кредит № 101454596, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 10000,00 грн, строком на 30 днів тобто до 29.09.2021 (п.п.1.2-1.4 кредитного договору) (а.с. 24-32).

Відповідно до п. 1.5. договору - загальні витрати позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5500.00 грн. в грошовому виразі та 20,587.00 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка) і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 15500.00 гривень. Загальні витрати

позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому договорі, зокрема позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань.

Згідно п. 1.5.1. договору комісія за надання кредиту: 1000.00 грн., яка нараховується за ставкою 10.00 відсотків від суми кредиту одноразово.

Згідно п.1.5.2. - проценти за користування кредитом: 4500.00 грн., які нараховуються за ставкою 1.50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом.

Згідно п.1.6. стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.

Згідно п.1.7. тип процентної ставки за цим договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього договору.

Договір підписано його сторонами з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором J89602, в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, що передбачено розділом 6 договору та підтверджено довідкою про ідентифікацію ОСОБА_1 за номером телефону НОМЕР_1 (а.с.65).

Додатком №1 до договору про споживчий кредит №101454596 від 30.08.2021 є Графік платежів за договором (а.с.73).

Додатком №2 до договору про споживчий кредит №101454596 від 30.08.2021 є Паспорт споживчого кредиту (а.с.96-97).

За умовами зазначеного кредитного договору відповідачці 30.08.2021 були перераховані кредитні кошти в сумі 10000,00 грн. на карту № НОМЕР_2 про що свідчить квитанція № від 30.08.2021 (а.с.66)

Згідно відомості про щоденні нарахування погашення за кредитом по договору № 101454596 від 30.08.2021, 30.08.2021 ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 10000 грн. нараховано комісію в розмірі 1000 грн та проценти, згідно п.1.5.2 договору в розмірі 150 грн. (а.с.14-16).

17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 101454596 від 30.08.2021 (а.с. 37-52).

Згідно Акту приймання-передавання Реєстру боржників в електронному вигляді за договором факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021 ТОВ «Мілоан» передало ТОВ «Вердикт Капітал» реєстр боржників (а.с.69).

Відповідно до Реєстру боржників від 10.02.2022 до договору факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021 до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором 101454596 від 30.08.2021 в розмірі 35900,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту- 10000,00 грн, заборгованість по процентам - 24900,00 грн, заборгованість по комісії - 1000,00 грн (а.с.70-72,74).

Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Вердикт Капітал», ОСОБА_1 станом на 10.03.2023 мала загальну заборгованість за договором у сумі 70400,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту) - 10000,00 грн; заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 24900,00 грн, заборгованість за комісією - 1000,00 грн, заборгованість за процентами нарахованими ТОВ «Вердикт Капітал» - 34500,00 грн (а.с.17).

10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 101454596 від 30.08.2021 (в електронним вигляді).

Відповідно до Реєстру боржників від 10.03.2023 до договору № 10-03/2023/01, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 101454596 від 30.08.2021 в сумі 70400,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованість по процентам - 59400,00 грн, заборгованість по комісії - 1000,00 грн (а.с.23,33 - 34).

Таким чином між сторонами виникли зобов`язальні, цивільно-правові правовідносини у сфері кредитування, що регулюються нормами ЦК України.

Статтею 626 ЦПК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 628, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, а сам договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За приписами ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Положення ч. 1 ст. 205 ЦК України визначають, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі.

Відповідно до ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом (ч. 1). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами (ч. 3).

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст. 205, 207 ЦК України).

Такі висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19.

Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, у якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк бо інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Положення ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Відповідно до ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Так, відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Анкету -заяву на кредит № 101454596 від 30.08.2021, договір про споживчий кредит № 101454596 від 30.08.2021, додаток №1 до договору - Графік платежів, додаток №2 до договору - паспорт споживчого кредитування від 30.08.2021 ОСОБА_1 підписала 30.08.2021 за допомогою одноразового ідентифікатора J89602, що був надісланий їй на номер вказаний в анкеті-заяві - НОМЕР_1 (фінансовий номер телефону).

Згідно інформації, витребуваної судом з АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 (IBAN НОМЕР_4 .

30.08.2021 на карту зараховано кошти в розмірі 10000, 00 грн, що підтверджується випискою по рахунку за період з 30.08.2021 по 07.09.2021 та квитанцією № від 30.08.2021.

Враховуючи наведене, проаналізувавши зміст договору, його форму, суд дійшов висновку, що договір про споживчий кредит № 101454596 від 30.08.2021 дійсно укладений сторонами правочину ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». Доказів зворотного відповідачка суду не надала, як і не спростувала факт укладення договору.

Договір містить повну інформацію щодо особи позичальника, її персональні дані, номер мобільного телефону, на який відправлено одноразовий ідентифікатор в якості аналога власноручного підпису позичальника.

Отже, між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлено сторонами в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису. Після підписання кредитного договору у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у ТОВ «Мілоан» виникло зобов`язання щодо надання кредитних коштів, а у відповідача - зобов`язання з повернення кредитних коштів.

Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитодавець виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі 10000,00 грн, що підтверджується квитанцією квитанцією № від 30.08.2021.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитодавця вимагати їх повернення.

17.12.2021 між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 17/12-2021-62, згідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 101454596 від 30.08.2021.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.02.2022 до договору факторингу №17/12-2021-62 від 17.12.2021 до ТОВ «Вердикт Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором 101454596 від 30.08.2021 в розмірі 35900,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту- 10000,00 грн, заборгованість по процентам - 24900,00 грн, заборгованість по комісії - 1000,00 грн.

10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, згідно умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило ТОВ «Коллект Центр» права вимоги, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 101454596 від 30.08.2021.

Відповідно до Реєстру боржників від 10.03.2023 до договору № 10-03/2023/01, до ТОВ «Коллект Центр» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 101454596 від 30.08.2021 в сумі 70400,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10000,00 грн, заборгованість по процентам - 59400,00 грн, заборгованість по комісії - 1000,00 грн.

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора в зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована.

Зважаючи на те, що відповідачка не здійснювала погашення заборгованості по кредиту та не повернула кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тобто до 29.09.2021, тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 10000,00 грн, які підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення комісії у сумі 1000,00 грн

Суд вважає, що позов в цій частині також підлягає задоволенню, зважаючи на те, що комісія чітко визначена умовами договору, включена до загальних витрат за споживчим кредитом, що пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, її нарахування відповідає приписам ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», а розмір та ставка були узгоджені сторонами при укладенні договору.

Разом з тим, суд не погоджується із розміром заявленої заборгованості за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги у сумі 59400,00 грн, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст. 628 ЦК України.

Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, кредитор повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог.

Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно умов укладеного кредитного договору, сторони домовились, що договір є строковим: за умовами п. 1.4 договору, відповідачка повинна була повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування ним у строк до 29.09.2021 (дата платежу). Кредит було надано на 30 днів (п. 1.3 договору), процентна ставка 1,50 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, загальний розмір процентів 4500,00 грн (п. 1.5.2 договору).

Для продовження строку кредитування позичальник мав вчинити дії передбачені розділом 6 Правил у т.ч. сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту (п.2.3.1.1 кредитного договору).

Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору визначено до 29.09.2021, оскільки в матеріалах справи відсутні докази що відповідачка вчинила дії передбачені розділом 6 Правил у т.ч. сплатила комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, у межах 30-денного строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме до 29.09.2021 року, відповідачка зобов`язана була повернути кредиторові кредит у розмірі 10000,00 грн, комісію в сумі 1000,00 грн і сплатити проценти за користування кредитом за ставкою 1,50% за кожен день. Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 29.09.2021, тому починаючи з цієї дати нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним.

У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі № 911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.

Беручи до уваги строк кредитування, розмір відсотків, визначений в кредитному договорі (фіксована ставка 1,50% за кожен день кредитування, строк кредитування 30 днів), суд доходить висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість по відсоткам за кредитним договором № 101454596 від 30.08.2021 року у розмірі 4500,00 грн.

Щодо стягнення з позивача судових витрат, а саме судового збору та витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає наступне.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно з ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

У постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) та від 30 вересня 2020 року в справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19) викладено правовий висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (Рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу має бути не тільки доведений та документально обґрунтований, але й відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується: договором про надання правової допомоги № 01-07/2024 від 01.07.2024, укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс»; заявкою про надання юридичної допомоги № 592 від 01.07.2024 з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_1 ; Витягом з Акту № 12 про надання юридичної допомоги від 31.07.2025 на суму 25000,00 грн, з яких: усна консультація 2 години - 4000,00 грн, підготовка пропозицій - 6000,00 грн та складання позовної заяви 5 годин - 15000,00 грн (а.с.86-95, 98 - 99).

Надаючи оцінку доказам, суд вважає, що докази складання позовної заяви до суду АО «Лігал Ассістанс» відсутні, оскільки позовна заява підписана безпосередньо директором ТОВ «Коллект центр« Марією Ткаченко і нею ж посвідчено додатки до позову, отже суд вважає за необхідне в даному конкретному випадку стягнути з відповідачки 4000,00 грн судових витрат на правничу допомогу, яка складається з надання усної консультації протягом 2 годин по 2000,00 грн за годину, як те передбачено прайс - листом АО «Лігал Ассістанс».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову сплачено судовий збір в сумі 2422,40 грн, про що свідчить платіжна інструкція № від 12.08.2025.

Позов задоволено частково, отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 533,30 грн.

Керуючись ст. 12-13,76-81,89, 247,258,263-265,274-275,279, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( НОКПП НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (місце знаходження: вул. Мечнікова, 3, оф. 306, м. Київ, ) заборгованість за договором про споживчий кредит № 101454596 від 30.08.2021 у розмірі 15000,00 грн, з яких 10000,00 грн - тіло кредиту, 4500,00 грн - відсотки за користування кредитом та 1000,00 грн - одноразова комісія.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» судовий збір в розмірі 533,30 грн та 4000,00 грн - витрати на правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 15 жовтня 2025 року

Суддя : Т.М. Вдовиченко