Справа № 145/1093/25
Провадження № 22-ц/801/2130/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Патраманський І. І.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2025 рокуСправа № 145/1093/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О. В.,

суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Луцишина О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до Гніванської міської ради про визнання рішення незаконним та його скасування, визнання договору оренди та земельних торгів недійсними, до його подачі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представником - адвокатом Жикевич Вікторією Петрівною, на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області про забезпечення позову до його подачі, постановлену у цій справі 06 серпня 2025 року у с-щі Тиврів суддею цього суду Патраманським І.І., дата складення повного тексту ухвали суду співпадає із датою її постановлення,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до Гніванської міської ради про визнання рішення незаконним та його скасування, визнання договору оренди та земельних торгів недійсними, до його подачі, у якій просила забезпечити майбутній позов шляхом заборони користування, забудови та вчинення будь-яких дій на земельній ділянці площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:009:0047, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, яка розташована в АДРЕСА_1 (діл 1).

Подану заяву мотивувала тим, що вона є власником 1/2 частини 1325/5000 частки будівель та споруд по АДРЕСА_1 , яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АТП-10565», площею 1933,0 кв.м. відповідно до рішення Тиврівського районного суду від 23.01.2025 року у справі № 145/872/21.

30.04.2025 року рішенням Гніванської міської ради 46 сесії 8 скликання № 1631 було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0047 в межах населеного пункту АДРЕСА_1 (діл 1), включення її до переліку земельних ділянок, які передаються в користування на умовах оренди на земельних торгах та проведення земельних торгів у формі електронного аукціону.

Заявник вказала, що вищезазначена земельна ділянка знаходиться одразу перед будівлями ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 , яке належить ТОВ «АТП-10565». Вказана земельна ділянка слугує заїздом на територію АТП і без неї неможливо під`їхати до будівель, обслуговувати будівлі. На даній земельній ділянці знаходяться металеві ємності, які належать ТОВ «АТП-10565», та електрична підстанція.

ОСОБА_1 вважає, що таку земельну ділянку не мали права передати в оренду третій особі, оскільки нею постійно користуються власники ТОВ «АТП-10565», вона огороджена ними та заасфальтована. На даний час орендар розпочав будівельні роботи на земельній ділянці, викопав із землі металеві ємності, які належали АТП, чим перешкоджає функціонуванню та користуванню будівлями ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_1 готується позовна заява до Гніванської міської ради про визнання рішення № 1631 незаконним та його скасування, визнання договору оренди та земельних торгів недійсними та їх скасування.

06.08.2025 року ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області заяву ОСОБА_1 задоволено. З метою забезпечення позову заборонено користування, забудову та вчинення будь-яких дій на земельній ділянці площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:009:0047, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, яка розташована в АДРЕСА_1 (діл 1).

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_2 , через свого представника - адвоката Жикевич В.П., подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на її незаконність, просить таке судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_2 орендар земельної ділянки площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:009:0047, користування якою заборонено на підставі оскаржуваної ухвали.

Так, 09.06.2025 року проведено земельні торги, на яких продавалося право оренди земельної ділянки комунальної власності площею 0,0600 га., з кадастровим номером :01:009:0047, строком на 20 років. ОСОБА_2 переміг торги.

На підставі проведених земельних торгів, 26.06.2025 року між ОСОБА_2 та Гніванською міською територіальною громадою в особі Гніванської міської ради укладено договір оренди землі, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:009:0047. 07.07.2025 року право оренди зареєстроване за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав.

Однак, скаржник вказує, що на даний час внаслідок заборони користування земельною ділянкою ОСОБА_2 позбавлений можливості реалізувати своє законне право. Він несе реальні збитки, у вигляді орендної плати яку заплатив за рік наперед, втраченого часу, оскільки він планував використовувати земельну ділянку за призначенням.

При цьому, суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, послався на доводи заявника про те, що земельна ділянка знаходиться одразу перед будівлями АТП, що без використання цієї земельної ділянки неможливо під`їхати до будівель АТП. Водночас, як вказує апелянт, зазначені обставини не були доведені в належний спосіб, не відповідають дійсності та спростовуються, зокрема актом земельної комісії, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, на яких видно, що ніяких споруд, які належать АТП, на земельній ділянці немає. Також проїзд до будівель АТП та їх обслуговування можна забезпечити за рахунок іншої земельної ділянки. Крім того, звертає увагу суду на те, що будівлі АТП перебувають у спільній частковій власності, однак до суду звернувся лише один з співвласників будівлі. Відповідно, вирішення питань щодо користування спільною власністю мало б бути за спільною згодою усіх співвласників.

Крім того, скаржник зазначає, що заявником не запропоновано зустрічного забезпечення в порушення вимог ст. 151 ЦПК України, на відшкодування завданих ОСОБА_2 збитків в результаті застосування заходів забезпечення позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а ухвалу суду скасувати з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Апеляційним судом встановлено, що 23.01.2025 року рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області у справі № 145/872/21 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про поділ майна задоволено. Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0218, площею 0,1000 га несільськогосподарського призначення для комерційного використання по АДРЕСА_2 , і земельної ділянки з кадастровим номером :02:002:0265 площею 0,1779 га, для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_2 . Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на 1/2 частину будівлі адміністративного корпусу «В» з навісами «в», «в1» та огорожею по АДРЕСА_3 , а також незавершену будівництвом будівлю адміністративно-побутового комплексу означеного літерою «А» готовністю 8% та незавершеної будівництвом будівлі столової по АДРЕСА_4 . Виділено ОСОБА_1 та визнано за нею право власності на 1/2 частину 1235/5000 частки будівель та споруд по АДРЕСА_1 , яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю «АТП - 10565» площею 1933.0 кв.м. (а.с. 4-8).

30.04.2025 року рішенням Гніванської міської ради 46 сесії 8 скликання № 1631 було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0047 в межах населеного пункту АДРЕСА_1 (діл 1), включення її до переліку земельних ділянок, які передаються в користування на умовах оренди на земельних торгах та проведення земельних торгів у формі електронного аукціону (а.с. 10).

Згідно із протоколом про результати земельних торгів № LRE001-UA-083 від 09.06.2025 року щодо продажу права оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0047, площею 0, 0600 га, що розташовано в межах АДРЕСА_1 , переможцем торгів став ОСОБА_2 .

Як вбачається із договору оренди землі № 11 від 26.06.2025 року, орендодавець Гніванська міська рада передала в оренду земельну ділянку з кадастровим номером :01:009:0047, площею 0, 0600 га, орендарю ОСОБА_2 строком на 20 років (зворот а.с. 103-105).

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру, сформованого 11.07.2025 року, орендарем земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0047, площею 0, 0600 га, є ОСОБА_2 . Право оренди зареєстровано на підставі договору оренди землі № 11 від 26.06.2025 року. (а.с. 101).

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення у справі, та дійшов висновку, що необхідно забезпечити позов у запропонований заявником спосіб.

Апеляційний суд не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Невжиття заходів забезпечення позову не повинно мати наслідком заподіяння шкоди позивачу, а вжиття таких заходів не повинно мати наслідком заподіяння шкоди заінтересованим особам.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом відповідно до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову і захистити інтереси позивача.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Правова природа арешту майна чи іншого обмеження стосовно майна, вчиненого у зв`язку із провадженням у цивільній справі, полягає у обмеженні права розпорядженні ним (продаж, дарування, відчуження в інший спосіб, передання в заставу, іпотеку, укладення інших правочинів чи перероблення майна), при цьому за власником зберігається право користування. Таке обмеження допускається, якщо воно передбачено законом і є обґрунтованим.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчитися, що між сторонами виник спір.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 лютого 2024 року у справі № 565/482/23.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними для захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову, шляхом заборони користування, забудови та вчинення будь-яких дій на земельній ділянці площею 0,0600 га, кадастровий номер :01:009:0047, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель закладів побутового обслуговування, яка розташована в АДРЕСА_1 (діл 1).

При цьому, апеляційний суд вважає, що такий висновок будується лише на необґрунтованому припущенні щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення майбутнього позову.

Колегія суддів не може погодитися із таким висновком місцевого суду, оскільки суд не здійснив оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідного заходу забезпечення позову, не з`ясував співмірність виду забезпечення позову, який просив застосувати ймовірний позивач, позовним вимогам, не оцінив рівноцінність заходів забезпечення позову змісту заявлених позовних вимог, жодним чином не обґрунтував необхідність вжиття саме такого заходу, пославшись лише на загальні норми процесуального права та доводи заявника.

Крім того, суд не врахував, що ймовірне подання позову про визнання незаконним рішенням Гніванської міської ради 46 сесії 8 скликання № 1631, яким було затверджено проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:0047, визнання договору оренди та земельних торгів недійсними, в жодному разі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову саме шляхом заборони користуватись земельною ділянкою законному власнику, або, як в даному випадку, законному користувачу, з огляду на те, що право власності на вказану земельну ділянку позивачем не оспорюється.

Подібних висновків дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 766/8126/19 та у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 752/6255/18.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду першої інстанції не може вважатися законною та обґрунтованою, а відтак таку ухвалу суду необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до його подачі необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Жикевич Вікторією Петрівною, задовольнити.

Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області про забезпечення позову до його подачі від 06 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до Гніванської міської ради про визнання рішення незаконним та його скасування, визнання договору оренди та земельних торгів недійсними, до його подачі, відмовити.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий