КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2025 року місто Київ.

Справа № 369/276/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15175/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Поліщук Н.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковенко Анатолій Вікторович,на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2025 року про відмову у задоволенні заяви на дії держаного виконавця(у складі судді Фінагеєвої І.О., інформація щодо дати виготовлення повного тексту судового рішення відсутня)

у справі за скаргою ОСОБА_1 до державного виконавці Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрально-Західного МУМЮ (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни, стягувач: ОСОБА_2 на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ

У січні 2024 року представник скаржника ОСОБА_1 - адвокат Яковенко А.В. звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області зі скаргою до державного виконавця Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрального-Західного МУМЮ (м. Київ) Міщенко Лариси Миколаївни, стягувач: ОСОБА_2 на дії державного виконавця.

Свої вимоги мотивував тим, що на виконанні у Вишневому ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрально-Західного МУМЮ (м.Київ) знаходиться виконавче провадження НОМЕР_1, відкрите 24 листопада 2010 року за виконавчим листом виданим Києво-Святошинським районним судом Київської області на підставі рішення суду від 22 листопада 2010 року, про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 жовтня 2023 року державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрально-Західного МУМЮ Міщенко Л.М., видано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, за період з жовтня 2010 року по жовтень 2023 року, який складає 243 617,47 гривень.

Про наявність виконавчого провадження боржник не знав, а дізнався тільки при отриманні від Фастівського міськрайонного суду Київської області копії позовної заяви ОСОБА_2 до нього про стягнення пені по сплаті аліментів, в додатках, до якої знаходився оспорюваний розрахунок заборгованості.

Однак державний виконавець не перевіривши, чи відомо Боржнику про наявність відкритого виконавчого провадження, протиправно почав вчиняти виконавчі дії, а саме видав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, тому він підлягає до скасування.

На підставі викладеного, представник скаржника просив суд визнати протиправним та скасувати розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 27 жовтня 2023 року, складений державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрально-Західного МУМЮ Міщенко Л.М., в межах виконавчого провадження НОМЕР_1, яким було встановлено розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 жовтня 2023 року в розмірі 243 617,47 гривень.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2025 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою, заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковенко А.В., 29 липня 2025 року подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить скасувати оскаржувану ухвалу та ухвалити нове рішення, яким скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Витребувати від Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області Центрально-Західного МУМЮ (м. Київ) копію виконавчого провадження НОМЕР_1 про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що державний виконавець не перевіривши, чи відомо боржнику про наявність відкритого виконавчого провадження, протиправно почав вчиняти дії, а саме видав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів.

Вказує, що суд не вірно вважав, що скаржником не наведено об`єктивного нормативно-правового обґрунтування щодо порушень Закону та не надано належних доказів щодо допущених процесуальних порушень з боку державного виконавця під час вчинення відповідних виконавчих дій, не зазначено та не наведено до яких саме негативних наслідків для боржника призвели оскаржувані дії та рішення приватного виконавця, оскільки такі доводи спростовуються долученими до скарги копіями документів.

Звертає увагу, що фактичне та зареєстроване місце проживання скаржника є відмінним від місця заведеного виконавчого провадження, а також місця виконання судового рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.

Правом на подачу відзиву на апеляційнускаргуучасники справи не скористалися.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК Українивідсутністьвідзиву на апеляційнускаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першоїінстанції.

У судове засідання до Київського апеляційного суду, яке призначене на 30 вересня 2025 рокуучасникисправи не з`явились про розглядсправиповідомлені судом належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Яковенко А.В. про розгляд справи повідомлявся судом шляхом направлення судової повістки до електронного кабінету, про що в матеріалах справи наявний відповідний звіт про доставку (а. с. 84 том 1).

Державний виконавець Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦЗ МУМЮ (м. Київ) Міщенко Л.М. та стягувач ОСОБА_2 повідомлялись судом про розгляд справи шляхом направлення судових повісток на поштові адреси.

Згідностатті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторінабоіншихучасниківсправи, належним чином повідомлених про дату, час і місцерозглядусправи, не перешкоджаєрозглядусправи.

З урахуванням наведено та з огляду на приписи ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегіясуддівдійшлависновку про можливістьрозглядусправи за відсутностіучасниківсправи, якібулиналежним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляд.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового засіданнятехнічнимзасобомздійснюєсекретар судового засідання. У разі неявки в судовезасіданнявсіхучасниківсправичи в разіякщовідповідно до положеньцього Кодексу розглядсправиздійснюється судом за відсутностіучасниківсправи, фіксування судового процесу за допомогоюзвукозаписувальноготехнічногозасобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухваленнярішення, ухваленого за відсутностіучасниківсправи, є дата складенняповного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщопроголошення судового рішення не відбувається, то датою йогоухвалення є дата складенняповного судового рішення, навіть у випадку, якщофактичнеприйняття такого рішеннявідбулось у судовому засіданні, яким завершено розглядсправи і в яке не з`явилисьвсіучасникитакоїсправи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінноювіддати судового засідання, якимзавершивсярозглядсправи і у яке не з`явилисьвсіучасникитакоїсправи.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам ухвала районного суду відповідає.

Судом встановлено, що рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2010 року у справі № 2-4607/10 позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів було задоволено. Суд вирішив стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 06 жовтня 2010 рокуроку до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) починаючи з 06 жовтня 2010 року до досягнення дитиною 3-х річного віку.

Виконавче провадження відкрито 23 листопада 2010 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданого державним виконавцем Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ Міщенко Ларисою Миколаївною, заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 станом на 01 жовтня 2023 року складає 243 617,47 грн.

Предметомскарги ОСОБА_1 є оцінказаконностідійдержавноговиконавцящодовчиненнявиконавчихдій, передбачених Законом України «Про виконавчепровадження».

Заявник ОСОБА_1 зазначав, щовінжодним чином не бувповідомленим про відкриттявиконавчогопровадження НОМЕР_1, а виконавець у свою чергу почав вчинятивиконавчідії, не пересвідчившись у тому, чивідомоборжнику про наявністьвідкритоговиконавчогопровадження. Заявниквказував, щозазначенесвідчить про обмеженняйого права на добровільневиконаннярішення суду.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, щоскаржником не надано належних доказів щодо невірного визначення розміру боргу по-аліментах, а відповідно допущених процесуальних порушень з боку державного виконавця під час вчинення відповідних виконавчих дій (визначення розміру заборгованості), не доведено до яких саме негативних наслідків для боржника призвели оскаржувані дії та рішення приватного виконавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки такий висновок відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавчепровадження», відповідно до цього Закону підлягаютьпримусовомувиконаннюрішення на підставівиконавчихлистів та наказів, щовидаються судами у передбачених законом випадках на підставісудовихрішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 вказаного Закону, примусовевиконаннярішеньпокладається на органидержавноївиконавчоїслужби (державнихвиконавців) та у передбаченихцим Законом випадках на приватнихвиконавців, правовий статус та організаціядіяльностіякихвстановлюються Законом України «Про органи та осіб, якіздійснюютьпримусовевиконаннясудовихрішень і рішеньіншихорганів».

За змістомположень ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 вказаного Закону, виконавецьзобов`язанийрозпочатипримусовевиконаннярішення за наявності низки умов, зокремаякщо: рішення, на підставіякого видано виконавчий документ, набрало законноїсили; виконаннярішенняпередбачаєзастосуваннязаходівпримусовоговиконаннярішень; не пропущено встановлений законом строк пред`явленнявиконавчого документа до виконання; виконавчий документ відповідаєвимогам, передбаченим ст. 4 цього Закону; стягувач подав заяву про примусовевиконаннярішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавчепровадження», виконавецьрозпочинаєпримусовевиконаннярішення на підставівиконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявоюстягувача про примусовевиконаннярішення.

Початком примусовоговиконаннявідповідноговиконавчого документу є поданнястягувачемвідповідної заяви про примусовевиконаннярішення, що є наслідкомвідкриттявиконавчогопровадження з примусовоговиконаннярішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягненняосновноївинагородиіззазначеннямвідсоткасуми, щопідлягаєстягненню (висновоквикладений в постанові Верховного Суду від 04.08.2020 у справі №200/13920/19-а).

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавчепровадження» приватнийвиконавецьприймає до виконаннявиконавчідокументи за місцемпроживання, перебуванняборжника - фізичної особи, за місцезнаходженнямборжника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчідії у виконавчихпровадженнях, відкритихприватнимвиконавцем у виконавчомуокрузі, можутьвчинятися ним на всійтериторіїУкраїни.

Виконавецьзобов`язанийвживатипередбаченихцим Законом заходівщодопримусовоговиконаннярішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повномуобсязівчинятивиконавчідії. Виконавецьзобов`язаний, зокрема, здійснювати заходи примусовоговиконаннярішень у спосіб та в порядку, яківстановленівиконавчим документом і цим Законом. (ч.ч. 1-2 ст. 18 Закону України «Про виконавчепровадження»).

Зі змісту ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» також вбачається, що передбачені цим Законом права виконавця (як державного, так і приватного), в тому числі щодо отримання всієї необхідної інформації, виникають у нього лише під час здійснення виконавчого провадження, тобто після відкриття виконавчого провадження (подібний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 08.07.2022 у справі № 908/309/21).

Також суд встановив, що Закон України «Про виконавчепровадження» прямо пов`язує початок примусовоговиконаннярішення з моментом винесення постанови про відкриттявиконавчогопровадження і не міститьположень про добровільневиконаннярішенняборжникомпісля початку йогопримусовоговиконання, оскількидобровільневиконанняборжникомрішення суду можливовиключно до моменту зверненнястягувачаіззаявою про примусовевиконання такого рішення в порядку, встановленому Законом України «Про виконавчепровадження».

Діючи у відповідності з вищенаведеними нормами Закону виконавець, встановивши, що виконавче провадження відкрито іще в 2010 році, виконавчий лист подано з дотриманням строків, зобов`язаний був видати в 2023 році довідку, щодо заборгованості по сплаті аліментів.

В прохальній частині скарги, заявник просить скасувати розрахунок заборгованості, проте не долучає до скарги жодних доказів, що він протягом усього часу виконував рішення суду та надавав кошти на утримання дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний виконавець не перевіривши, чи відомо боржнику про наявність відкритого виконавчого провадження, протиправно видав розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, колегія суддів відхиляє з огляду на таке.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 листопада 2010 року ОСОБА_1 був присутній у судовому засіданні та заперечував проти позову щодо стягнення з нього аліментів, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів.

Колегія суддів зазначає, що факт неотримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження в 2010 році. Не свідчить про протиправність дій державного виконавця у 2023 році за заявою стягувача видавати розрахунок заборгованості.

Наразі судом встановлено, що в провадженні суду є позов стягувача про стягнення пені, а скаржник у даній справі подав зустрічний позов про скасування заборгованості.

Відповідно в разі доведення боржником, що у період за який нараховано борг останній вчиняв дії спрямовані на виконання рішення суду, про яке був обізнаний,та надавались кошти, чи можливо існувала інша домовленість, щодо утримання , судом з урахуванням поданих доказів і буде вирішено питання про скасування заборгованості.

Разом з тим в даній справі боржник, боржник покликається лише на необізнаність про відкрите виконавче провадження, не надаючи докази на спростування існуючої заборгованості, яка зазначена в розрахунку, а тому суд першої інстанції не мав повноважень для скасування такого розрахунку.

Посилання скаржника на те, що на час відкриття виконавчого провадження діяв інший порядок повідомлення боржника про виконавче провадження не впливає на загальний висновок суду, про наявність підстав для скасування розрахунку заборгованості зробленого у 2023 році.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про невірний розрахунок заборгованості, та не повідомлення боржника про виконавче провадження через не проживання боржника за адресою вказаною у виконавчому листі та про тещо фактичне та зареєстроване місце проживання скаржника є відмінним від місця заведеного виконавчого провадження, а також місця виконання судового рішення з`явились лише в апеляційній скарзі.На ці обставини в скарзі, що перебувала на розгляді в суді скаржник не посилався, а тому вони не можуть бути досліджені в апеляційному суді відповідно до ст. 367 ЦПК України.

Безпідставними є і доводи апеляційної скарги, що суд не вірно вважав, що скаржником не наведено об`єктивного нормативно-правового обґрунтування щодо порушень Закону та не надано належних доказів щодо допущених процесуальних порушень при визначенні розміру та періоду заборгованості, яку заявник просив скасувати.

Колегія суддів зауважує, що долучені до скарги копії документів, а саме: розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 01 жовтня 2023 року, копія позовної заяви ОСОБА_2 , копія рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 листопада 2010 року, довідка про результат пошуку виконавчих проваджень не є належними доказами , які свідчили про порушення ЗУ «Про виконавче провадження» у 2023 році під час видачі довідки-розрахунку боргу по аліментах.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для задоволення скарги.

Суд вірно керуючись ч.3 ст.451 ЦПК України не встановивши порушень, які давали підстави скасувати довідку-розрахунок заборгованості та відмовив в задоволенні скарги.

Процесуальнихпорушень, якібули б обов`язковоюпідставою для скасування судового рішення суду першоїінстанціїчипризвели б до неправильного вирішеннясправиапеляційним судом не встановлено.

Відповіднодо пункту 1 частинипершоїстатті 374 ЦПК України суд апеляційноїінстанції за результатами розглядуапеляційноїскаргимає право залишитисудоверішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційноїінстанціїзалишаєапеляційнускаргу без задоволення, а судоверішення без змін, якщовизнає, що суд першоїінстанціїухваливсудоверішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, щоухвалу суду першоїінстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутніпідстави для задоволенняапеляційноїскарги.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яковенко Анатолій Вікторович - залишити без задоволення.

УхвалуКиєво-Святошинського районного суду Київської області від 10 липня 2025 року-залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів , шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий О.В. Желепа

Судді Н.В. Поліщук

В.В. Соколова