Справа № 372/5125/24
Провадження № 2-283/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області

в складі:

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі судового засідання Калашник І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та процентів річних,

УСТАНОВИВ:

ТОВ «ФК «Централ Фінанс» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та процентів річних.

На обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначив, що 18.11.2002 р. між ЗАТ «Мікрофінансовий Банк», правонаступником якого є АТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «ЮК-ПОСТАЧАННЯ» була укладена рамкова угода №833, відповідно до якої кредитор зобов`язався здійснювати кредитування позичальника в межах ліміту кредитування 500000,00 Євро строком на 120 місяців. В межах даної угоди були укладені кредитні договори: Договір про надання траншу №1.19507 від 15.12.2005 р. зі змінами відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 40000,00 доларів США строком на 60 місяців зі сплатою 14% річних. Договір про надання траншу №1.21086 від 02.02.2006 р. зі змінами відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 90000,00 доларів США строком на 24 місяці зі сплатою 14.5% річних, Договір про надання траншу №1.33138/833 від 18.12.2005 р. зі змінами відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 70000,00 доларів США строком на 60 місяців зі сплатою 13,5% річних, Договір про надання траншу №1.38274/833 від 23.04.2008 р. зі змінами відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 125000,00 доларів США строком на 36 місяців зі сплатою 14% річних. Кредитор, виконавши умови договорів, надав позичальнику кредит, останній отримавши кошти, в порушення договорів укладених з кредитором його виконував не належним чином. 23.04.2008 р. між кредитором та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого останній поручився відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за рамковою угодою №833 та наступними кредитними договорами. Позичальник неналежним чином виконував взяті на себе зобов`язання перед кредитором, внаслідок чого загальна сума заборгованості станом на 13.01.2012 р. становить: за Договором про надання траншу №1.19507 від 15.12.2005 р. зі змінами 41113,31 грн., за Договором про надання траншу №1.21086 від 02.02.2006 р. зі змінами 314568,15 грн., за Договором про надання траншу №1.33138/833 від 18.12.2005 р. зі змінами 416729,88 грн., за Договором про надання траншу №1.38274/833 від 23.04.2008 р. зі змінами 774897,43 грн.

Вказані обставини встановлені рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.01.2012 р. у справі №2-387/11 і не потребують повторного доказування. Цим же рішенням з відповідача стягнуто 1547308,77 грн. боргу за рамковою угодою №833 та 1820,00 грн. судових витрат, в тому числі заборгованість, яка була станом на 13.01.2012 р., за рамковою угодою №833 від 18.11.2002 та договорами про надання траншу №1.19507/833 від 15.12.2005 р. (41113,31 грн.), №1.21086/833 від 02.02.2006 р. 314568,15 грн.), №1.133138/833 від 18.07.2007 р. (416729,88 грн.), №1.38274/833 від 23.04.2008 р. (774897,43 грн.)

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 26.01.2012 р. у справі №2-387/11 набрало законної сили, проте станом на 17.09.2024 р. воно не виконано.

Загальний розмір заборгованості відповідача, що встановлений рішенням суду та не погашений та складає 1089465,58 грн. (314568,15 + 774897,43).

04.07.2024 р. згідно Договору №2 про відступлення вимоги за договором поруки, кредитор відступив позивачу всі права вимоги за договором поруки №833-ДП1 від 23.04.2008 р., що укладений між кредитором та ОСОБА_1 , в тому числі право вимоги сплати заборгованості в розмірі 1089465,58 грн., що була стягнута вищевказаним рішенням суду. 10.07.2024 р. цінними листами №378 та №360 з описом вкладення позивач направив відповідачу вимогу про усунення порушень кредитного договору, в якій відповідачу було повідомлено про зміну кредитора та запропоновано погасити наявну заборгованість. Відповідач отримав вимогу 19.07.2024 р., але заборгованість не погасив.

Таким чином відповідач зобов`язаний сплатити позивачу інфляційну складову боргу в розмірі 427070,51 грн. за період з квітня 2017 р. по січень 2022 р. та проценти річні в сумі 160196,21 грн. за період з 01.04.2017 р. по 23.02.2022 р.

Загальна сума вимог позивача до відповідача станом на 31.08.2024 р. складає 587266,72 грн. в тому числі: 427070,51 грн. інфляційної складової боргу та 160196,21 грн. процентів річних згідно ст.625 ЦК України.

В зв`язку з цим позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс» 427070,51 грн., інфляційної складової боргу, 160196,21 грн. процентів річних згідно ст.625 ЦК України, а всього 587266,72 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

20.11.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

27.12.2024 р. до суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання доказів.

15.01.2025 р. до суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Васильєва П.С. надійшла заява про відкладення слухання справи на іншу дату та час. Просив надати час для підготовки відзиву на позов, до позовних вимог застосувати позовну давність.

15.01.2025 р. до суду від представника позивача надійшли заперечення в яких він просив відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача в частині відкладення слухання справи та надання часу для підготовки відзиву на позов.

Крім того 15.01.2025 р. до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення щодо строку позовної давності, в яких зазначено, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом на момент подання позову не сплив.

05.03.2025 р. до суду від представника відповідача адвоката Васильєва П.С. надійшли додаткові пояснення у справі в яких просив суд до усіх позовних вимог застосувати позовну давність, у позові відмовити, відмовити у стягненні адвокатських витрат як безпідставних і необґрунтованих, зменшити завищену суму боргу за позовом, стягнути з позивача на користь відповідача понесені адвокатські витрати.

05.03.2025 р. до суду від представника позивача надійшли пояснення щодо доводів відповідача, викладених у додаткових поясненнях у справі від 04.03.2025 р.

03.04.2025 р. до суду від представника відповідача адвоката Васильєва П.С. надійшло клопотання про зупинення провадження по справі 372/5125/24 до набрання законної сили рішенням по справі 372/1801/24.

19.05.2025 р. до суду від представника відповідача адвоката Васильєва П.С. надійшли додаткові пояснення у справі.

06.08.2025 р. до суду від представника відповідача адвоката Васильєва П.С. надійшла заява в якій повідомлено суд, що у нього закінчилися повноваження на представництво відповідача по справі №372/5125/24.

06.10.2025 р. представник позивача в судове засідання не з`явився, в своєму клопотанні зазначив, що не заперечує проти розгляду справи по суті та ухвалення рішення суду в тому числі заочного.

06.10.2025 р. відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в порядку ст. 11 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки суду не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надав.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.

Судом встановлено, що 18.11.2002 р. між ЗАТ «Мікрофінансовий Банк», правонаступником якого є АТ «ПроКредит Банк» та ТОВ «Виробничо-комерційне підприємство «ЮК-ПОСТАЧАННЯ» в особі директора Кравчука Юрія Петровича була укладена рамкова угода №833, відповідно до якої кредитор зобов`язався здійснювати кредитування позичальника в межах ліміту кредитування 500000,00 Євро строком на 120 місяців. (а.с.8-9)

На підставі даної рамкової угоди були укладені наступні кредитні договори:

Договір про надання траншу №1.21086 від 02.02.2006 р. зі змінами відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 90000,00 доларів США строком на 24 місяці зі сплатою 14.5% річних (а.с.10-11)

Договір про надання траншу №1.38274/833 від 23.04.2008 р. зі змінами відповідно до якого позичальнику було надано кредит в розмірі 125000,00 доларів США строком на 36 місяців зі сплатою 14% річних (а.с.12-13).

23.04.2008 р. між ЗАТ «Мікрофінансовий Банк» та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №833-П, згідно якого останній поручився відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язання за рамковою угодою №833 від 18.11.2002 р. та наступними кредитними договорами. Ліміт суми кредитування встановлений рамковою угодою на момент укладання договору 500000,00 Євро. (а.с.14-16)

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.01.2012 р. у справі №2-27/12 (2-387/11) з відповідача ОСОБА_1 стягнуто 1547308,77 грн. боргу за рамковою угодою №833 та 1820,00 грн. судових витрат, в тому числі заборгованість, яка була станом на 13.01.2012 р., за рамковою угодою №833 від 18.11.2002 та договорами про надання траншу №1.19507/833 від 15.12.2005 р. (41113,31 грн.), №1.21086/833 від 02.02.2006 р. 314568,15 грн.), №1.133138/833 від 18.07.2007 р. (416729,88 грн.), №1.38274/833 від 23.04.2008 р. (774897,43 грн.) та сплачені позивачем судові витрати в розмірі 1820 грн., а всього стягнуто 1549128,77 грн. Дане рішення суду набрало законної сили. (а.с.43-46).

Однак як зазначено в позові станом на 17.09.2024 р. вказане рішення суду не виконано.

Загальний розмір заборгованості відповідача, що встановлений рішенням суду та не погашений та складає 1089465,58 грн. (314568,15 + 774897,43).

04.07.2024 р. згідно Договору №2 про відступлення вимоги за договором поруки, АТ «ПроКредит Банк» відступив позивачу ТОВ «ФК «Централ Фінанс» права вимоги за договором поруки №833-ДП1 від 23.04.2008 р., що укладений між кредитором АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 , в тому числі право вимоги сплати заборгованості в розмірі 1089465,58 грн., що була стягнута вищевказаним рішенням суду. (а.с.17-18)

10.07.2024 р. цінними листами №378 та №360 з описом вкладення позивач направив відповідачу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень кредитного договору, в якій відповідачу було повідомлено про зміну кредитора та запропоновано погасити наявну заборгованість. Відповідач отримав вимогу 19.07.2024 р., але заборгованість не погасив. (а.с.19-23)

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач наголосив на тому, що рішення суду від 26.01.2012 р. у справі №2-27/12 (2-387/11) набрало законної сили, проте станом на 17.09.2024 р. воно не виконано, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача 427070,51 грн. інфляційної складової боргу, 160196,21 грн. процентів річних згідно ст.625 ЦК України, а всього 587266,72 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що внаслідок невиконання зобов`язань за договорами про надання траншу №1.19507/833 від 15.12.2005 р., №1.21086/833 від 02.02.2006 р., №1.133138/833 від 18.07.2007 р., №1.38274/833 від 23.04.2008 р. ПАТ «ПроКредит Банк» правонаступником якого є позивач звертався до поручителя ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості, звернення стягнення на майно та вчинення дій.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 26.01.2012 у справі №2-27/12 (2-387/11) стягнуто з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договорами в сумі 1547308,77 грн., сплачені позивачем судові витрати в розмірі 1820 грн., а всього стягнуто 1549128,77 грн.

Водночас, доказів виконання рішення суду від 26.01.2012 у справі №2-27/12 (2-387/11) матеріали справи не містять, тобто зобов`язання зі сплати кредитних коштів та нарахованих на суму кредиту процентів триває.

Тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення індексу інфляції та процентів річних.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, відповідно до якої саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Відтак, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Дана правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц, №759/4755/19 від 28.09.2021 р., №753/1527/22 від 29.11.2023 р., №711/4585/22 від 15.11.2023 р.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.08.2024 р. залишок заборгованості по сплаті інфляційної складової боргу 427070,51 грн., залишок заборгованості по сплаті процентів річних 160196,21 грн. (а.с.24)

Отже, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача 427070,51 грн. інфляційної складової боргу, 160196,21 грн. процентів річних згідно ст.625 ЦК України, а всього 587266,72 грн.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 7047,20 грн. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 4, 76, 81, 259, 264-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення індексу інфляції та процентів річних задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» 427070,51 грн. інфляційної складової боргу, 160196,21 грн. процентів річних згідно ст.625 ЦК України, а всього 587266,72 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс» сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 7047 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення не було йому вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.М.Зінченко