Провадження №2/447/248/25
Справа №229/5737/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

(заочне)

13.10.2025 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А.П., за участю секретаря судового засідання Кісіль А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Миколаїв Львівської області у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав.

Процесуальні дії у справі.

26.08.2024 засобами системи «Електронний Суд» представник позивача звернувся до Дружківського міського суду Донецької області з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування позову представник позивача покликається на те, що позивач ОСОБА_1 , перебуваючи у стосунках із ОСОБА_2 , народила від нього ІНФОРМАЦІЯ_1 дитину - сина ОСОБА_3 . Батьком дитини, відповідно до свідоцтва про її народження, є відповідач. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , хворіє на тяжку розумову відсталість із порушенням поведінки. Дитина разом із матір`ю проживають без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини з позивачем та сином не проживає, не спілкується з ним, добровільно аліменти не сплачує, не бере участі в житті та вихованні хлопчика, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками. Позивач із 26.10.2019 перебуває у шлюбі з ОСОБА_4 і разом із чоловіком виховують ОСОБА_3 від стосунків із відповідачем, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від спільного шлюбу. Прізвище позивача « ОСОБА_5 », як зазначено в свідоцтві про народження дитини, було змінено після державної реєстрації шлюбу заявниці з ОСОБА_4 . Останній виховує ОСОБА_7 як рідну дитину, матеріально забезпечує всю сім`ю, допомагає позивачу з сином, враховуючи стан здоров`я дитини. Рідний батько дитини від народження не цікавиться ні станом здоров`я сина, ні його життям у цілому. Син позивача та відповідача є дитиною з інвалідністю і потребує постійного лікування, своєчасного оздоровлення та належного харчування, проте, відповідач як батько зовсім не надає матеріальної допомоги на його утримання, не піклується про дитину, не забезпечує її потреби та такий рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Вважає, що вказані обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини. Додатково вказує, що вимога щодо стягнення з відповідача аліментів не є актуальною, оскільки позивач звернулась до Дружківського міського суду Донецької області з заявою від 23.08.2024 про видачу судового наказу про стягнення аліментів (у частині заробітку (доходу) боржника. Представник позивача вважає, що існують обставини свідомого нехтування відповідачем без поважних причин своїми батьківськими обов`язками, передбаченими ст. 150 Сімейного кодексу України, адже за власною ініціативою він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишив її без батьківської уваги та турботи, а, отже, поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками, а позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дитини сприятиме захисту якнайкращих інтересів дитини.

Одночасно з поданням до суду позовної заяви, представник позивача подав клопотання про залучення до у часті у справі третю особу виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області та зобов?язати третю особу надати письмовий висновок щодо розв?язання спору.

27.08.2024 суддею Дружківського міського суду Донецької області постановлено ухвалу, якою зобов?язано Міністерство соціальної політики України надати суду відомості з Єдиної інформаційної бази даних про те, чи входить до переліку взятих на облік осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, району проведення АТО чи населеного пункту, розташованого на лінії зіткнення (із зазначенням адреси фактичного проживання, засобів зв?язку, електронної пошти тощо) відповідач ОСОБА_2

02.09.2024 на електронну пошту Дружківського міського суду Донецької області надійшла відповідь за запит щодо надання інформації про реєстрацію місця проживання відповідача з Бахмутської міської ради Донецької області, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 26).

03.10.2024 на електронну пошту Дружківського міського суду Донецької області надійшла відповідь, витребувана ухвалою від 27.08.2024, відповідно до якої ОСОБА_2 зареєстрований за вищевказаною адресою та фактично проживає у АДРЕСА_3 (а.с. 27).

21.10.2024 суддею Дружківського міського суду Донецької області постановлено ухвалу, якою справу за даним позовом передано за підсудністю до Миколаївського районного суду Львівської області.

14.11.2024 на адресу Миколаївського районного суду Львівської області надійшла ухвала Дружківського міського суду Донецької області від 21.10.2024 про передачу цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав на розгляд за підсудністю разом із матеріалами цивільної справи №229/5737/24.

Ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 15.11.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Відповідачу надано строк для подання відзиву, заперечень на позовну заяву.

Копію позовної заяви та доданих до неї документів відповідачу ОСОБА_2 та третій особі було надіслано представником позивача на виконання вимог ст. 43, 177 ЦПК України (а.с. 6,7, 8-9).

Ухвалу суду від 15.11.2025, надіслану відповідачу на адресу його фактичного місця проживання, такий не отримав, оскільки поштове відправлення з указаним вмістом повернулося до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою (а.с. 43-44).

Таким чином, згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України, судом здійснювався виклик відповідача шляхом опублікування оголошень на офіційному вебсайті судової влади України.

Відзиву у встановлений строк ОСОБА_2 не подав, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався.

Ухвалою суду від 13.05.2025 постановлено зобов`язати виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської областіу термін до 16.06.2025 подати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.

Вищевказану ухвалу третьою особою отримано 14.05.2025 (а.с. 53).

13.06.2025 засобами системи «Еклектронний Суд» представником третьої особи подано рішення виконавчого комітету Богданівської сільської ради «Про затвердження висновку про доцільність позбавлення батьківських прав» та висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (а.с. 58-61).

14.08.2025 постановлено ухвалу щодо закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

31.03.2025 та 12.06.2025 представник позивача адвокат Мерцалов М.Ю. подав на електронну пошту суду та засобами системи «Електронний Суд» відповідно заяву, у якій просив проводити розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять позов задоволити, проти ухвалення заочного рішення не заперечують (а.с. 48-49, 56-57).

13.06.2025 представник третьої особи Бондар Л.А. засобами системи «Електронний Суд» подала до суду заяву щодо проведення розгляду справи за відсутності представника виконавчого комітету Богданівської сільської ради. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 62).

Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву, клопотань чи заяв до суду не подавав.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відтак, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд встановив:

Позивач у справі ОСОБА_8 та відповідач ОСОБА_2 записані батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 10.05.2017 виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, актовий запис №23 (а.с. 15).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 26.10.2019 Тернівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, після реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , про що було складено відповідний актовий запис №92, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , присвоєно прізвище ОСОБА_4 (а.с. 16).

Згідно з копією акту про встановлення факту проживання від 21.05.2024, комісією у складі секретаря виконкому Богданівської сільської ради, начальника відділу СЗН, інспектора із соціальної роботи, складено акт про встановлення факту проживання осіб за адресою: АДРЕСА_1 , а саме під час обстеження дійсно виявлено, що за вказаною адресою проживають без реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджено сусідами (а.с. 11).

Копією корінця медичного висновку №754 про дитину-інваліда віком до 18 років, виданого 20.06.2024 лікарсько-консультативною комісією КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Богданівської сільської ради Дніпропетровської області, стверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз: «F72.1. Тяжка розумова відсталість з порушенням проведінки». Дата наступного переогляду: 221.03.2035 (а.с. 19).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування, захищаючи інтереси малолітньої дитини, вирішив надати ОСОБА_1 висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 60-61).

Рішенням виконавчого комітету Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області №95 від 29.05.2025 вирішено затвердити висновок органу опіки та піклування сільської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стосовно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 60).

Оцінка суду.

При вирішенні цього спору суд, передусім, бере до уваги інтереси малолітньої дитини, враховує положення та принципи Загальної декларації прав людини, Декларації прав дитини, Конвенції ООН про права дитини, Європейської соціальної хартії, Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Сімейного кодексу України, на підставі яких дитина внаслідок її фізичної і розумової незрілості потребує спеціальної охорони і піклування, особливої уваги, має право на особливий захист і допомогу для її благополуччя та гармонійного розвитку. Кожна дитина має право на піклування батьків.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно із ст. 9 Конвенції, держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім за інтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ч. 1-4 ст.150 СК України, батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 11 вищевказаного Закону, сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 1, 4, 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 150 СК України, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Статтею 14 вищевказаного Закону передбачено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Відповідно до зазначеної правової норми батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров?я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Савіни проти України» від 18.12.2008 встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Для того, щоб позбавлення батьківських прав було «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може таке найкраще задоволити інтереси дитини.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07.12.2006).

У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 у справі «М.С. проти України», суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Відповідна правова позиція застосована і в постанові ВС від 29.09.2021 у справі №459/3411/17, провадження №61-10531св21.

ЄСПЛ у справі «Ньяоре проти Франції» зазначив, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв?язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж?юнта проти Італії»).

Відтак, необхідно встановлювати не лише наявність або відсутність виняткових обставин, коли дитина може бути розлучена зі своїми батьками, а крізь призму врахування найкращих інтересів дитини, виходячи із рівності прав батьків щодо дитини, встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові ВС від 19.09.2018 у справі №486/709/16-ц, провадження №61-23711св18.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, передбачені ст. 166 СК України.

Розірвання сімейних зв?язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення матері, батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08.04.2020 у справі №645/731/18, від 29.01.2020 у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 у справі №640/15049/17, від 13.03.2019 у справі №631/2406/15-ц, від 24.04.2019 у справі №331/5427/17.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов?язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки.

Відповідно до п. 15, 16, 18 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об?єктивного з?ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Так, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов?язків.

Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Вказане міститься у постанові ВС від 05.04.2019 у справі №570/3742/17, провадження №61-47457св18.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 ЄСПЛ прийшов висновку, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення батьківських прав, покладено на позивача.

Враховуючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також те, що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку батька, позбавлення батьківських прав батька дитини у даному випадку є доцільним, оскільки така міра відповідальності, що є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов?язків, з огляду на наявні у справі та матеріали, є обґрунтованою.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов?язку щодо утримання дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Проте, представником позивача у позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу, відтак, не просить суд стягувати аліменти з відповідача у цьому провадженні.

Водночас суд вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до ч. 1-4 ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. Суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.

Враховуючи те, що позов було пред`явлено засобами системи «Електронний суд» і такий підлягає до задоволення, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 968,96 гривень на користь позивача . Водночас, за стягнення аліментів з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 968,96 гривень у дохід держави.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 7, 19, 135, 141, 150, 164, 166, 167, 169, 180, 181, 183, 191, 243 СК України, ст. 8, 11, 12, 14 Закону України «Про охорону дитинства», постановою Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007, ст. 141, 223, 247, 259, 264, 265, 280, 282, 284 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у справі у розмірі 968 (дев?ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок на користь ОСОБА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_4 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації проживання: АДРЕСА_6 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_7 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Третя особа - виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, місцезнаходження: вул. Українська, 35-а, с. Богданівка, Павлоградський район, Дніпропетровська область, 51464, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 40210421.

Повний текст рішення складено 13.10.2025.

Суддя Головатий А.П.