К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року місто Київ

справа № 754/3251/24

апеляційне провадження № 22-ц/824/13110/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,

суддів: Євграфової Є.П., Шкоріної О.І.,

за участю секретаря судового засідання: Алієвої Д.У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новікової Ольги Олегівни на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Бабко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності,-

в с т а н о в и в :

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: АТ «Державний ощадний банк України» про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності, в якому із урахуванням уточненої позовної заяви, просила суд:

встановити юридичний факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з 01.01.2007 по 29.12.2023;

визнати, що грошові кошти, які зберігаються на банківських рахунках: № НОМЕР_1 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_6 ; № НОМЕР_13, номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_7 , відкритих на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України» є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 815 028,39грн, що зберігаються на банківському рахунку № НОМЕР_1 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 407 514,19грн.;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 6 500,00 грн., що зберігаються на банківському рахунку: № НОМЕР_3 (980) номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_4 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 3 250,00 грн.;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 2 277,40грн, що зберігаються на банківському рахунку: № НОМЕР_5 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_6 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 1 138,70 грн.;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 50,00 грн, що зберігаються на банківському рахунку: № НОМЕР_8 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_9 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 25,00 грн.

Позов мотивовано тим, що з 01.01.2007 по 29.12.2023 проживала однією сім`єю з ОСОБА_4 до його загибелі. Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, утримували житло та разом проводили свій спільний час, у тому числі відпочинок.

У період спільного проживання, вони зберігали всі свої накопичені грошові кошти на депозитних рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України».

Після загибелі ОСОБА_4 позивачка зверталась до ДП «Державне київське конструкторське бюро «Луч» та первинної профспілкової організації підприємства з метою отримання грошових виплат у зв`язку із загибеллю ОСОБА_4 . Однак отримала відповідь, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі члена профспілки здійснюється за заявою одного із членів сім`ї по мірі надання підтверджуючих документів.

Встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу є необхідним для вирішення майнових питань, що виникли після смерті ОСОБА_4 , а також для визнання грошових коштів, що містяться на депозитних або інших рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 в будь-яких банківських установах на території України спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З огляду на наведене, позивач просила позов задовольнити.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: АТ «Державний ощадний банк України» про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності - задоволено.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини в період часу з 01.01.2007 по 29.12.2023 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 815 028,39 грн., що зберігаються на банківському рахунку № НОМЕР_1 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 407 514,19грн.

Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 6 500,00 грн., що зберігаються на банківському рахунку: № НОМЕР_3 (980) номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_4 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 3 250,00 грн.

Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 2 277,40 грн., що зберігаються на банківському рахунку: № НОМЕР_5 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_6 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 1 138,70 грн.

Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину від грошових коштів загальною сумою 50,00 грн., що зберігаються на банківському рахунку: № НОМЕР_8 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_9 , відкритий на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП: НОМЕР_10 ) в АТ «Державний ощадний банк України», що становить грошову суму у розмірі 25,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 6 541,68 грн., а саме по 3 270,84 грн. з кожної.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Новікова О.О. звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що задовольняючи позовні вимоги та встановлюючи факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у період часу з 01.01.2007 року до 29.12.2023 року, суд першої інстанції в основу свого рішення поклав лише фотокартки з різних періодів життя, з яких вбачається що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 разом відпочивали, відвідували урочисті події, святкували свята в колі рідних у друзів, а також покази свідків, яким нібито було відомо про спільне проживання вказаних осіб. Проте позивачем не доведено, а судом не встановлено факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов'язків, притаманних сім'ї.

Загиблий ОСОБА_4 був у теплих і довірливих стосунках зі своєю матір`ю, проте жодного разу за життя не представив позивача як свою цивільну дружину або хоча б дівчину, з якою має романтичні відносини, у той час, як стверджував, що вона є його колегою по роботі, а також орендує він у неї кімнату для проживання.

Надані позивачем докази не доводять факту спільного прожитвання ОСОБА_4 з ОСОБА_2 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в зазначений період і не свідчать про ведення спільного господарства та наявність спільного бюджету, наявність між ними подружніх взаємних прав та обовязків, будування планів на майбутнє як родини. Докази, які б вказували про наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, та засвідчували реальність цих відносин, в матеріалах справи відсутні.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, якими є, зокрема: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого; заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організація, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Зауважує, що спільне проживання в одній квартирі, робота на одному підприємстві, відвідування корпоративних заходів та поодинокий випадок спільного відпочинку за кордоном, жодним чином не доводить перед судом наявності виникнення між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 взаємних прав і обовязків, притаманних подружжю, а тому у встановленні юридичного факту необхідно відмовити за недоведеністю таких вимог.

Крім того, вказує, що позивачкою не надано доказів щодо джерел походження коштів, що зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 , і що такі кошти є об`єктом їхньої спільної сумісної власності.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Новікова О.О. підтримала доводи апеляційною скарги та просила її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 адвокат Максимов М.І. проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив залишити скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що 24.01.2001 ОСОБА_2 , згідно відомостей з паспорту громадянина України серії НОМЕР_11 , розірвала шлюб з

ОСОБА_5 на праві приватної власності має квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло та Договором дарування 2/3 частини квартири.

ОСОБА_4 була укладена угода з ТОВ «Віка-ТВ» від 27.03.2008 про користування мережею кабельного телебачення за адресою: АДРЕСА_1 . На ім`я ОСОБА_4 надходили квитанції про оплату послуг кабельного телебачення.

ОСОБА_4 при використанні послуг лікарів, зазначав свою адресу проживання: АДРЕСА_1 , що підтверджується медичною карткою амбулаторного хворого.

Згідно із копії заяви на ім`я головного лікаря поліклініки № 3 Шевченківського району м. Києва Ярового М. М. від 28.01.2013, ОСОБА_4 просив дозволу на отримання медичної допомоги та оформлення листка непрацездатності в поліклініці, у зв`язку із проживанням за адресою: АДРЕСА_1 (проживання у жінки).

Згідно із квитанції до прибуткового касового ордера № 27-1 ВІД 03.09.2020, ОСОБА_6 придбала тур до Туреччини. Відповідно до відомостей з паспорту громадян України для виїзду за кордон, ОСОБА_7 від 03.09.2020 має відмітку в паспорті про в`їзд в « Antalya ».

ОСОБА_4 , згідно відомостей з трудової книжки, з 2003 року працював на ДП «Конструкторське бюро «Луч». Був нагороджений грамотами генерального директора ДП «Деррж ККБ «Луч» за сумлінну працю та високий професіоналізм.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_12 .

Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 010-5137, причиною смерті ОСОБА_4 є ушкодження внаслідок військових дій від вибуху.

Як убачається з листа Слідчого управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_2 повідомлено, що ГУ СБУ України у м. Києві та Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000900. Зазначено, що 06.03.2024 було встановлено, що ОСОБА_4 загинув в наслідок ракетного обстрілу.

30.01.2024 ОСОБА_2 зверталась до Директора ДП «Державне Київське конструкторське бюро «ЛУЧ» та до Голови Первинної профспілкової організації ПАУ в Державному Київському конструкторському бюро «ЛУЧ» із заявами про здійснення виплат за померлого цивільного чоловіка.

13.02.2024 від Голови Первинної профспілкової організації ПАУ в Державному Київському конструкторському бюро «ЛУЧ» Ковальова О. Л. отримала відповідь, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі члена профспілки здійснюється за заявою одного із членів сім`ї по мірі надання підтверджуючих документів.

Згідно із листа АТ «Державний ощадний банк України», який надійшов до суду на виконання ухвали суду, на ім`я ОСОБА_4 у банку були відкриті наступні рахунки:

- НОМЕР_2 , залишок на рахунку становить 815 028,39 грн.;

- НОМЕР_4 , залишок на рахунку становить 6 500,00 грн.;

- НОМЕР_9 , залишок на рахунку становить 50,00 грн.;

- НОМЕР_6 , залишок на рахунку становить 2 277,40 грн.

Позивачкою, на підтвердження факту спільного проживання, до матеріалів справи надані фотокартки з різних періодів життя, з яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 разом відпочивали, відвідували урочисті події, святкували свята в колі рідних та друзів.

Матеріали справи також містять особисте листування між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , на підтвердження того, що між сторонами склались шлюбні відносини, а не дружні.

Також позивачкою до суду надані копії квитанцій, товарних та фіскальних чеків на придбання господарчих та будівельних матеріалів, які використовувались для проведення ремонтних робіт в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, матеріали справи містять результати медичних досліджень, ОСОБА_4 .

Задовольняючи позовні вимоги, суд вважав встановлений факт, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 дійсно проживали разом як чоловік та дружина. Були пов`язанні спільним побутом, який ґрунтувався на спільному бюджеті, що вбачається із належних та допустимих доказах які містяться в матеріалах справи, а саме: обслуговуванням ОСОБА_4 в поліклініці за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 , укладеною ОСОБА_4 угодою про користування мережею кабельного телебачення за адресою: АДРЕСА_1 , спільним відпочинком, фотокартками різних періодів життя, показами свідків, тощо.

Суд установив, що під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України» були відкриті рахунки, на яких зберігались кошти.

Отже, наявні правові підстави визнати, що грошові кошти, які зберігаються на банківських рахунках: № НОМЕР_1 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_2 ; № НОМЕР_3 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_6 ; № НОМЕР_8 (980), номер рахунку у форматі IBAN: НОМЕР_7 , відкритих на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України» є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином суд установив, що грошові кошти накопичувались на рахунку ОСОБА_4 у період проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 , що відповідно до статті 74 Сімейного кодексу України визначає статус цього майна як спільна власність подружжя.

На підставі викладеного вище, суд дійшов до висновку, що в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на 1/2 частину грошових коштів, що зберігаються на банківських рахунках, відкритих на ім`я ОСОБА_4 в АТ «Державний ощадний банк України».

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц, провадження № 14-130цс19, зазначено, що відповідно до вимог статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

У постанові Великої Палати Верховного Суду, викладену від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц (провадження № 14-22цс20) зроблено висновок, що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності, є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника (пункт 40). Для того щоб визначити джерело придбання спірного нерухомого майна, необхідно встановити не лише факт спільного проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, але й участь у його придбанні шляхом формування спільного бюджету та ведення спільного господарства, а також виключити можливість залучення особистих коштів будь-кого з них (пункт 61).

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)».

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що наведені судом підстави не є такими, з якими закон пов`язує правовий статус жінки та чоловіка, які проживають у фактичних шлюбних відносинах та на майно яких поширюються положення СК України про спільність сумісної власності подружжя з огляду на таке.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунка, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні світлини самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, зокрема: від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16, провадження № 61-11607св18, від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16, провадження № 61-44641св18, від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, провадження № 61-5296св19, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16, провадження № 61-42601св18, від 18 жовтня 2023 року у справі № 201/11673/20, провадження № 61-10383св23.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог, взявши до уваги як докази фотографії, подані ОСОБА_2 , оскільки факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20.

Щодо інших доказів, поданих ОСОБА_2 на підтвердження позовних вимог, зокрема: чеки на придбання товарів, з яких не можливо встановити хто оплачував їх та чи дійсно вони використовувалися в інтересах сім`ї; угоду про користування мережею кабельного телебачення за адресою: АДРЕСА_1 ; листування у месенджері за період з 01 липня 2021 року по 26 жовтня 2023 року, колегія суддів вважає, що вони не свідчать про проведення спільних витрат та придбання майна в інтересах сім`ї.

Також не дають безумовних підстав стверджувати про факт проживання однією сімєю і результати медичних обстежень ОСОБА_4 .

Будь-яких інших доказів, з яких можна було б встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, позивач не надала та матеріали справи таких не містять.

У зв`язку з цим висновок суду про те, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 були у фактичних шлюбних відносинах і на ці правовідносини поширюється дія статті 74 СК України, є помилковим і таким, що ґрунтується на припущеннях, що суперечить вимогам частини шостої статті 81 ЦПК України.

Колегія суддів враховує, що сам факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю.

Надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, у тому числі, показання свідків, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивачка не довела належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з ОСОБА_4 , ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, та інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю у період часу з 01.01.2007 року по 29 грудня 2023 року.

За відсутності правових підстав для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати кошти таким, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , як чоловіку та жінці, які проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є обгрунтованими, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення, про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: АТ «Державний ощадний банк України» про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача;

З урахування того, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та відмову в задоволенні позову, відповідач ОСОБА_1 має право на компенсацію витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги за рахунок позивачки у розмірі 7 995,72 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Новікової Ольги Олегівни задовольнити.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та поділ спільної сумісної власності відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 7 995,72 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: