Житомирський апеляційний суд
Справа №2-404/10 Головуючий у 1-й інст. Збаражський О. М.
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Шевчук А.М., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря судового засідання Трикиши Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №2-404/10 за заявою ОСОБА_1 про видачу дублікату виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу по цивільній справі №2-404/10, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2025 року, постановлену під головуванням судді Збаражського О.М. у селищі Черняхів,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просив видати дублікат виконавчого листа у справі №2-404/10 та поновити строк для пред`явлення виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду, завдану злочином. В обґрунтування заяви вказував, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 11.11.2010 року у справі № 2-404/10 задоволено позов ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 55 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. На виконання рішення суду першої інстанції 12.02.2011 видано виконавчий лист №2-404/2010, який було направлено на примусове виконання до відділу державної виконавчої служби Володарсько-Волинського районного управління юстиції. У 2022 році виплати на його користь були припинені, у зв`язку із чим, він звернувся до виконавчої служби та 24.04.2025 отримав відповідь про закриття виконавчого провадження 29.12.2014 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Вказує, що за адресою його місця проживання йому не надходило жодних постанов, так само як і оригіналу виконавчого листа. Відтак, вважає, що працівниками відділу державної виконавчої служби такий виконавчий лист втрачено, а ним з поважних причин пропущений строк пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви. На обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на його адресу не надходило жодних постанов та оригіналу виконавчого листа. Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу, як суд першої інстанції. Вважає, що строк для пред`явлення виконавчого листа пропущено з поважних причин, так як він не знав і не міг знати про те, що виконавчий лист було повернуто. Кошти надходили постійно, і лише після припинення виплат він звернувся до відділу державної виконавчої служби для з`ясування причин припинення виплат та дізнався про суму залишку несплачених коштів.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 11 листопада 2010 року по цивільній справі № 2-404/10 позов ОСОБА_3 та ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 по 55000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.

18 січня 2013 року на підставі виданого Черняхівським районним судом Житомирської області виконавчого листа №2-404/2010 відкрито виконавче провадження №35988342 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

29 грудня 2014 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до листа Хорошівського відділу державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) повідомлено ОСОБА_1 , що 29.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Оригінал виконавчого листа у відділі відсутній.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що останній не надав доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію своїх процесуальних прав, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від нього дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення у справі та встановлення місцезнаходження виконавчого листа. Заявником не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження звернення до суду із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

Перевіряючи законність оскаржуваної ухвали, колегія суддів враховує наступне.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року (в редакції на момент набрання законної сили рішенням суду) (далі Закон №606-XIV)I виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених Конституцією України, цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону №606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про

адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 2 статті 22 Закону №606-XIV передбачалося, що строки, зазначені у частині першій цієї статті, встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

05.10.2016 року набрав чинності Закон України «Про виконавче провадження» ( далі Закон №1404-VІІІ ) .

Згідно з ч. 1 №1404-VІІІ встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісії про трудовим спорах та виконання документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Закону № 1404-VІІІ від 02 червня 2016 року.

Згідно зі статтею 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк.

Строк пред`явлення виконавчого документа до виконання є одним із видів процесуальних строків, які передбачені статтею 120 ЦПК України.

Згідно зі статтею 127 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі заінтересованої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування (постанова Верховного Суду у справі №166/1472/18 від 23.10.2019).

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду зробленого у постанові по справі №2-461/09 від 02.06.2020, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

У своєму рішенні №15-рп/2004 від 02 листопада 2004 року Конституційний Суд України зазначив, що верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Принцип законності вимагає, аби під час виконавчого провадження виконавець неухильно додержувався вимог Конституції України, цього Закону, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону №606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Основоположний принцип верховенства права визнається одним із фундаментальних та непорушних ідеалів сучасних демократій, якого мають дотримуватися усі без винятку інституції громадянського суспільства.

Згідно ч.1 ст.12 Закону №606-XIV сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у провадженні виконавчих дій, давати усні та письмові пояснення, висловлювати свої доводи та міркування з усіх питань, що виникають у ході виконавчого провадження, у тому числі під час проведення експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Відтак, на стягувача, як сторону виконавчого провадження, покладався обов`язок контролю за дотриманням ним строків пред`явлення виконавчого документа до виконання.

При зверненні до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання заявник посилався на те, що кошти від боржника йому надходили регулярно. Однак, у 2022 році виплати на його користь були припинені, у зв`язку із чим, він звернувся до виконавчої служби та 24.04.2025 отримав відповідь про закриття виконавчого провадження 29.12.2014 року на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Вказує, що за адресою його місця проживання йому не надходило жодних постанов, так само як і оригіналу виконавчого листа.

Як вбачається з матеріалів справи 18 січня 2013 року на підставі виданого Черняхівським районним судом Житомирської області виконавчого листа №2-404/2010 відкрито виконавче провадження №35988342 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди.

29 грудня 2014 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Хорошівський відділ державної виконавчої служби у Житомирському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) листом №235/17514 від 24.04.2025 повідомив ОСОБА_1 про те, що 29.12.2014 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (відсутність у боржника майна). Оригінал виконавчого листа у відділі відсутній.

З відомостей із автоматизованої системи виконавчого провадження вбачається, що виконавче провадження № 35988342 щодо ОСОБА_2 завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи повернуто стягувачу. Дата виконавчої дії 29.12.2014 року.

Матеріали справи свідчать про те, що заявник до 24.04.2025 жодного разу не звертався до органу державної виконавчої служби із запитами щодо місцезнаходження виконавчого документу, хоча це є його прямим обов`язком.

Таким чином, заявником не наведено підстав, за яких він був позбавлений можливості дізнатись про хід виконавчого провадження та про місцезнаходження виконавчого документу з моменту його відкриття і до квітня 2025 року.

ОСОБА_1 не наведено причин, які є поважними та давали б підстави для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та не надано таких доказів.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Відповідно до підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Аналіз підпункту 17.4 підпункту 17 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України дає підстави для висновку про те, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого документа є його втрата. При цьому виконавчий лист може бути виданий лише за умови, якщо у встановлені строки з відповідною заявою до суду звернувся стягувач або державний/приватний виконавець.

Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого документа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Таким чином, дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

Однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні перешкоди для задоволення заяви такого стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа за умови, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката втраченого документа, вважається поданою у межах установленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє в задоволенні цієї заяви.

Таким чином дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.

При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен повідомити суду обставини, за яких виконавчий лист було втрачено, подавши відповідні докази. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, за яким був виданий втрачений виконавчий лист.

Схожі за змістом висновки викладені Верховним Судом у постановах від 09 лютого 2022 року у справі №201/4043/19-ц, від 09 лютого 2022 року у справі №757/14604/20-ц, від 06 листопада 2019 року у справі №2-1053/10, від 23 вересня 2020 року у справі №127/2-3538/10.

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі №2-836/11 (провадження №14-308цс19) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, якщо строк для пред`явлення виконавчого документу до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.

У постанові Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі №2-1316/285/11 (провадження №61-34св21) зазначено, що єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата. Сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено. У той же час, обов`язковою умовою видачі дубліката виконавчого листа є звернення із такою заявою в межах встановленого законом строку для пред`явлення його до виконання або його поновлення за рішенням суду.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 09 жовтня 2019 року у справі №2-6471/06, від 03 лютого 2021 року у справі №643/20898/13-ц, від 23 червня 2021 року у справі №2-162/12.

Отже, необхідними умовами для видачі судом дубліката виконавчого листа є, по-перше, його втрата, факт якої має бути підтверджений відповідними документами, а по-друге, звернення із заявою про видачу дубліката виконавчого листа до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

В даному випадку матеріали справи свідчать про те, що строк для пред`явлення виконавчого листа про видачу дубліката якого просить заявник, закінчився і підстав для його поновлення як судом першої інстанції так і колегією суддів не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 .

Посилання заявника на те, що рішення суду залишається не виконаним є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що рішення суду залишається невиконаним, не може бути підставою для поновлення пропущеного строку, оскільки визначаючи строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, законодавець обізнаний, що рішення суду повинно виконуватися, однак визнав за необхідне обмежити строк, протягом якого виконавчий документ може бути пред`явлений до виконання, таким чином забезпечив рівність сторін виконавчого провадження.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про поновлення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Враховуючи те, що видача дубліката виконавчого документа є похідною вимогою до вимоги про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, у поновленні якого відмовлено, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для видачі дубліката виконавчого документу стягувачу.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи та є обґрунтованими.

Враховуючи положення ст. 375 ЦПК України, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного тексту судового рішення 14 жовтня 2025 року.

Головуючий

Судді