Харківський районний суд Харківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року

селище Покотилівка Харківської області

Справа №635/1809/25

Провадження №2/635/3453/2024

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Карасави І.О.,

секретаря судового засідання Дерелюк К.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Пономаренко М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 992 400,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 09.07.2017 о 01:00 годині біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Електропоїзд, який належить АТ «Українська залізниця», є джерелом підвищеної небезпеки. Позивач є сином загиблого. Відповідно до Положення про класифікацію транспортних подій на залізничному транспорті, затвердженого Наказом Міністерства інфраструктури України від 03.07.2017 №235 загибель сторонніх осіб на залізничних переїздах, завдане рухомим складом залізничного транспорту, що переміщався віднесено до транспортних подій - аварій. Таким чином, відповідачем не було забезпечено всіх можливих заходів щодо забезпечення безпеки громадян, зокрема встановлення огорож, парканів тощо, та недопущення тяжких наслідків у вигляді загибелі родича позивача на залізничному перегоні внаслідок збиття рухомим складом залізничного транспорту, що рухався. У зв`язку зі смертю батька внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнав сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушені його нормальної життєдіяльності. Вважає, що при такій суттєвій спричиненій моральній шкоді позивачу, мільярдних прибутках відповідача та при фактично свавільному ставленні зі сторони відповідача до вжиття заходів безпеки на залізничному транспорті, щоб призвело б до зменшення кількості нещасних випадків, заявлений позивачем розмір моральної шкоди є якраз належним розміром для відшкодування.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні із заявленими позивними вимогами не погодилася, вважала їх незаконними та необґрунтованими та заперечувала проти їх задоволення у повному обсязі. Надала відзив, в якому вказала, що володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування(оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження №00000899 вказано, що в момент первинного контакту з рейковим транспортом, ОСОБА_4 знаходився у вертикальному положенні та був обернутий до нього задньою правою поверхню тіла, до поверхні транспорту. Вважає, що потерпілий порушив пункти 2.2; 2.3; 2.5; 2.6 "Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України". ОСОБА_4 свідомо, нехтуючи правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, знаходився на залізничній колії, що призвело до його загибелі. Позивачем, до матеріалів справи не надано жодних письмових доказів, які б підтверджували його моральні страждання щодо смерті близької йому людини. В позовній заяві позивач зазначає, що він відчував та відчуває сильний душевний біль, порушено сон, сняться постійно жахи, він постійно перебуває у стані стресу. Також зазначає, що його страждання полягали у порушенні його нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із батьком, уже його любив.

Представником позивача надано відповідь на відзив, в якому вона вказала, що з правовою позицією відповідача, викладеною у відзиві на позовну заяву, про те, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити, так як у діях загиблого були ознаки суїциду, не доведений розмір моральної шкоди, не згодна у повному обсязі, вважає дану правову позицію надуманою, побудованою виключно не необґрунтованих і не доведених припущеннях, які спростовуються матеріалами справи. Зазначила, що даний відзив поданий відповідачем виключно з метою ухилитись від відповідальності за відшкодування шкоди позивачу, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки смертю йому близької людини. Твердження відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували моральні страждання позивача щодо смерті близької людини, є безпідставними. Як на основну підставу для відмови у задоволенні позовних вимог позивача відповідач посилається на свої припущення про те, що смерть загиблому родичу позивача була спричинена не внаслідок наїзду на нього електропоїзду (джерела підвищеної небезпеки), а внаслідок умислу загиблого на скоєння суїциду.

У матеріалах справи не міститься жодного доказу, щодо вчинення самогубства.

У даній справі кримінальне провадження було закрите через відсутність ознак кримінального правопорушення, а не за фактом скоєння самогубства, тому посилатись на суїцид у відповідача немає підстав.

Представником відповідача надані додаткові пояснення, в яких послалася на зміст рапорту та протоколу огляду місця події, з яких вбачається, що причиною смерті гр-на ОСОБА_4 стала тупа сукупна травма тіла у вигляді вказаних у експертизі ушкоджень, яка ускладнилась розвитком травматичного шоку, який став безпосередньою причиною смерті. Тупа сукупна травма тіла утворилась незадовго до настання смерті від дії тупих предметів за механізмом удару-струсу, тертя та здавлення, вірогідно у строк та при обставинах зазначених у наданій постанові…встановити конкретний час настання смерті не можливо у зв`язку з відсутністю протоколу огляду місця події…в крові та сечі трупа гр-на ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт в кількості: в крові 2.92%, в сечі 3.78%, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню.

Рух справи

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2023 року провадження у справі було відкрито в порядку загального позовного провадження та призначено проведення підготовчого судового засідання.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2024 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

Встановлені фактичні обставини справи, застосовані норми права та мотиви суду

Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 , про що виконавчим комітетом Покотилівської селищної ради Харківського району Харківської області 13.07.2017 складено відповідний актовий запис №80.

За даним фактом 09.07.2017 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження 0000899 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 267 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи ХОБСМЕ ім засл. проф. Бокаріуса №1870-ДМ/17 від 24.07.2017 причиною смерті ОСОБА_4 , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тіла, яка ускладнилася розвитком травматичного шоку.

Крім того, згідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи ХОБСМЕ ім засл. проф. Бокаріуса №371-КЕ/2017 від 16.07.2017 причиною смерті ОСОБА_4 , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. В момент первинного контакту з рейковим транспортом, що рухався, ОСОБА_4 знаходився у вертикальному положенні та був обернутий до нього задньою правою поверхнею тіла, до поверхні транспорту.

За змістом постанови старшого слідчого ВР злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області Корсун К.О. від 31.05.2019 про закриття кримінального провадження в ході досудового розслідування встановлено, що 09.07.2017 о 01:00 годині біля залізничної станції «Зелений гай» в с. Південне Харківського району Харківської області стався наїзд невстановленим поїздом на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці. Оглядом місця події встановлено, що дана пригода мала місце в темний час доби, на горизонтальній ділянці, де рух поїздів організовано у двох напрямках. На момент пригоди машиніст знаходився у тверезому стані, а пішохід у сильному алкогольному сп`янінні. Згідно висновків судово-медичних експертиз причиною смерті ОСОБА_4 , 1982 р.н., явилася тупа сукупна травма тулуба та правої нижньої кінцівки, що супроводжувалася розвитком травматичного шоку та крововтратою. Проведеними оперативно-розшуковими заходами та слідчими діями встановити машиніста та поїзд, яким було здійснено наїзд не вдалося можливим.

Вказані обставини підтверджуються протоколом огляду місця події від 09.07.2017, схемою доданою до протоколу та фототаблицями під час якого було зафіксовано місце знаходження трупу, поїзд з місця пригоди уїхав.

Копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 , виданого 19 травня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського районного управління юстиції Харківської області підтверджується родинний зв`язок ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з померлим ОСОБА_4 , відповідно до якого ОСОБА_4 є батьком позивача.

ОСОБА_2 , який є сином та його загиблий батько ОСОБА_4 , були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

За матеріалами справи не встановлено, за яких обставин потерпілий опинився на залізничній колії, як не встановлено і факту свідомого бажання потерпілого настання наслідків у виді своєї смерті.

Оскільки АТ «Українська залізниця» не наведено достатньо переконливих даних, які б свідчили, що ОСОБА_4 передбачав, бажав чи свідомо допускав настання ДТП зі смертельним наслідком, наявності ознак умислу в діях потерпілого не вбачається.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України(далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Положеннями статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (обов`язків).

Відповідно до вимог частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, обов`язок доведення вини власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі №450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки(крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Натомість, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» як володілець джерела підвищеної небезпеки та заподіювач шкоди не довело суду наявність у потерпілого ОСОБА_4 умислу щодо заподіяння собі шкоди, зокрема щодо здійснення ним суїциду або наявності непереборної сили.

Посилання відповідача на відсутність його вини у кримінальному провадженні у заподіянні смерті потерпілого як на підставу звільнення його від обов`язку оплати моральної шкоди не заслуговують на увагу, так як власники джерела підвищеної небезпеки, яким є відповідач, зобов`язанні відшкодовувати моральну шкоду незалежно від своєї вини.

Суд враховує посилання позивача на те, що у зв`язку зі смертю свого сина внаслідок наїзду на нього рухомого складу, позивач зазнав сильних душевних та моральних страждань. Страждання полягали у порушені його нормальної життєдіяльності, оскільки він перебував у близьких стосунках із батьком, дуже його любив, а тому відчував сильний душевний біль від втрати близької людини. У зв`язку з чим, у позивача було порушено нормальний сон, часто сняться жахи, позивач перебуває у стані постійного стресу.

Позивач, ще будучи неповнолітнім, залишився без батька, що тільки поглиблює його моральні страждання.

Враховуючи той факт, що втрата близької людини є для позивача незворотною втратою, що спричиняла, спричиняє і буде спричиняти йому довготривалі сильні душевні страждання, тому йому спричинена суттєва моральна шкода, яка потребує відшкодуванню у грошовій формі.

Суд виходе з того, що сама по собі смерть родича вже є беззаперечним доказом наявності цих моральних страждань(постанові Верховного Суду від 16.12.2020 по справі №161/3557/19, провадження № 61-18595св19).

Суд бере до уваги, що сам факт загибелі батька позивача від джерела підвищеної небезпеки є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивача, враховуючи те, що згідно з частиною першою статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Посилання відповідача на те, що позивачем не надано жодних медичних висновків чи довідок про призначення їй лікування є безпідставними, оскільки моральні страждання не можуть доказуватись лише фактом звернення до лікаря та вживанням препаратів.

Таким чином, факт завдання позивачу моральної шкоди внаслідок смерті сина, що спричинило та буде спричиняти протягом усього життя позивача його душевні страждання, на думку суду є доведеним, але суд також враховую, що будь яких доказів, які обґрунтовують спричинену моральну шкоду у розмірі, саме 992 400,00 гривень позивачем суду не надано.

Щодо розміру відшкодування суд зазначає наступне.

Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину.

Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою(частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи - характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо(правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 07 березня 2024 року у справі №177/759/23).

Так, з зібраних у справі доказів, щодо загибелі ОСОБА_4 встановлені наступні фактичні обставини справи.

Згідно протоколу огляду місця події складеного старшим слідчим Корсуном К.О. вбачається, що в крові та сечі трупа гр-на ОСОБА_4 виявлений етиловий спирт в кількості: в крові 2.92%, в сечі 3.78%, що відповідає сильному алкогольному сп`янінню.

Згідно з пунктом 3 «Правил поведінки громадян на залізничному транспорті», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 листопада 1995 року №903 особи, які не належать до працівників залізничного транспорту, не мають права ходити по залізничних коліях,

знаходитися у службових приміщеннях залізниці, крім приміщень, де

здійснюється прийом громадян, у вагонах під час їх відстою. Відповідно до пунктів 2.2 та 2.3 «Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України», які затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 року №54, перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), при наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку. При наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Згідно з пунктами 2.5, 2.6, 2.7 Правил пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м; переходити колію зразу після проходу поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо), не впевнившись, що по сусідніх коліях не пересувається рухомий склад.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження №00000899 вказано, що в момент первинного контакту з рейковим транспортом, ОСОБА_4 знаходився у вертикальному положенні та був обернутий до нього задньою правою поверхньою тіла, до поверхні транспорту.

Таким чином вбачається, що потерпілим ОСОБА_4 були порушені правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, які передбачають заборону пішоходам ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом, що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м. При наближенні поїзда треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід.

У діях машиніста електропоїзду не виявлено ознак кримінального правопорушення і вини АТ «Українська залізниця» у тому, що сталося, не встановлено.

На підставі наведеного, слідує, що ОСОБА_4 , нехтуючи правилами безпеки громадян на залізничному транспорті, у нічний час доби, знаходився на залізничній колії, що призвело до його загибелі.

З урахуванням встановлених вище фактичних обставин справи (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху), суд дійшов висновку, що загибель потерпілого ОСОБА_4 настала в наслідок допущення ним грубої необережності, а не простої необачності.

Разом з цим, встановлена обставина, що спричинена шкода виникли не з вини Акціонерного товариства «Українська залізниця», а з грубої необережності самого потерпілого ОСОБА_4 не є підставою для відмови у захисті порушеного права позивача, оскільки за змістом вищезазначених норм матеріального права власник(володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише за спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди, зокрема суїциду, яка судом не встановлена.

Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом в кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи.

У результаті наїзду потяга на ОСОБА_4 , що мало наслідком спричинення його смерті, позивачу, який є сином загиблого спричинена моральна шкода, пов`язана із загибеллю батька, що потягло за собою тяжкі вимушені зміни у його житті, відчуття самотності, тривожності.

Разом з тим, суд також враховує фактичні обставини справи, поведінку потерпілого ОСОБА_4 , який, перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння, наявності грубої необережності потерпілого, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, виходячи із засад розумності, пропорційності та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 гривень на відшкодування спричиненої моральної шкоди, що є підставою для часткового задоволення позову.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є майновими вимогами, оскільки у позові шкода визначена у грошовому вимірі.

Враховуючи, що позивач при подачі позову звільнені від сплати судового збору, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в пропорційному розмірі до задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 142, 259, 263-265 ЦПК України , суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця»() в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця», 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 - 100 000,00 гривень без урахування податків та обов`язкових платежів у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» () в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства "Українська залізниця», 61052, м. Харків, вул. Євгена Котляра, буд. 7, в дохід держави судовий збір 1 352,74 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 ;

Законний представник ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_2 ;

Відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця в особі Регіональної філії «Південна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», , місце реєстрації: м. Харків, вул. Є. Котляра, б.7.

Суддя І.О. КАРАСАВА