Справа № 473/2638/25
РІШЕННЯ

іменем України

"09" жовтня 2025 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі головуючого судді Вуїва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Москаленко С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вознесенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на приватизацію,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вознесенської міської ради про визнання права на приватизацію, в якому вказував що у 1978 році його матері ОСОБА_4 , як наймачу, була надана на умовах найму для проживання сім`ї у складі чотирьох чоловік ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_1 ) квартира АДРЕСА_1 . З моменту набуття права на користування квартирою останні зареєструвалися та почали мешкати за цією адресою.

В подальшому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були зняті з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

У той же час, в житловому приміщенні, окрім позивача, зареєструвалися та почали проживати члени його сім`ї - дружина ОСОБА_2 (з 05 березня 1986 року) та син ОСОБА_3 (з 02 березня 2004 року).

Рішенням Виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 22 листопада 2024 року №1873 внесено зміни до договору найму квартири АДРЕСА_1 , визнавши наймачем ОСОБА_1 , у зв`язку з вибуттям на інше місце проживання наймача ОСОБА_4 .

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради із запитом щодо можливості приватизації ним житлового приміщення по АДРЕСА_2 без подачі копії ордера на житлове приміщення.

06 листопада 2024 року Виконавчий комітет Вознесенської міської ради надав позивачу відповідь про неможливість приватизації ним житлового приміщення без подачі копії ордера на житлове приміщення, оскільки згідно п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 встановлений перелік документів, які повинні бути долучені до заяви про приватизацію житлового приміщення, а копія ордера на житло є одним із них. Також позивачу роз`яснено, що надання особою, яка бажає реалізувати своє право на приватизацію, необхідних документів не в повному обсязі, унеможливлює оформлення приватизації займаного житла.

Разом з тим, позивач вважає, що ненадання копії ордера на житло, який був втрачений, не є підставою для відмови у приватизації житлового приміщення.

Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на приватизацію житлового приміщення квартири по АДРЕСА_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, проте надав заяву про розгляд справи без його участі, свої вимоги підтримує.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, проте надав суду заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами, а також відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що ненадання позивачем документів, які необхідні для проведення приватизації житлового приміщення, та які передбачені «Положенням про порядок передачі квартири (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженим наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, є підставою для відмови у приватизації житлового приміщення, про що останньому надано письмову відповідь. Просив врахувати вказану інформацію при вирішенні спору.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, проте надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову ОСОБА_1 не заперечують.

Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі позивача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_7 , третіх осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , оскільки матеріали справи містять достатньо інформації та доказів для вирішення спору.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного.

Зокрема, суд встановив, що у 1978 році ОСОБА_4 , як наймачу, була надана на умовах найму для проживання сім`ї у складі чотирьох чоловік ( ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та позивача ОСОБА_1 ) квартира АДРЕСА_1 . З моменту набуття права на користування квартирою останні зареєструвалися та почали мешкати за цією адресою.

В подальшому ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були зняті з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

У той же час, в житловому приміщенні, окрім позивача, зареєструвалися та почали проживати члени його сім`ї - дружина ОСОБА_2 (з 05 березня 1986 року) та син ОСОБА_3 (з 02 березня 2004 року).

Рішенням Виконавчого комітету Вознесенської міської ради від 22 листопада 2024 року №1873 внесено зміни до договору найму квартири АДРЕСА_1 , визнавши наймачем ОСОБА_1 , у зв`язку з вибуттям на інше місце проживання наймача ОСОБА_4 .

31 жовтня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Виконавчого комітету Вознесенської міської ради із запитом щодо можливості приватизації ним житлового приміщення по АДРЕСА_2 без подачі копії ордера на житлове приміщення.

06 листопада 2024 року Виконавчий комітет Вознесенської міської ради надав позивачу відповідь про неможливість приватизації ним житлового приміщення без подачі копії ордера на житлове приміщення, оскільки згідно п. 18 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396 встановлений перелік документів, які повинні бути долучені до заяви про приватизацію житлового приміщення, а копія ордера на житло є одним із них. Також позивачу роз`яснено, що надання особою, яка бажає реалізувати своє право на приватизацію, необхідних документів не в повному обсязі, унеможливлює оформлення приватизації займаного житла.

Водночас, ордер на житло на час вирішення спору є втраченим (не зберігся) та не може бути поновленим.

Ст. 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Згідно ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Ч. 3 ст. 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 вказаного Закону приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю; продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Якщо загальна площа квартир (будинків), що підлягають приватизації, відповідає площі, передбаченій абзацом другим статті 3 цього Закону, зазначені квартири (будинки) передаються наймачеві та членам його сім`ї безоплатно.

До членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло (ч. 1 ст. 5 Закону).

Ч. 1 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію (п. 17 «Положення про порядок передачі квартири (будинків) жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», яке затверджене наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року №396, далі - Положення).

Перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації, наведений у п. 18 Положення. Серед них має бути і копія ордера про надання житлового приміщення, а також документи, що стосуються заявника, членів його сім`ї, житлового приміщення, підтвердження невикористання житлових чеків для приватизації державного житлового фонду.

Відповідно до п. 23 цього Положення орган приватизації приймає рішення про передачу квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах у власність громадян. На підставі вказаного рішення орган приватизації видає свідоцтво про право власності та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності.

Отже, передача квартир у власність громадян у процесі їх приватизації здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації і оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.

Органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом (ч.ч. 10, 11 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

З урахуванням наведених норм органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним, до яких належать: відсутність у особи права на приватизацію; заборона приватизувати конкретне приміщення.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 200/18858/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі №591/6623/16-ц зазначено, що згідно частини десятої статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених частиною 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках, квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Даний перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Спірне нерухоме майно не відноситься до нерухомого майна, визначеного у ч. 2 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Що стосується відсутності у позивача ордера (копії) на займане ним житлове приміщення, то в цій частині слід зазначити наступне.

Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції (див. постанову Верховного Суду від 30 квітня 2025 року у справі № 202/21075/23).

Як убачається з матеріалів справи, позивач вселений у спірне приміщення на законних підставах, зареєстрований та постійно протягом тривалого часу проживає у ньому, законність його проживання ніким не спростована та не заперечується. Вказане свідчить про те, що ОСОБА_1 має достатні та триваючі зв`язки із зазначеним місцем проживання.

Відповідно до ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Водночас відсутність ордера на вселення до житлового приміщення в особи, яка зареєстрована в установленому законом порядку у цьому приміщенні, сама собою не впливає на правомірність її вселення.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19.

Ненадання заявником органу приватизації ордера на вселення до квартири, яку бажає приватизувати заявник, не може бути єдиною підставою для відмови йому у приватизації житла.

Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19, від 26 лютого 2024 року у справі № 344/12427/21, від 27 серпня 2024 року у справі № 201/193/22, від 05 березня 2025 року у справі № 335/578/23, від 30 квітня 2025 року у справі № 202/21075/23 та інших.

За встановленого, позивачем доведено його право на приватизацію займаного житлового приміщення та безпідставність доводів представника Вознесенської міської ради в частині неможливості проведення процедури приватизації без надання позивачем копії ордера на житлове приміщення.

Водночас, у своїй постанові від 06 листопада 2023 року у справі № 296/8558/21 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду зазначив, що визнання відповідного суб`єктивного права (права на приватизацію) та зобов`язання вчинити дії щодо розгляду заяви про оформлення передачі квартири у приватну власність у контексті цієї справи є належним та ефективним способом захисту порушених прав наймача житлового приміщення.

Подібні висновки неодноразово викладені й в постановах Верховного Суду, зокрема від 05 березня 2025 року у справі №335/578/23 та інших.

За встановленого, суд вважає вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Вознесенської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права на приватизацію задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право на приватизацію житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , без надання копії ордера на житлове приміщення.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Суддя: О.В. Вуїв