ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №588/1124/24

Номер провадження 22-ц/816/1150/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Тростянецької міської ради як орган опіки та піклування, Відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пирогової Оксани Трохимівни

на рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2024 року в складі судді Огієнка О.О., ухвалене в м. Тростянець, повний текст якого складено 23 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

21 червня 2024 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Тростянецької міської ради як орган опіки та піклування, Відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з батьком.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 червня 2021 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 55. За час шлюбу у позивача та відповідача народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя та обов`язки.

27 березня 2024 року відповідач покинула позивача та їх спільну дитину та поїхала на роботу в Польщу. З цього часу спільне господарство сторони не ведуть. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача та інтересам дитини. Шлюб носить формальний характер, подальше його збереження та примирення неможливе.

Після припинення сімейних стосунків донька сторін проживає разом із позивачем, який опікується нею, годує, купає, пере речі, водить до садка, проводить дозвілля, займається її розвитком, тобто самостійно, без участі відповідача, виховує доньку.

З березня 2024 року відповідач державний кордон не перетинала, у житті доньки активної участі не приймає. Позивач, як батько дитини відповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов`язків, а саме: повністю матеріально забезпечує свою малолітню доньку, піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створює належні умови для розвитку її здібностей та інтересів. Малолітня дитина відвідує дитячий садок по теперішній час, зареєстрована та проживає разом із батьком, у належній останньому на праві власності квартирі, у якій забезпечені усі матеріально-побутові умови для комфортного проживання його доньки. Позивач працює та має постійний прибуток.

Посилаючись на вищевикладені обставини, представник ОСОБА_1 адвокат Пирогова О.Т. просила: 1) розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 червня 2021 року у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 55; 2) визначити місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за місцем проживання її батька ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2024 року позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 задоволений частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 05 червня 2021 року у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 55.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Пирогова О.Т., посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмови у визначенні місця проживання дитини з батьком скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення даної позовної вимоги.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що місцевим судом у рішенні вказано, що 16 грудня 2024 року Відділом «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради складено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 .

Вказує, що сама суть висновку судом у рішенні не викладена, але відповідно до вказаного висновку Відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради встановлено, що з відповідачем проведено телефонну розмову, відповідно до якої мати не має наміру на даний час повертатись, бо у неї укладений контракт на роботу на тривалий термін, але при цьому вона просила вирішити питання щодо забезпечення опіки над донькою одразу після її повернення.

Зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, має заборгованість по сплаті аліментів та погрожує забрати дитину до себе, тому позивач просить визначити місце проживання малолітньої дитини з ним.

Вказує, що за умов відсутності спору між сторонами щодо залишення дитини на вихованні батька, а також з врахуванням висновку органу опіки та піклування, який підтверджує наявність заперечень з боку матері щодо визначення місця проживання дитини із батьком, дана позовна вимога підлягає задоволенню.

Крім цього, зазначає, що визначення місця проживання дитини разом із батьком, не позбавляє матір права на особисте спілкування з дитиною та прийняття участі у її вихованні.

Підсумовуючи вищевикладене, приходить до висновку, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком відповідає інтересам дитини в розрізі її виховання та утримання.

Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем та третіми особами до апеляційного суду не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

ОСОБА_2 , Відділ «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради Сумської області повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Пирогової О.Т., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 05 червня 2021 року між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований шлюб у Тростянецькому відділі державної реєстрації актів цивільного стану в Охтирському районі Сумської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), актовий запис № 55. Після реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище на « ОСОБА_6 » (а.с. 6).

За час шлюбу у позивача та відповідача народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

З вересня 2023 року по вересень 2024 року малолітня ОСОБА_4 відвідувала Комунальний заклад дошкільної освіти «Казка», а з вересня 2024 року відвідує Комунальний заклад дошкільної освіти «Калинка». За час перебування дитини у закладі «Калинка», мати дитини ОСОБА_2 не брала участі у вихованні дитини, не цікавилася справами дитини, не спілкувалася з вихователями групи. Всі питання щодо дитини вирішуються батьком (а.с. 8, 42).

Згідно записів будинкової книги малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована разом із батьком ОСОБА_1 та матір`ю ОСОБА_2 за однією адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9-11).

Відповідно до інформації Державної прикордонної служби України ОСОБА_2 виїхала з території України, перетнувши державний кордон 28 березня 2024 року. Інформація про повернення в Україну відсутня (а.с. 32).

16 грудня 2024 року Відділом «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради складено висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 (а.с. 37-38).

12 серпня 2024 року відповідач була звільнена з роботи у КНП «Тростянецька міська лікарня» ТМР (а.с. 40).

Допитаний у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_7 повідомив, що дружина відповідача ОСОБА_8 на весні 2024 року поїхала на заробітки та з того часу він її не бачив у м. Тростянець. Дитина ОСОБА_9 проживає разом із батьком, який її виховує. Між дитиною та батьком гарні відносини. Дитина забезпечена одягом, іграшками.

Допитана у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_10 повідомила, що позивач сам виховує дитину ОСОБА_9 , а дружина позивача ОСОБА_8 поїхала за кордон на початку весни 2024 року. Вона бачила як позивач гуляє з дитиною, займається вихованням. Дитина доглянута. У позивача гарні відносини з дитиною.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, місцевий суд мотивував своє рішення тим, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

В частині визначення місця проживання дитини разом з батьком, суд відмовив у задоволенні даної позовної вимоги та прийшов до висновку, що така позовна вимога заявлена позивачем передчасно, оскільки зверненню до суду з відповідним позовом має передувати спір між батьками щодо місця проживання дитини та принаймні існувати на час вирішення справи в суді.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частини першої статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Згідно з частинами першою, другою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частини перша, друга статті 15 Закону «Про охорону дитинства»).

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини).

У Постанові Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі № 501/3594/20 у складі колегії Першої судової палати Касаційного цивільного суду наголошено, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Апелянт не погоджуючись з рішенням суду в частині відмови визначення місця проживання дитини з батьком посилається на висновок Відділу «Служба у справах дітей» Тростянецької міської ради від 16 грудня 2024 року № 163/01-23, в якому зазначено про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 .

Колегія суддів не погоджується з доводами апелянта з огляду на наступне.

Ґрунтуючись на статях 160 та 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягли десяти років визначається за згодою батьків, але якщо існує спір щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків, то такий спір вирішується органом опіки та піклування або судом.

Тому, якщо такий спір у сторін відсутній, то визначення місця проживання не може розглядатись і в такому випадку такі позовні вимоги будуть заявлені передчасно - такий висновок зробив суд першої інстанції, з чим не можна не погодитись.

Відповідач ОСОБА_2 участі в справі не бере, оскільки, за словами апелянта, перебуває за кордоном, судового спору щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків немає, тобто у матері з батьком відсутній будь-який спір щодо цього, а тому висновки суду першої інстанції є правильними.

Доречним буде зазначити й ту обставину, що дитина з дати народження проживає за місцем перебування батьків, а саме: АДРЕСА_1 , та зазначене місце проживання вказано і ОСОБА_2 , що додатково стверджує той факт, що між сторонами відсутній спір з приводу визначення місця проживання малолітньої дитини.

Слід зазначити, Верховний Суд наголошує, що висновок органу опіки та піклування - не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер. Цьому документу може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.01.2021 у справі №753/6498/15-ц та постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 500/6325/17, від 04 липня 2018 року у справі № 496/4271/16-а).

Крім цього, як зазначено у Постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях справ не може абсолютизуватись.

Тобто, посилання апелянта на висновок Відділу «Служби у справах дітей» Тростянецької міської ради тільки береться судом до уваги, але не є обов`язковим.

В будь-якому випадку, оскільки права і обов`язки подружжя рівні, то визначення місця проживання дитини з батьком без врахування думки матері чи її заперечень, може призвести до порушення прав та інтересів матері.

Отже, апеляційний суд прийшов до висновку, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає матеріальним та процесуальним нормам права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пирогової Оксани Трохимівни залишити без задоволення.

Рішення Тростянецького районного суду Сумської області від 20 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов