справа № 759/5463/25 головуючий у суді І інстанції Петренко Н.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Надточий К.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Петренко Н.О. у м. Києві, у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просила суд стягнути з ПАТ «Страхова група «ТАС» на її користь страхове відшкодування у розмірі 50 094,25 грн., пеню у розмірі 7 083,15 грн., 3% річних у розмірі 753,00 грн., збитки від інфляції у розмірі 2 287,55 грн., також стягнути з ОСОБА_3 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 76 185,85 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14 липня 2024 року в м. Києві на мосту Патона відбулась ДТП за участю автомобіля «Mazda 626» під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Volkswagen Tiguan», що належить позивачу. Постановою Дніпровського районного суду м. Києва № 755/14169/24 від 19 вересня 2024 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «СГ «ТАС» згідно з Полісом № EP 216389702 від 21 серпня 2023 року. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну, становить 160 000,00 грн., франшиза - 3 200,00 грн. Позивач звернулась до ПАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 304/08-24 від 05 серпня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan» становить 148 127,22 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням зносу без ПДВ - 75 141,37 грн. ПАТ «СГ «ТАС» виплатило страхове відшкодування у розмірі 21 847,12 грн., мотивуючи це тим, що матеріальний збиток було розділено на три частини, посилаючись на ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Позивач не погоджується з таким розподілом, зазначаючи, що автомобіль позивача був пошкоджений лише діями водія ОСОБА_3 , і інші учасники ДТП не мають жодного відношення до завданих автомобілю позивача пошкоджень. Таким чином, недоплачений розмір страхового відшкодування становить 50 094,25 грн.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 посилається на аналогічні обставини викладені нею у позовній заяві.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «СГ «ТАС», вказує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, не мають законодавчого обґрунтування, через що не можуть бути задоволені. Судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. До апеляційної скарги представник позивача додав нові докази. Вказані докази до суду першої інстанції не подавалися, не були предметом дослідження суду першої інстанції. Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції позивач не заявила клопотання про долучення цих доказів до матеріалів справи та не надала докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися. Від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, а явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виснував, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Враховуючи зазначене, та те, що позивач реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, відхиливши клопотання сторони позивача про відкладення розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 14 липня 2024 року о 17:05 у м. Києві на мосту Патона (проспект Соборності) сталася ДТП за участю чотирьох транспортних засобів: GEON SCSMBLER 250 (водій ОСОБА_4 ), AUDI Q5 (водій ОСОБА_5 ), MAZDA 626 (водій ОСОБА_3 ) та VOLKSWAGEN (водій ОСОБА_1 ).

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва №755/14169/24 від 19 вересня 2024 року ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПАТ «СГ «ТАС» згідно з Полісом № EP 216389702 від 21 серпня 2023 року. Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну, становить 160 000,00 грн., а франшиза - 3 200,00 грн.

Згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 304/08-24 від 05 серпня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan» становить 148 127,22 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням зносу без ПДВ - 75 141,37 грн.

Позивач звернулась до ПАТ «СГ «ТАС» з повідомленням про ДТП та заявою про виплату страхового відшкодування.

ПАТ «СГ «ТАС» виплатив страхове відшкодування у розмірі 21 847,12 грн.

Розрахунок страхового відшкодування, здійснений ПАТ «СГ «ТАС»: (75 141,37 грн. / 3) - 3 200 грн. = 21 847,12 грн. на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не забезпечив залучення до участі у справі всіх осіб, які, відповідно до встановлених обставин, можуть бути відповідальними за заподіяну шкоду, суд позбавлений можливості повноцінно дослідити та оцінити ступінь вини кожного з учасників ДТП та, відповідно, визначити остаточний розмір страхового відшкодування та/або шкоди, яка підлягає стягненню, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Згідно з п. 36.2 ст. 36 Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Як вбачається зі змісту відзиву на позовну заяву та відзиву на апеляційну скаргу, ПАТ «СГ «ТАС» не заперечує розмір матеріального збитку, що був спричинений автомобілю позивача та зазначений останнім в позовній заяві. Також не заперечується ПАТ «СГ «ТАС» обов`язок щодо виплати страхового відшкодування за наслідками пошкодження транспортного засобу позивача у ДТП, що настав на підставі полісу № EP 216389702 від 21 серпня 2023 року. Однак, при цьому страхова компанія посилається на пункт 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Апеляційний суд вважає безпідставними посилання відповідача на положення пункту 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яким передбачено, що у разі якщо відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, з огляду на наступне.

Згідно постанов Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року, у справах № 755/14169/24, 755/14168/24 та 755/14170/24 винними у скоєному ДТП визнано водіїв ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

При цьому, як вбачається з тексту вище зазначених постанов, судом встановлено, що:

ОСОБА_3 14 липня 2024 року о 17 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом марки «MAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1 , у м. Києві по мосту «Патона (проспект Соборності), в напрямку вулиці Березняківська, не був уважним не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_5 14 липня 2024 року о 17 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом марки транспортним засобом автобус «AUDA Q5», д.н.з. НОМЕР_3 , у м. Києві по мосту «Патона (проспект Соборності), в напрямку вулиці Березняківська, не була уважною не обрала безпечної швидкості руху, не дотрималась безпечної дистанції та скоїла зіткнення з транспортним засобом марки «MAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушила п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

ОСОБА_4 14 липня 2024 року о 17 годині 05 хвилин, керуючи транспортним засобом марки транспортним засобом автобус «GEON SCSMBLER 250», д.н.з. НОМЕР_4 , у м. Києві по мосту «Патона (проспект Соборності), в напрямку вулиці Березняківська, не був уважним не обрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «AUDA Q5», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зі змісту наданої суду постанови у справі про адміністративне правопорушення вбачається, що саме водій ОСОБА_3 допустив зіткнення з транспортним засобом «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

З зазначеної постанови не вбачається, що пошкодження автомобіля позивача були отримані в результаті взаємопов`язаних, сукупних дій декількох осіб (водіїв).

За приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилаючись на п. 36.3 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та вказуючи що відповідальними за заподіяння неподільної шкоди взаємопов`язаними, сукупними діями є декілька осіб, а тому розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру заподіяної шкоди на кількість таких осіб, ПАТ «СГ «ТАС» не звернула уваги, що будь-яких доказів спричинення матеріальної шкоди іншими особами, окрім відповідача ОСОБА_3 , матеріали справи не містять.

Стверджуючи про спільне одномоментне спричинення шкоди автомобілю позивача ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідач ПАТ «СГ «ТАС» не надав суду доказів, що після зіткнення автомобіля «MAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 з автомобілем «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , шкода, яка була спричинена в результаті такого зіткнення, була збільшена в результаті зіткнення автомобіля ОСОБА_5 «AUDA Q5», д.н.з. НОМЕР_3 з транспортним засобом марки «MAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 .

Також ПАТ «СГ «ТАС» не надав суду доказів, що після зіткнення автомобіля «MAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_3 з автомобілем «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_1 , шкода, яка була спричинена в результаті такого зіткнення, була збільшена в результаті зіткнення автомобіля ОСОБА_4 «GEON SCSMBLER 250», з транспортним засобом марки «AUDA Q5», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_5 .

Не надало ПАТ «СГ «ТАС» суду і доказів того, що усі вказані зіткнення відбулись одномоментно, а відтак сила, з якою було нанесено удар автомобілю позивача, складалась з сукупності сили удару усіх трьох автомобілів.

При цьому посилання відповідача на постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 19 вересня 2024 року, у справах № 755/14169/24, 755/14168/24 та 755/14170/24, якою встановлено, що ДТП сталась в 17 год. 05 хв. є безпідставним, оскільки в даному випадку момент зіткнення автомобіля з автомобілем, що рухається попереду визначається секундами, а не хвилинами.

Отже, встановлений постановою у справі про адміністративне правопорушення час, в який рухався кожен з водіїв, а саме 17.05 год. ніяким чином не свідчить, що вказаною постановою встановлено факт одномоментного зіткнення усіх чотирьох транспортних засобів, а також факт спільного завдання шкоди автомобілю позивача.

Відповідальність водія «MAZDA 626» д.н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № EP 216389702 від 21 серпня 2023 року у ПАТ «СГ «ТАС».

Згідно зі Звітом про оцінку вартості матеріального збитку № 304/08-24 від 05 серпня 2024 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Volkswagen Tiguan» становить 148 127,22 грн., а вартість матеріального збитку з урахуванням зносу без ПДВ - 75 141,37 грн.

22 жовтня 2024 року ПАТ «СГ «ТАС» виплатило страхове відшкодування у розмірі 21 847,12 грн.

Розрахунок страхового відшкодування, здійснений ПАТ «СГ «ТАС»: (75 141,37 грн. / 3) - 3 200 грн. = 21 847,12 грн. на підставі ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки 22 жовтня 2024 року ПАТ «СГ «ТАС» було здійснено часткову сплату належного страхового відшкодування в розмірі 21 847,12 грн., апеляційним судом не встановлено підстав до застосування ч. 3 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» колегія суддів приходить до висновку, що несплачене страхове відшкодування ОСОБА_1 складає 50 094,25 грн. (71 941,37-21 847,12), яке і підлягає стягненню з ПАТ «СГ «ТАС».

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч.1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У частині 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму.

Сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому потерпілий так само має право вимоги до боржника, яким у цих правовідносинах виступає страховик.

При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування.

З огляду на викладене, можна зробити висновок, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі на підставі укладеного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

З матеріалів справи вбачається, що заяву на виплату страхового відшкодування ПАТ «СГ «ТАС» отримало від ОСОБА_1 23 липня 2024 року, а виплату страхового відшкодування у розмірі 21 847,12 грн., тобто частково, відповідач здійснив 21 жовтня 2024 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у зв`язку з частковою виплатою відповідачем страхового відшкодування 21 жовтня 2024 року, розрахунок штрафних санкцій, а саме пені, 3% річних та інфляційних втрат необхідно обраховувати з 21 жовтня 2024 року по 23 квітня 2025 року (дата заяви про збільшення позовних вимог), виходячи із суми боргу 50 094,25 грн.

Отже, період прострочення виконання зобов`язання з 21 жовтня 2024 року по 23 квітня 2025 року; сума простроченої заборгованості - 50 094,25 грн.

Щодо розрахунку пені.

Пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ розраховується за формулою: [Пеня] = [Сума боргу] ? [Розрахункова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Розрахункова ставка (%)] - розрахункова ставка пені в процентах річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 22.10.2024 року по 31.10.2024 року - 10 днів

[Розрахункова ставка] = 13,000% (облікова ставка НБУ) ? 2 = 26,000%

[Пеня] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 26,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 10 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 355,86 грн.

Період розрахунку: з 01.11.2024 року по 12.12.2024 року - 42 дні

[Розрахункова ставка] = 13,000% (облікова ставка НБУ) ? 2 = 26,000%

[Пеня] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 26,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 1 494,62 грн.

Період розрахунку: з 13.12.2024 року по 31.12.2024 року - 19 днів

[Розрахункова ставка] = 13,500% (облікова ставка НБУ) ? 2 = 27,000%

[Пеня] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 27,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 19 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 702,14 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2025 року по 23.01.2025 року - 23 дні

[Розрахункова ставка] = 13,500% (облікова ставка НБУ) ? 2 = 27,000%

[Пеня] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 27,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 23 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 852,29 грн.

Період розрахунку: з 24.01.2025 року по 06.03.2025 року - 42 дні

[Розрахункова ставка] = 14,500% (облікова ставка НБУ) ? 2 = 29,000%

[Пеня] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 29,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 671,64 грн.

Період розрахунку: з 07.03.2025 року по 17.04.2025 року - 42 дні

[Розрахункова ставка] = 15,500% (облікова ставка НБУ) ? 2 = 31,000%

[Пеня] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 31,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1 786,92 грн.

Період розрахунку: з 18.04.2025 року по 21.04.2025 року - 4 дні

[Розрахункова ставка] = 15,500% (облікова ставка НБУ) ? 2 = 31,000%

[Пеня] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 31,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 4 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 170,18 грн.

Загальна сума пені становить 7 033,65грн.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою:

[Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] х [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу. [Сукупний індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період.

У період з 01.11.2024 року по 23.04.2025 року індексація на суму 50 094,25 грн. [Сукупний індекс інфляції] = 101,90% ? 101,40% ? 101,20% ? 100,80% ? 101,50% ? 100,70% = 107,733% (за період Листопад 2024 - Квітень 2025)

[Інфляційні нарахування] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 107,733% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 50 094,25 грн. (сума боргу) = 3 873,78 грн.

В свою чергу, 3% річних розраховуються за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] - сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] - проценти річних; [Кількість днів] - кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] - кількість днів у календарному році.

Відповідно до розрахунку позивача період нарахування 3% річних здійснюється з 18 листопада 2024 року по 12 березня 2025 року.

Період розрахунку: з 18.11.2024 року по 31.12.2024 року - 44 дні

[Проценти] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 44 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 180,67 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2025 року по 12.03.2025 року - 71 день

[Проценти] = 50 094,25 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 71 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 292,33 грн.

Загальна сума 3% річних становить 473,00 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач ПАТ «СГ «ТАС» у відзиві на апеляційну скаргу не навів доводів на спростування позовних вимог про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, а лише зазначив, що такі позовні вимоги є похідними від вимоги про стягнення невиплаченого страхового відшкодування, яка на думку відповідача не підлягає задоволенню.

Таким чином, інфляційні втрати становлять 3 873,78 грн., 3% річних 473,00 грн.та пеня 7 033,65грн.

Апеляційний суд враховує, що позивач у позовній заяві просила суд стягнути інфляційні втрати у розмірі 2 287,55 грн.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені підлягають частковому задоволенню, а саме інфляційні втрати у розмірі 2 287,55 грн., 3% річних у розмірі 473,00 грн. та пеня у розмірі 7 033,65грн.

Щодо розміру нанесеної матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 , апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 ЦК, збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

У відповідності до ст. 1187 ЦК, джерелом підвищеної небезпеки визначається діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У відповідності до ст. 1188 ЦК , шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1194 Цивільного Кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок, підтриманий Верховним Судом у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 686/17155/15-ц, про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.

Відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі(право власності, інше речове право, договір підряду, оренда тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 Цивільного кодексу України, шкода, заподіяна при взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується особою, з вини якої шкода була заподіяна.

Згідно з п.2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції, Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092, вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до Постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду України від 04 грудня 2019 року №359/2309/17, майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком (франшиза, втрата товарної вартості, страховий ліміт).

Встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «VOLKSWAGEN», д.н.з. НОМЕР_2 , без врахування фізичного зносу яку визначено на підставі Звіту експерта № 304/08-24 від 05 серпня 2024 року, становить 148 127,22 грн.

Позивач просила стягнути з ОСОБА_3 матеріальну шкоду виходячи з наступного розрахунку: 148 127,22 - 71 941,37 (різниця між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням) = 76 185,85 грн.

Таким чином, з ОСОБА_3 підлягає стягненню матеріальна шкода, яка є різницею між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням в розмірі 76 185,85 грн. (148 127,22 - 71 941,37).

Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частинами 2 - 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 761/14285/16-ц, участь у ДТП, пошкодження майна безумовно негативно вплинуло на моральний стан позивача та призвело до моральних страждань.

Згідно з практикою ЄСПЛ, порушення прав людини вже саме по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справа «Науменко проти України»).

Враховуючи принципи розумності, справедливості та характер протиправних дій відповідача, розмір матеріальних збитків завданих його діями, наслідки спричинені для позивача, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачу спричинена моральна шкода на відшкодування якої позивачем обґрунтовано визначено суму в 5 000,00 грн., які необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_3 .

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За змістом частин першої, п. 1, 2 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

На підтвердження понесення таких витрат у суді першої інстанції представник позивача надала суду: договір про надання професійної (правничої) правової допомоги № 18/02 від 18 лютого 2025 року; ордер на надання правничої допомоги серії АА № 1551543; свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до пункту 6.1 про надання професійної (правничої) правової допомоги № 18/02 від 18 лютого 2025 року, сторони погодили, що за результатами надання правничої (правової) допомоги складається Акт приймання передачі наданих послуг (далі «Акт») в двох примірниках, що підписується представниками кожної зі сторін Акт підписується Сторонами в офісі АДВОКАТСЬКОГО БЮРО або надсилається КЛІЄНТУ АДВОКАТСЬКИМ БЮРО поштою. Акт приймання передачі наданих послуг вважається підписаним, якщо протягом 5 днів з моменту його отримання КЛІЄНТОМ, останній не надав АДВОКАТСЬКОМУ БЮРО письмові аргументовані заперечення на акт.

Разом з цим, на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції адвокатом на стадії розгляду справи судом першої інстанції не надано жодного доказу, який би підтверджував обсяг наданих послуг, вартість кожної із них, а також годинний еквівалент роботи адвоката.

Акт виконаних робіт чи інший документ, який й би у відповідності до п. 6.1 про надання професійної (правничої) правової допомоги № 18/02 від 18 лютого 2025 року свідчив про прийняття клієнтом виконаної адвокатом роботи суду не надано, що є підставою до відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції.

При подачі позовної заяви ОСОБА_1 сплатила 1 393,97 грн. судового збору. При подачі апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила судовий збір у розмірі 3 907,75 грн., оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на її користь з відповідачів пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (99,77%), а саме у розмірі 5 289,46 грн. (5301,66*99,77%).

Позовні вимоги до відповідача ПАТ «СК «ТАС» задоволенні на (42,45%=59888,45*100%:141074,30), а тому на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 245,37 грн. (5289,46*42,45) та з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 044,08 грн. (5289,46*57,55).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат, матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», місце знаходження: м. Київ, пр. Берестейський, 65, ідентифікаційний код 30115243 на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 страхове відшкодування у розмірі 50 094,25 (п`ятдесят тисяч дев`яносто чотири) гривні 25 копійок, пеню у розмірі 7 033,65 (сім тисяч тридцять три) гривні 65 копійок, 3% річних у розмірі 473,00 (чотириста сімдесят три) гривні, збитки від інфляції у розмірі 2 287,55 (дві тисячі двісті вісімдесят сім) гривень 55 копійок та судовий збір у розмірі 2 245,37 (дві тисячі двісті сорок п`ять) гривень 37 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 матеріальну шкоду у розмірі 76 185,85 (сімдесят шість тисяч сто вісімдесят п`ять) гривень 85 копійок, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 3 044,08 (три тисячі сорок чотири) гривні 08 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.