Справа № 450/1012/25 Провадження № 2/450/1240/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарі Расяк С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області про визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась в суд з позовом до відповідача, у якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області.

Мотивувала позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшло право на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області. Право на вказану земельну частку ОСОБА_2 набула на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай), виданого відповідно до розпорядження Пустомитівської РДА № 271 від 28.05.1997 року. Водночас, за час свого життя ОСОБА_2 не здійснила дій щодо виділення їй вказаної земельної частки (паю) у натурі (на місцевості) та не оформила державний акт на право власності на земельну ділянку. Після смерті матері вона звернулась до нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріус усно відмовив у вчинення нотаріальної дії, вказавши на відсутність правовстановлюючих документів, зокрема сертифіката на право на земельну частку (пай) та витягу з Державного земельного кадастру. 06.08.2024 року вона звернулась до Головного управління Держгеокадастру у Львівської області із відповідним запитом, однак отримала відповідь про відсутність записів щодо реєстрації або видачі сертифіката на право власності на земельну частку (пай) на ім`я ОСОБА_2 . Однак, розпорядженням Пустомитівської районної державної адміністрації № 271 від 28.05.1997 року встановлено, що ОСОБА_2 входила до списку працівників КАТП «Винниківське», які мали право на земельний пай у колективній власності підприємства. Таким чином, спадкодавець фактично отримала право на земельну частку (пай), однак не оформила її у натурі (на місцевості), що унеможливлює реалізацію її спадкових прав в досудовому порядку. З огляду на викладене вище просила позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 11.03.2025 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 14.05.2025 року відкладено розгляд справи у зв`язку із неявкою сторін.

Ухвалою від 11.08.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання 06.10.2025 року не з`явилися усі учасники розгляду справи, хоча про дату, час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином. 16.05.2025 року та 14.07.2025 року позивачем ОСОБА_1 подано клопотання, згідно мотивів яких позовні вимоги підтримала і просила такі задовольнити, здійснивши розгляд справи у її відсутності на підставі наявних доказів.

Оскільки в судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь у справі, суд у відповідності зі ст. 247 ЦПК України, розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Зважаючи на відсутність згоди позивача, у відповідності із ст. 280 ЦПК України, суд вважає за доцільне не проводити судового розгляду при заочному розгляді справи.

Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 01.11.1973 року Винничківською сільською радою Пустомитівського району Львівської області, батьками позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

З свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 02.03.1991 року Чижиківською сільською Радою Пустомитівського району Львівської області, вбачається, що позивач ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_6 , внаслідок чого змінила своє прізвище на « ОСОБА_7 ».

Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 28.12.2021 року Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області, встановлено, що ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого 23.08.2022 року Давидівською сільською радою Львівського району Львівської області, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Зі змісту ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Як вбачається з мотивів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 вказує на те, що вона прийняла спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 , оскільки спільно з нею проживала на момент смерті, що підтверджується довідкою Давидівської сільської ради Львівського району Львівської області № 3585/164-2024 року від 12.11.2024 року.

Водночас, із згаданої вище довідки вбачається, що батько позивача ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на момент смерті ОСОБА_2 спільно з нею проживав, а тому фактичними діями прийняв спадщину.

При цьому, позивачем заявлено позовні вимоги лише щодо спадкування за законом після смерті матері, а не обох батьків.

Крім цього, з розпорядження Пустомитівської районної Державної адміністрації Львівської області № 271 від 28.05.1997 року вбачається, що на території Винниківської сільської Ради народних депутатів у КАТП «Винниківське» затверджено розрахунок середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах у розмірі 1,77 га.

Із долученого розрахунку розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах по пайовиках КАТП «Винниківське» на території Винничківської сільської Ради народних депутатів, ОСОБА_2 затверджено розрахунок середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах у розмірі 1,77 га.

Водночас, суд критично ставиться до вказаного розрахунку, оскільки з розпорядження Пустомитівської районної Державної адміністрації Львівської області № 271 від 28.05.1997 року встановлено, що розрахунок середньої земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах у розмірі 1,77 га. затверджено на території КАТП «Винниківське», яке розташоване в межах Винниківської сільської Ради народних депутатів.

Натомість, долучений розрахунок розміру земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах стосується пайовиків КАТП «Винниківське», яке розташоване на території Винничківської сільської Ради народних депутатів.

Крім цього, як вбачається з мотивів позовної заяви, позивач ОСОБА_1 просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області.

З цього приводу слід вказати, що за ст. 22 Земельного кодексу України, в редакції від 22.06.1993 року чинній на момент видачі розпорядження Пустомитівської районної Державної адміністрації Львівської області № 271 від 28.05.1997 року, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Таким чином, у ОСОБА_2 станом на момент смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 було відсутнє право власності на земельну частку (пай) площею 1,77 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Давидівської (Винничківської) сільської ради Львівського (Пустомитівського) району Львівської області, а тому таке не може спадкуватись позивачем ОСОБА_1 за законом.

Додатково слід вказати, що матеріали цивільної справи не містять доказів на підтвердження звернення позивача до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, за відсутності відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, звернення особи до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно є передчасним з огляду на відсутність спору про право.

За ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

При цьому, стороною позивача не заявлено жодних клопотань щодо витребування у відповідних осіб доказів на підтвердження позовних вимог.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вказане, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

За ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 16, 1218, 1220, 1223, 1261-1265, 1268 ЦК України, суд,

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мусієвський В.Є.