Провадження № 2/359/841/2025
20 жовтня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі :
головуючої судді Яковлєвої Л.В.,
при секретарі Бокей А.В.,
розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, -
16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, яким просить : позбавити ОСОБА_2 батьківських прав, відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у сторін у зареєстрованому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_3 . Відповідач не бачив свого сина, не забрав дитину з пологового будинку, не турбується про нього, не цікавиться життям дитини та не сплачує аліменти на його утримання. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з даним позовом, який просить задовольнити.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 03 вересня 2024 року цивільну справу передано для розгляду за підсудністю до Бориспільського міськрайонного суду Київської області.
Ухвалою суду від 08 листопада 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання з викликом і повідомлення. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строки для вчинення процесуальних дій.
Ухвалою суду від 23 червня 2025 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження з викликом і повідомленням сторін.
В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав заяву, якою розгляд справи просив здійснити у її та позивача відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити.
Відповідач до суду не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Заяв чи клопотань, відзиву на позов до суду не направив.
Від третьої особи Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, на підставі доказів та з урахуванням висновку органу опіки та піклування.
Свідок ОСОБА_4 , будучи попередженою про кримінальну відповідальність за завідома неправдиве показання за ст. 384, 385 КК України, надала письмові покази, що ОСОБА_2 не забрав дитину з пологового будинку, не виявляв батьківської турботи, на потреби дитини не сплачував та не сплачує аліменти, не цікавився життям і здоров`ям дитини і взагалі не бачив своєї дитини.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно вимог ст. 223, 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи, проти такого вирішення справи не заперечує і представник позивача.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, дослідивши заяви сторін, а також докази, наявні в матеріалах справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року за № 2 передбачено, що відповідно ст. 55, 124 Конституції України та ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ст. 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Доказами, відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
В частинах 1, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 . Наведене підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 15 січня 2020 року Деснянським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільноготстану (а.с. 16). У свідоцтві батьками дитини вказано : ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 лютого 2021 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 20-22).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2020 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 всіх видів її заробітку щомісячно, але не менше 30% для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову ІНФОРМАЦІЯ_4 і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25-29). Дане судове рішення набрало законної сили.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішення суду про сплату аліментів відповідач не виконує, у зв`язку з чим станом на 06 лютого 2025 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 245340,49 грн. Наведене підтверджується листом та Розрахунком заборгованості зі сплати аліментів виданим 06 лютого 2025 року начальником Переяславського відділу ДВС Соколовим Г. (а.с. 95-100).

Малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з позивачем ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні. Наведене підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 12937527 від 19 серпня 2020 року, Довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 12937494 від 19 серпня 2020 року. (а.с. 15, 18). Доказів протилеж-ного суду не надано.

12 лютого 2025 року органом опіки та піклування надано висновок, згідно якого Деснянська районна в місті Києві державна адміністрація, на яку покладено повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав батька, ОСОБА_2 , стосовно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 123-125).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпе-чення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовки до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негатив-но впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умови для отримання нею освіти.

Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, слід розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізикний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані : виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпе-чити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українсь-кого та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбав-лення батьківських прав.

Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усинов-лення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, не обхід-ному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Станом на день розгляду справи, суду не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про виконання відповідачем батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та утриманню дітей належним чином.

Аналізуючи вищенаведені та встановлені в ході судового розгляду фактичні обставини, суд приходить висновку, що своєю поведінкою відповідач не виявляє батьківського піклування та свідомо ухиляється від батьківських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому, з метою захисту законних прав та інтересів дитини, відповідача ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітнього ОСОБА_5 .

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З квитанції № 9357-1428-1783-9805 від 11 жовтня 2024 року (а.с.55а) вбачається, що при пред`явленні позову до суду позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. Пред`явлений позов задоволений. З огляду на це, з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 180-183, 191 СК України, ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265, 280-281, 354, 430 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа : Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної у місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 (двадцять) копійок.

Відомості про позивача : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , паспорт № НОМЕР_2 , орган, що видав 8026, дата видачі 06 серпня 2019 року, ідентифіка-ційний номер: НОМЕР_3 адреса проживання : АДРЕСА_1 .

Відомості про відповідача : ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_4 , паспорт НОМЕР_5 , адреса : АДРЕСА_2 .

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду через Бориспільський міськрайонний суд протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили , якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 20 жовтня 2025 року.

Суддя Л.В. Яковлєва