Справа № 183/376/22
№ 6/183/252/25

У Х В А Л А
21 жовтня 2025 року м. Самар
Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., за участі: секретаря судового засідання Моісєєва К. А., заінтересованої особи-1 ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи-3 Дєлова В. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Головного державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Червоноштан Оксани Іванівни про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
25 вересня 2025 року до суду надійшла вказана заява, в якій державний виконавець просить замінити сторону виконавчого провадження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , у справі № 183/376/22 щодо усунення перешкод ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом його вселення до будинку.
Заява обґрунтована тим, що на виконанні в Самарівському відділі державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження № 73344607 з примусового виконання виконавчого листа № 183/376/22, виданого 21 червня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом на підставі постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року про усунення перешкод ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом його вселення до будинку. В ході примусового виконання рішення суду до відділу надійшла заява боржника ОСОБА_2 про те, що вона не заперечує проти виконання рішення суду, не чинить та не збирається чинити перешкоди ОСОБА_1 щодо користування зазначеним житловим будинком. Однак, ОСОБА_2 не має жодних повноважень володіти, користуватися та розпоряджатися нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_2 . 26 квітня 2024 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Кир`як С. А. посвідчено договір купівлі-продажу № 780, відповідно до якого власником земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , є ОСОБА_3 . Будинок, у який підлягає вселенню ОСОБА_1 не зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно і знаходиться на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
Посилаючись на ч. 2 ст. 19, ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст. 2, ч. 5 ст. 15, ч. 2, п. 4, 13 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (надалі за текстом Закон № 1404), ч. 1, 6 ст. 301 ЦК України, ч. 1 ,3 ст. 120 ЗК України, ч. 1, 3 ст. 258, ст. 442 ЦПК України просить задовольнити заяву.
Заява передана головуючому судді 30 вересня 2025 року.
В судовому засіданні заінтересована особа-1 стягувач ОСОБА_1 поклав вирішення питання про задоволення заяви на розсуд суду. Послався на фактичні обставини справи, які встановив суд апеляційної інстанції щодо створення йому перешкод та правомірності вселення. Зазначив, що, на його думку, земельна ділянка продовжує перебувати у фактичному володінні ОСОБА_2 , яка такими діями створює стягувачу перешкоди у вселенні. Наголосив, що ОСОБА_2 подарувала землю своєму чоловікові, а потім той нібито відчужив землю іншій особі з метою ухилення від виконання рішення суду. Звертаючись з позовом до суду він просив здійснити лише реєстрацію його місця проживання у спірному будинку. З метою вирішення питання вселення мирним шляхом, він відвідав ОСОБА_2 за місцем її роботи з проханням вселити його чи віддати кошти, на що ОСОБА_2 відмовила, викликавши поліцію. Його донька, у якої він проживає фактично в силу стану здоров`я має виїхати до іншої країни та їй необхідно відчужити власне житло та внаслідок чого він залишиться без місця фактичного проживання.
Представник заінтересованої особи-3 ОСОБА_3 , адвокат Дєлов В. В. у судовому засіданні заперечив проти заяви. Вказав, що ОСОБА_3 не була стороною у справі № 183/376/22, не має родинних відносин зі сторонами, не є членом сім`ї позивача та відповідачів. Подаючи заяву державний виконавець намагається фактично заявити іншу позовну заяву з іншими позовними вимогами стягувача до ОСОБА_3 . Об`єкта нерухомості, до якого передбачене вселення рішенням суду, фактично не існує, про що є докази у справі. Реконструкція житлового будинку не проведена. ОСОБА_3 є власником земельної ділянки, яка правомірно набута нею у власність. Договір купівлі-продажу стягувачем чи державним виконавцем не оскаржувався, фіктивність правочину не була предметом судового розгляду.
Державний виконавець, заінтересована особа-2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином. Їх неявка, в силу ч. 3 ст. 442 ЦПК України, не є перешкодою для вирішення питання.
Дослідивши матеріали заяви, додані до неї докази, дані Єдиного реєстру судових рішень, матеріали справи № 183/376/22 в обсязі, необхідному для розгляду заяви, суд висновує таке.
Так, процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з вибуттям право попередника після постановлення щодо нього судового рішення i заміни його правонаступником, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва, в тому числі, й у виконавчому провадженні, є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами. Отже, підставою правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК).
Матеріальне правонаступництво тісно пов`язане з процесуальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.
З матеріалів справи вбачається, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року скасовано рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2023 року. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом вселення до будинку задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 . Присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 977,20 грн.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року задоволено. Виправлено описку, допущену в резолютивній частині повного судового рішення Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року. Постановлено вважати правильним наступний виклад четвертого абзацу постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року: «Усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 шляхом вселення до будинку.».
21 червня 2023 року видано виконавчий лист /т.3 а.с.85, 157/, у якому постановленою судом ухвалою від 31 серпня 2023 року виправлено описку /т.3 а.с.89-90, 91-93/.
16 листопада 2023 року державним виконавцем на виконання виконавчого листа винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 73344607 /а.с.156/. Боржником указано ОСОБА_2 , стягувачем ОСОБА_1 , зобов`язанням Усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_4 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вселення до будинку /т.3 а.с.156/.
03 жовтня 2024 року /т.3 а.с.94/ та 10 січня 2024 року /т.3 а.с.95/ складено акти державного виконавця, з яких убачається, що при примусовому виконанні рішення суду вселення не виконано через те, що будинок, у який ухвалено вселити стягувача знаходиться на земельній ділянці, яка не належить боржникові. Боржник не заперечує проти виконання рішення.
27 вересня 2024 року представником ОСОБА_2 подано заяву, в якій вказано, що ОСОБА_2 не є власником земельної ділянки, на якій розташований будинок, житловий будинок знищено /т.3 а.с.119/.
У п. 9 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України і судове рішення є обов`язковим до виконання.
Тобто, виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012 (v018p710-12)).
Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012 (v011p710-12)). Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін.
Частиною 1 ст.18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі ст. 442 ЦПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається (надається) учасникам справи, а також державному виконавцю, приватному виконавцю в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
В постанові ВП ВС від 16 лютого 2021 року у справі № 911/3411/14 зазначено таке.
«…6.1. Відповідно до ч.1 ст.52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу.
6.2. У виконавчому провадженні заміна сторони виконавчого провадження відбувається на підставі статті 334 ГПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець. Суд розглядає заяву про заміну сторони її правонаступником у десятиденний строк з дня її надходження до суду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи та заінтересованих осіб. Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.
6.3. Положення про процесуальне правонаступництво та про заміну сторони виконавчого провадження, які наведені у Цивільному процесуальному кодексі України (статті 55 та 442 цього Кодексу відповідно) та застосовувалися Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 27 листопада 2019 року у справі № 496/2685/13-ц, не відрізняються за своїм змістом від приписів ГПК України і передбачають підстави та умови заміни особи у правовідносинах, у яких виник спір, та наслідки вибуття однієї із сторін виконавчого провадження.
6.4. Також відповідно до частини п`ятої статті 15 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
6.6. Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
6.7. Пункт 9 частини першої статті 39 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі, зокрема, фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
6.13. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права нерозривно пов`язане з правонаступництвом як інститутом цивільного права, адже зміни у матеріально-правових відносинах зумовлюють необхідність привести процесуальний стан осіб як учасників таких матеріально-правових відносин у відповідність з їх дійсною юридичною зацікавленістю у перебігу та результаті судового провадження, в тому числі у виконанні рішення суду.
6.14. Правонаступництво як інститут цивільного процесуального права має універсальний характер. У разі вибуття правопопередника з виконавчого провадження до правонаступника переходить весь комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних для сторони виконавчого провадження, і, відповідно, комплекс процесуальних прав та обов`язків, притаманних стороні судового провадження, враховуючи стадію, на якій відбулося правонаступництво.
6.17. З аналізу наведеного можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Відтак заміна у разі вибуття сторони виконавчого провадження правонаступником (стаття 334 ГПК України) має відбуватись з одночасною заміною правонаступником відповідного учасника справи (стаття 52 ГПК України). Відповідний висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду також у постанові від 3 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (пункт 73).
6.22. Питання процесуального правонаступництва у всіх випадках вирішується судом, який при вирішенні цього питання повинен дослідити по суті обставини правонаступництва та не може обмежитися встановленням формальних умов застосування відповідного припису…».
У постанові ВП ВС від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10 вказано таке:
«…72. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.
73. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
74. Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.
76. Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (ст.442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.
77. Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.
78. Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.
79. Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.
80. На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.
90. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
91. Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.
92. Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу…».
Положенням ч. 5 ст. 15 ЗУ «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Так, у силу ч. 1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно з ч. 1 та ч. 4 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України). Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК України). Продавець зобов`язаний попередити покупця про всі права третіх осіб на товар, що продається (права наймача, право застави, право довічного користування тощо). У разі невиконання цієї вимоги покупець має право вимагати зниження ціни або розірвання договору купівлі-продажу, якщо він не знав і не міг знати про права третіх осіб на товар (ч. 1 ст. 659 ЦК України).
Відповідно до приписів ч. 1 - ч. 5 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 131 ЗК України укладення цивільно-правових угод, що передбачають перехід права власності на земельні ділянки, а також набуття права власності на земельні ділянки за такими угодами здійснюються відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Купівля-продаж земельної ділянки здійснюється з дотриманням переважного права на її придбання. Переважне право на придбання земельної ділянки може бути передано його суб`єктом іншій особі, про що такий суб`єкт має письмово повідомити власника земельної ділянки.
За ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.
Згідно з ч. 1, 6 ст. 301 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, щодо якого він встановлений.
Отже, у справі, яка розглядається, відступлення відбулося згідно з договором дарування та наступного договору купівлі-продажу і є правонаступництвом, оскільки новий власник земельної ділянки з цільовим призначенням: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, на якій був побудований будинок до якого підлягав вселенню стягувач та право користування яким було предметом судового розгляду, набув права фактично з обтяженнями у вигляді права користування предметом договору третьою особою, які не припинилися у зв`язку із зміною власника, отже сторона виконавчого провадження, державний виконавець мають право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (перехід права власності), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни в матеріальному правовідношенні відбувається заміна на іншу особу і в процесуальних правовідношеннях у визначених законом випадках. Зокрема, у процесуальних відносинах правонаступник може бути замінений там, де вони є триваючими, або за умови відновлення процесуальних строків для вчинення процесуальних дій.
Стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення документа до виконання. За обставинами цієї справи така стадія є актуальною і завершеною не була, як на момент придбання заінтересованою особою-3 права власності на земельну ділянку з обтяженнями, так і на момент вирішення питання про заміну сторони.
При цьому суд ураховує, що саме титульний власник ОСОБА_3 , за якою зареєстроване 1/1 права, є належною заінтересованою особою та стороною провадження.
У постанові від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи питання заміни сторони виконавчого провадження, зробила висновок, що на стадії виконавчого провадження як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження.
Так, рішенням Європейського суду з прав людини від 22 лютого 2005 року, ухваленого у справі «Шаренок проти України», було встановлено порушення ст. 6 Конвенції та ст. 1 протоколу 1 Конвенції. При цьому, Суд зазначив, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи трибуналі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду однієї зі сторін. Тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
Фактичні доводи представника заінтересованої особи-3 відносно того, що зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди ОСОБА_1 та його вселення мають особистісний характер і не можуть бути передані іншим особам, є безпідставними, так як усунення перешкод у користування спірним будинком та вселення стосується саме захисту права на проживання останнього та не було пов`язано особисто з особою колишнього власника спірного будинку, а об`єктивно пов`язані з реалізацією житлових прав (права користування жилим приміщенням), тобто з житлом, розташованим на наданій для його обслуговування земельній ділянці.
Доводи представника заінтересованої особи-3 про фактичне знищення житлового будинку і, як наслідок, неможливість виконання рішення спростовуються таким.
Відповідно до пункту 4 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» (надалі за текстом Закон) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.
За частинами першою п`ятою статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання боржником рішення про вселення стягувача. У разі невиконання боржником рішення про вселення стягувача самостійно державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника і стягувача про день і час примусового вселення. Боржник вважається повідомленим про примусове вселення стягувача, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися вселення, чи іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, належним чином повідомленого про день і час примусового вселення, під час виконання рішення про вселення не є перешкодою для вселення стягувача. У разі якщо боржник перешкоджає виконанню рішення про вселення стягувача, державний виконавець накладає на нього штраф та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. Примусове вселення стягувача здійснюється у присутності понятих за участю працівників поліції. Про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні рішення про примусове вселення. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 75 цього Закону. Виконавче провадження не відновлюється і повторне примусове вселення стягувача не здійснюється, якщо особа, яка перешкоджає його проживанню (перебуванню), не є боржником. Питання про вселення стягувача в такому разі вирішується в судовому порядку.
Таким чином, лише наявність реєстрації інформації про знищення житлового будинку, в який підлягає вселенню стягувач, для будівництва нового житлового будинку, за відсутності фактичного виконання державним виконавцем положень статті 67 Закону України «Про виконавче провадження» не є перешкодою для належного виконання судового рішення.
Посилання представника заінтересованої особи-3 на не оскарження державним виконавцем чи стягувачем цивільно-правової угоди, за якою ОСОБА_3 набуте право власності спростовується тим, що на момент укладення угоди було таке, що набрало законної сили рішення Дніпровського апеляційного суду, яким зобов`язано вселити стягувача до житлового будинку за адресою місцезнаходження земельної ділянки, призначеної для її обслуговування.
За наведених обставин заява державного виконавця про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 258-261, 442 ЦПК України, суд
заяву Головного державного виконавця Самарівського відділу державної виконавчої служби у Самарівському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Червоноштан Оксани Іванівни про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.
Замінити сторону боржника з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , у виконавчому провадженні № 73344607 у справі № 183/376/22 за виконавчим листом Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року, виданого Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області 10 серпня 2023 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала в повному обсязі складена та підписана 21 жовтня 2025 року.

Суддя Д. О. Парфьонов