КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Болотова Є.В., Музичко С.Г.,

секретар судового засідання: Янчук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Спаського Андрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року заявник ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 звернулась до Деснянського районного суду м. Києва із заявою про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що остання систематично вчиняє домашнє насилля щодо заявника, видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 строком на 6 місяців, яким визначити тимчасові обмеження її прав:

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті, де фактично проживає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги заяви мотивовані тим, що донька ОСОБА_1 систематично вчиняє домашнє насилля, що виражається у постійному психологічному тиску, що призводило до звернення до Деснянського УП ГУНП із заявами щодо неправомірних дій доньки по відношенню до матері, зокрема щодо численних погроз фізичною розправою, знущаннями, психологічним та фізичним насиллям. У зв`язку з вищевикладеним заявниця просила суд видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 6 (шість) місяців у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , а саме заборонити останній заходити та перебувати у кімнаті, де фактично проживає ОСОБА_2 ..

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису щодо ОСОБА_1 задоволено.

Видано обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , поклавши на неї на строк 6 місяців такі обов`язки: заборонено ОСОБА_1 безпосередньо заходити та перебувати у кімнаті, де фактично проживає ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 ; заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, адвокат Спаський А.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що надані заявником докази, які підтверджують факт застосування психологічного і фізичного насильства щодо заявника, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є недостатніми.

Судом першої інстанції не було враховано те, що сторони проживають в одній квартирі. Житло є єдиним місцем проживання апелянта та її дитини, 2021 року народження. Іншого житла апелянт не має. Мати постійно підтримує свого сина. З заявницею іноді дійсно траплялися побутові суперечки, однак вони не носили системного, агресивного або насильницького характеру. Заяви, які подаються потерпілою не є спробою захисту, а засобом особистого тиску, з метою обмежити право користування спільним майном. Щодо звинувачень у насильстві - жодних дій, що мають ознаки фізичного, психологічного або економічного насильства, апелянт не вчиняла. Співіснування у квартирі має формальний характер, кожна зі сторін користується своїм особистим простором, доступом до кухні, санвузла без перешкод. Без зайвої потреби апелянт не заходить до кімнати матері, не порушує її територію, не втручаюся в її особистий простір. Усі суперечки виникають виключно через поведінку брата. Крім того, у квартирі зроблено повноцінний ремонт, профінансований виключно апелянтом особисто.

Також апелянт звертав увагу суду, після отримання обмежувального припису заявник своїми діями неодноразово провокує апелянта на спілкування з нею, чим намагається її порушити обмежувальний припис.

Наявність винесеного обмежувального припису, унеможливлює комунікацію апелянта з матір`ю стосовно виховання дітей, забезпечення належного догляду та дозвілля.

Вважає, що заявник не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження фактів вчинення домашнього насильства щодо нього, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому у зв`язку із невчиненням щодо мене обмежувального припису, що є його процесуальним обов`язком у силу статей 12, 81 ЦПК України

06 жовтня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 , просила у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 та видаючи обмежувальний припис у вигляді заходів тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 , суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що долучені письмові докази по справі, надані пояснення у судовому засіданні свідчать про конфліктні взаємовідносини між сторонами, можуть розцінюватись судом як домашнє насильство. З огляду на наявні у справі письмові докази суд першої інстанції вважав, що заявником та її представником в процесі розгляду справи доведено існування загрози вчинення ОСОБА_1 протиправних дій у майбутньому.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 3 ч. 1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Відповідно до пункту 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Верховний Суд у постанові від 22 лютого 2023 року у справі № 531/352/22 зазначив, що відповідно до преамбули Закону про запобігання домашньому насильству його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Його реалізація передбачена як в межах ЦПК України (частина восьма статті 26 цього Закону), так і в межах КПК України (частина десята статті 26 цього Закону).

З урахуванням змісту вищевказаних правових норм видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановлено, що заявник ОСОБА_2 є матір`ю заінтересованої особи ОСОБА_1 , тобто останні пов`язані родинними відносинами - є матір`ю і дочкою.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до реєстраційного посвідчення від 21 липня 2003 року є співвласником квартири АДРЕСА_1 .

Не заперечується учасниками справи той факт, що частина належить заявнику ОСОБА_2 (матері), інші частки - по належать двом її дітям - ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (оформлені в порядку спадкування після смерті батька).

Квартира складається з 3 (трьох) кімнат. Відповідно, між собою визначено порядок користування жилими кімнатами. Більша кімната належала заявнику, дві менші - сину і доньці.

У заяві про видачу обмежувального припису заявник ОСОБА_2 зазначала, що на даний час разом із нею у квартирі проживає ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є донькою заявника та яка тривалий час здійснює домашне насильство психологічного характера по відношеню до заявника, яке полягає в образі заявника, вчиненні сварок на побутовому підгрунті із заявником, погрозах щодо життя заявника та застосуванні фізичної сили до заявника. Починаючи з 2024 року, ОСОБА_1 вчиняє відносно заявника домашнє насильство психологічного, а інколи і фізичного характеру.

Відповідно до відповіді від 03.07.2025, наданої Деснянським управлінням поліції Головного управління поліції у місті Києві, щодо ситуації що склалася у заявника, було повідомлено наступне:

«Проведеною перевіркою згідно інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» встановлено, що ОСОБА_2 зверталась до Деснянського УП декілька разів з такими зверненнями як: ЄО № 61473 вiд 03.12.2024, ЄО № 66339 вiд 30.12.2024 про те, що 03.12.2024 о 17:54 за адресою: АДРЕСА_1 дочка ОСОБА_1 погрожує фізичною розправою. Інше звернення, що дочка б`є, буянить, штовхала матір в кладовці.

Дані звернення було доручено на виконання працівникам відділу дільничних офіцерів поліції, по якому була проведена перевірка, прийнято рішення та ініціатору звернення надана відповідь у встановлений законодавством строк згідно з Законом України «Про звернення громадян».

Прибувши за вказаною адресою, заявниця ОСОБА_2 повідомила, що в неї виник конфлікт із донькою ОСОБА_1 на грунті житлового питання, а саме що донька забрала та не повертає документи на квартиру. На місці події було проведено профілактичну бесіду з обома сторонами конфлікту. Заявниця від написання заяви відмовилась.

Крім цього, пізніше згідно з рапортом Управління Патрульної Поліції в місті Києві УПП інспектор Борисюк О.М. від 31.12.2024 01:05: "Прибувши за вказаною адресою, заявниця ОСОБА_2 повідомила, що її донька ОСОБА_1 вчиняє відносно неї домашнє насильство психологічного характеру. Відносно останньої було складено протокол серії ГП № 522468 та винесено ТЗП серії АА № 312456, відібрано заяву, складено форму оцінки ризиків. БК №№ 473860, 472252. Складений адміністративний протокол серії ГП № 522468 від 31.12.2024, який було направлено до Деснянського районного суду м. Києва для прийняття процесуального рішення, з інформуванням, що згідно зі ст. 39-1 КУпАП у разі вчинення домашнього насильства чи насильства за ознакою статі суд під час вирішення питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення має право одночасно вирішити питання про направлення особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, на проходження програми для таких осіб, передбаченої Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» чи Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Отже перевіркою встановлено, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» працівники поліції вжили всіх вичерпних заходів щодо припинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме за даним повідомленням склали адміністративний протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч.1 КУпАП, а також винесли терміновий заборонний припис стосовно кривдника.

ОСОБА_1 було постановлено на профілактичний облік ІП «Кривдник» інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» Деснянського УП ГУНП за категорією «кривдник» відповідно до Наказу МВС України № 124 від 25.02.2019 «Про затвердження Порядку взяття на профілактичний облік, проведення профілактичної роботи та зняття з профілактичного обліку кривдника уповноваженим підрозділом органу Національної поліції України».

Крім того відносно ОСОБА_1 проводиться профілактична робота у строки та порядку передбаченому вище-вказаного Наказу МВС України № 124 від 25.02.2019, а також відповідно до ст. 27 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (а.с. 10-11).

Постановою Деснянського районного суду міста Києва від 21.01.2025 року по справі № 754/429/25 було прийнято рішення відносно Заінтересованої особи - ОСОБА_1 , останню було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КуПАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 6-7).

Однак, відношення заінтересованої особи до заявника, тобто дочки до матері, не змінилося.

Як зазначено вище і зазначено заявником, за останньою зареєстроване право власності на частину квартири, інша частина належала чоловіку, після смерті якого успадкували порівну частки її діти - донька та син. Відповідно, квартира має три кімнати, найбільша з яких належала їй, а інші дві кімнати - сину та доньці. Після укладення шлюбу і народження донькою ( ОСОБА_1 ) дитини, вона, як мати запропонувала свою кімнату (більшу) для проживання ОСОБА_1 з сім`єю. Відповідно, заявник зайняла кімнату дочки (меншу кімнату), а донька переїхала в її кімнату (більшу), однак проживати там не має можливості, оскільки донька розпоряджається також і цією кімнатою, заходить коли заманеться, не надає особистого простору, при цьому диван забрала, шафу залишила для власного свого користування, при цьому користуватися можливості мамі не надає. Зокрема обстановка в сім`ї психологічно напружена, донька погрожує, викрала документи щодо права власності.

ОСОБА_1 в судовому засіданні суду першої інстанції повідомила і підтвердила, що обстановка в сім`ї дійсно напружена після повернення до квартири її брата, з яким виникають конфліктні ситуації. Не заперечувала той факт, що половина квартири належить її мамі, а по - їй та її брату, при цьому кожен з них мав визначений порядок користування квартирою, а саме найбільшою кімнатою користувалася мама, а двома іншими - вона та брат. В подальшому, після одруження і народження дитини, мама запропонувала свою кімнату обміняти з нею для більш комфортного проживання для неї і її сім`ї, однак шафа не поміщається у великій кімнаті і вона змушена була залишити у своїй - попередній кімнаті. Відповідно шафою користується саме вона і її сім`я, тому змушена заходити до кімнати.

Заявник не знає яких протиправних дій у майбутньому очікувати від заінтересованої особи, яка нехтує будь-яким нормальним ставленням до заявника, що у подальшому може призвести до ще більшого погіршення психологічного здоров`я заявника, а також не бажання заінтересованої особи змінювати свої звички та ставлення до заявника з метою нормалізації ситуації, що склалася.

Системний аналіз наданих заявником доказів дає підстави зробити висновок, про наявність систематичного домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_9 , існування ризику продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, а тому колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованої необхідності у видачі обмежувального припису ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 ..

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було встановлено випадків вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства відносно заявниці ОСОБА_2 спростовуються наявними у справі доказами - постановою Деснянського районного суду міста Києва від 21.01.2025 року по справі № 754/429/25, якою ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КуПАП та притягнуто до адміністративної відповідальності, накладено штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (340 грн).

Доводи апеляційної скарги про те, що у разі задоволення заяви про видачу обмежувального припису стосовно обмеження доступу до кімнати заявника, це прямо зачіпає інтереси малолітньої дитини ОСОБА_1 , 2021 року народження, суд апеляційної інстанції відхиляє як безпідставні, оскільки встановлені обмеження стосуються лише ОСОБА_1 ..

З урахуванням викладеного суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку, що необхідно видати обмежувальний припис на максимальний строк для належного захисту прав заявниці. Встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою виникають неприязні відносини, конфлікти, заінтересована особа вчиняла по відношенню до заявниці домашнє насильство та мало місце заподіяна заявниці умисного легкого тілесного ушкодження.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Спаського Андрія Юрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено «20» жовтня 2025 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Є.В. Болотов

С.Г. Музичко