Справа № 212/7525/24
У Х В А Л А

14 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Покровського районного суду міста Кривого Рогу Чайкін І.Б., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 212/7525/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив: (а) усунути йому та членам його родини перешкоди в користуванні належним йому на праві власності домоволодінням та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 ; (б) зобов`язати ОСОБА_2 в місячний строк з дня набрання рішенням суду законної сили, звільнити територію домоволодіння АДРЕСА_1 від худоби, яка нею утримується на території цього домоволодіння; (в) заборонити утримувати худобу на території цього домоволодіння в подальшому без відповідного дозволу та контролю. Мотивуючи свою заяву тим, що йому на праві власності йому належить домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04.02.2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою задоволені частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_1 в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 , утримувати велику рогату худобу за адресою АДРЕСА_1 з дотриманням санітарних та ветеринарних норм в тому числі щодо кількості тварин та відстані від домоволодіння ОСОБА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 вжити заходів для відновлення добросусідства відповідно до вимог статей 103-109 ЗК України та дотримання встановлених архітектурно-будівельних, екологічних, санітарних та інших норм чинного законодавства на території їх земельної ділянки з адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набрало законної сили 13 березня 2025 року.

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, а саме: (а) просив внести в другу частину резолютивної частини рішення доповнення в яких вказати кількість тварин великої рогатої худоби (корів), яку має право утримувати з дотриманням санітарних та ветеренарських норм ОСОБА_4 на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ; (б) зазначити на якій відстані від його домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 (будинку, літньої кухні) повинні бути розташовані господарські споруди (сараї, навіси) де ОСОБА_4 утримується худоба.

Дослідивши подану заяву про ухвалення додаткового рішення, матеріали цивільної справи, суддя дійшов наступного.

Ухвалення додаткового рішення передбачено у визначених законом випадках.

За правилами ст. 270 ЦПК України,суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Суд не вбачає підстав для визнання обов`язкової явки сторін по справі в судове засідання, оскільки наявні у справі матеріали є достатніми для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Процесуальне законодавство визначає вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення. Додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених вказаною статтею, і не може змінювати по суті основне рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Додаткове рішення суду - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог його повноти. Додаткове рішення суду ухвалюється тоді, коли суд не вирішив усі заявлені вимоги у справі або не розв`язав окремі процесуальні питання.

Суд не вправі під виглядом додаткового рішення змінити зміст рішення або вирішити нові питання, що не досліджувалися в судовому засіданні.

У постанові Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» роз`яснено, що апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та прийняв нове рішення чи змінив його за наявності підстав.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок, щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія А, №303-А, пункт 29).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 05 липня 2023 року у справі №911/3312/21 (провадження №12-43гс22) виснувала, що термін «ухвалення» додаткового судового рішення, а не термін «розгляд» законодавцем застосовано з метою, щоб підкреслити необхідність буквального тлумачення такого поняття відповідно до статті 259 ЦПК України (статті 233 ГПК України). Таке тлумачення є релевантним для з`ясування змісту положення другого речення частини 3 статті 270 ЦПК України (частини 3 статті 244 ГПК України), коли йдеться про усунення неповноти судового рішення, тобто відсутності у резолютивній частині рішення висновків щодо результатів розгляду справи. При цьому презюмується, що позовні вимоги та заперечення, докази, подані на їх обґрунтування, судом розглянуті згідно з вимогами статей 209 - 246 ЦПК України (статей 201 - 221 ГПК України), а розгляд справи належним чином відображений в описовій та мотивувальній частинах рішення. У протилежному випадку неповнота судового рішення може бути усунута шляхом його перегляду в апеляційному (касаційному) порядку, а не через ухвалення додаткового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Суд вважає, що як в резолютивній частині рішення, так і в мотивувальній частині, судом чітко зазначено, в якій частині і щодо яких задоволених позовних вимог ухвалено рішення.

Рішення від 04.02.2025 року набрало законної сили, сторонами не оскаржувалося.

Зазначені заявником обставини не є підставою для винесення додаткового рішення в розумінні ст. 270 ЦПК України, оскільки такі зводяться до незгоди з рішенням суду.

Незгода ОСОБА_1 із судовим рішенням, яке набрало законної сили, не може бути підставою для ухвалення додаткового рішення, із зазначених вище мотивів. За таких обставин, заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 141, 270, ЦПК України, суддя, -

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі № 212/7525/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням та земельною ділянкою - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання судового рішення.

Повний текст ухвали складено 14.10.2025 року.

Суддя І. Б. Чайкін