Номер провадження: 22-ц/813/4924/25
Справа № 523/3843/25
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.09.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

з участю секретаря Громовенко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Левіт Віктора Семеновича, представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2025 року про відмову у відкритті провадження, постановлену під головуванням судді Кисельова В.К., повний текст ухвали складений 14 березня 2025 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору про спільну діяльність, -

в с т а н о в и в:

У березні 2025 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору про спільну діяльність, в якому просили розірвати договір про спільну діяльність від 09.05.2024 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2025 року у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, оскільки позивачами заявлені позовні вимоги, які не підлягають розгляду в порядку ЦПК України.

Не погодившись з ухвалою суду, адвокат Левіт В.С., представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження до суду першої інстанції, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що спір виник за участю суб`єктів господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності за кошти, отримані внаслідок укладення договору про спільну діяльність, тому він належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки не взяв до уваги, що ОСОБА_2 є фізичною особою, яка не є підприємцем.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання призначене на 23 вересня 2025 року ОСОБА_3 не з`явилася, була сповіщена належним чином (а.с. 51-52).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Левіт В.С., представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Згідно із п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору про спільну діяльність, в якому просили розірвати договір про спільну діяльність від 09.05.2024 року, укладеного між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В обґрунтування свого позову позивачі зазначили, що 09 травня 2024 року ОСОБА_3 (Учасник 1), ОСОБА_2 (Учасник 2) та ОСОБА_1 (Учасник 3), уклали договір про спільну діяльність.

Відповідно до п 1.1. договору, учасники за цим Договором приймають на себе зобов`язання без утворення юридичної особи спільно діяти для досягнення мети шляхом об`єднання свого майна, грошових коштів та інших матеріальних ресурсів, в тому числі свого професійного досвіду.

Пункт 1.2. договору передбачає, що метою цього Договору є організація роботи з виробництва та реалізації продукції за адресою: місто Одеса, Грецька площа, будинок 3/4, кафе «Кюртош калач».

Пункт 1.3. договору передбачає, що метою цього Договору реалізується шляхом виготовлення та реалізації продукції, створення умов необхідних для організації виробництва та реалізації продукції, в тому числі, придбання майна, укладання договорів, відкриття розрахункових рахунків, розроблення технологій виготовлення продукції, інших дій, необхідних для економічного розвитку виробництва та реалізації.

Відмовляючи у відкритті провадження за позовною заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 , а також позивач ОСОБА_1 є суб`єктами підприємницької діяльності фізичними особами підприємцями, а тому дійшов висновку, що спір в цій справі виник за участю суб`єктів господарювання з метою здійснення підприємницької діяльності за кошти, отримані внаслідок укладення договору про спільну діяльність, тому він належить до спорів, які підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Статтею 186 ЦПК України визначено підстави, за наявності яких суд відмовляє у відкритті провадження у справі.

Так, пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Пунктом 1 частини 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначені статтею 20 ГПК України, за якою господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Отже, критеріями розмежування справ цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 , а також позивач ОСОБА_1 є суб`єктами підприємницької діяльності фізичними особами підприємцями.

Однак, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач ОСОБА_2 не є суб`єктом підприємницької діяльності.

Більш того, в провадженні Господарського суду Одеської області перебувала заява ОСОБА_3 про витребування доказів до подачі позову про розірвання договору про спільну діяльність, стягнення збитків, захист прав інтелектуальної власності шляхом заборони вчиняти дії між тими ж сторонами, про той самий предмет, провадження за заявою якої, ухвалою суду від 25 квітня 2015 року було закрито, з підстав непідсудності господарському суду, також було роз`яснено позивачу, що спір має бути вирішений в порядку цивільного судочинства (https://reyestr.court.gov.ua/Review/126799601#) .

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що із договору про спільну діяльність вбачається, що сторонами укладеного договору є саме фізичні особи, а предметом спору є розірвання укладеного договору.

З урахуванням вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження, оскільки не взяв до уваги, що позовна заява була подана двома позивачами, серед яких один позивач - фізична особа ОСОБА_2 , другий позивач - фізична особа-підприємець Письменюк О.Л., а тому колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства є передчасним.

Відповідно до приписів п.п. 3,4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи вище викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції не в повній мірі визначився із характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції з передачею справи для продовження розгляду до цього ж суду, то розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Левіт Віктора Семеновича, представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 14 березня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 29 вересня 2025 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Р.Д. Громік

______________________________________ М.М. Драгомерецький