ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3019/25 Справа № 190/1763/18 Суддя у 1-й інстанції - Митошоп В. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючої - Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику у м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна, на заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року у складі судді Митошоп В.М. у цивільній справі № 190/1763/18 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2018 року АТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовною заявою, пред`явленою до ОСОБА_1 , на предмет стягнення з останньої заборгованості за кредитом на загальну суму 20680,72 грн, що виникла станом на 18 листопада 2018 року, з яких: 818,20 грн заборгованість за кредитом, 1436,51 грн відсотки за користування кредитом, 16965,02 пеня, 500 грн штраф (фіксована частина), 960,99 грн штраф (процентна складова), обґрунтовуючи це тим, що 18 квітня 2011 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить підпис відповідача у заяві. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредиту. У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що стало підставою для захисту майнових прав позивача по суду.

Заочним рішенням Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк 20680,72 грн заборгованість за кредитним договором, з яких: 818,20 грн - заборгованість за кредитом; 1436,51 грн - нараховані відсотків за користування кредитом; 16965,02грн - нарахована пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина), 960,99 грн штраф (процентна складова) та 1762 грн - сплачений судовий збір (а.с.75,76).

Рішення суду мотивовано доведеністю позивачем, в силу ст. 526,527,530, 1050,1054 ЦК України, як наявності договірних відносин між сторонами, так і розміру заборгованості по кредиту, враховуючи нараховані проценти за користування кредитним коштами, штрафні санкції у відповідності до умов договору, що виникли станом на 18 листопада 2018 року.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 у грудні 2024 року через свого представника адвоката Сікорську І.С. подала апеляційну скаргу, уточнивши її у січні 2025 року (а.с.106-109, 119-122), просила апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, обґрунтовуючи це тим, що суд першої інстанції не вірно застосував ст. 626,628,638,1054,1056-1 ЦК України, що призвело до невірного висновку про дотримання позивачем форми кредитного договору та стягнення заборгованості по кредиту. Скаржник вважав, що за усталеною судовою практикою Верховного Суду, Умови і правила надання банківських послуг не відповідають ст. 626,628,1054,1055,633,634 ЦК України та не вважаються належно оформленим договором, а Паспорт споживчого кредиту, який не містить в собі інформації про предмет договору, не є складовою такого договору, тим більше, що такий паспорт підписаний через 3 роки після підписання анкети-заяви.

Крім того, скаржник наголошує, що судом першої інстанції не застосовані норми ЗУ Про бухгалтерський облік та фінансову звітність, Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженою постановою правління НБУ №254 від 18 червня 2003 року, що є обов`язковим при вирішенні таких спорів з наданням банком первинної бухгалтерської документації як доказ видачі кредитних коштів та наявності заборгованості у заявленому позивачем розмірі.

АТ КБ Приватбанк, скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, у лютому 2025 року подав відзив на апеляційну скаргу (а.с.131-133), зазначивши, що видача кредитних коштів, часткова сплата боргу та процентів підтверджується випискою, що є первинним бухгалтерським документом. При цьому наголосив, що видача кредитних коштів, як і розмір кредитного ліміту та процентної ставки не потребують додаткового підтвердження в порядку ч.2 ст. 642, 1069 ЦК України. Зазначив, що відповідач тривалий час користувалась кредитним лімітом як відновлювальною лінією, здійснювала часткове погашення боргу та сплачувала відсотки, які нараховувались банком, що свідчить про укладення договору кредиту, користування відповідачем кредитними коштами, а, відтак, підтверджує необхідність виконання умов кредитного договору та сплати кредитних коштів з усіма складовими, як про це правомірно зазначив суд першої інстанції. Просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду скасувати повністю з відмовою у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 квітня 2011 року між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір б/н, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2500 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, «Правилами користування платіжною карткою», та Тарифами банку складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.8-24).

Згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором від 18 квітня 2011 року у відповідача перед позивачем станом на 18 листопада 2018 року складає 20680,72 грн, з яких: 818,20 грн - заборгованість за кредитом; 1436,51 грн - відсотки за користування кредитом; 16965,02 грн пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина); 960,99 грн - штраф (процентна складова) (а.с.6-7).

Згідно п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Власник карти зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту, згідно п.6.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно кредитного договору та Умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 0 від суми позову.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності позивачем.

Колегія суддів з такими встановленими обставинами та висовками суду першої інстанції повністю не погоджується з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (ст. ст. 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що в анкеті-заяві від 18 листопада 2011 року сума кредитного ліміту не зазначена, однак, відповідач виявила бажання у цій заяві-анкеті на отримання від позивача кредитного ліміту за карткою Універсальна /Gold у розмірі 5000 грн, яку підписала, що не оскаржує (а.с.8 зворот).

Разом з цим колегією суддів встановлено, що позивачем не надавалось до позову ані довідки про видачу карток, випущених на ім`я ОСОБА_1 на підставі зазначеної заяви-анкети у 2011 році, ані довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я ОСОБА_1 , на яку зараховувались кредитні кошти, як і не надавалось відомостей про встановлений попередньо кредитний ліміт коштів, які були зараховані на карту на ім`я ОСОБА_1 , що судом першої інстанції не з`ясовувалось та не встановлювалось.

З наведеного вище колегія суддів доходить висновку, що окрім виявленого бажання ОСОБА_1 про отримання кредиту у розмірі 5000 грн матеріали справи доказів передання кредитних коштів відповідачеві банком не містять.

Разом з цим матеріали справи не містять і виписку про рух коштів по карті відповідача, з якої можливо б було встановити факт користування ОСОБА_1 кредитною карткою, кредитними коштами.

Слід звернути увагу на те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що за відсутності виписки по картковому рахунку, довідок про видачу ОСОБА_1 карток на її ім`я зі встановленим на них кредитним лімітом у певному розмірі, позивачем не доведено належними доказами його право вимагати виконання відповідачем грошового зобов`язання за основним боргом по кредиту, адже в даному випадку позивачем не доведено порушення його прав, за відновленням яких він звернувся до суду, а розрахунок заборгованості таких фактичних обставин не спростовує.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за нарахованими відсотками та штрафних санкцій відповідно умов договору колегія суддів виходить з наступного.

Стосовно Витягів із Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та із Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, то в підписаній відповідачем Анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку дійсно зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця Анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг в ПриватБанку, пам`яткою клієнта і тарифами становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилась та погодилась із таким договором надання банківських послуг, який фактично містить елементи кредитного договору, як встановлено судом.

Разом з тим, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, і саме ці умови і правила, а також тарифи мав на увазі позичальник, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом ст. ст. 625, 1048, 1049, 1050, 1056-1 ЦК України в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У Анкеті-заяві позичальника від 18 листопада 2011 року процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена, як і не визначені штрафні санкції у вигляді пені, штрафу (фіксована частина), штрафу (процентна складова).

Натомість позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, пеню, штраф (фіксована частина), штраф (процентна складова). Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, послався на Витяг з Тарифів обслуговування преміальних карток та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Більш того, Витяг із Тарифів містить одночасно тарифи за обслуговування різних кредитних карток, і з його змісту, в тому числі в контексті інших наявних у матеріалах справи доказів, неможливо достеменно встановити, яку саме кредитну картку отримала відповідач, а отже які саме з наведених у витягу тарифів обслуговування кредитних карток підлягають застосування до спірних правовідносин сторін.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Зокрема, не може спростувати дану обставину і огляд веб-сайту, на якому розміщені зазначені Тарифи та Умови.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що в даному випадку неможливо застосувати до правовідносин сторін правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови і Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у Анкеті-заяві домовленості сторін про встановлення розміру кредитного ліміту, сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Разом з тим, відповідно до ст. 81 ч. 6 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді як розмір кредитного ліміту, так і розмір відсотків за користування кредитними коштами, тим більше, штрафні санкції за несвоєчасне виконання зобовязань, про що у позові просить позивач.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні з відповідачем кредитного договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк, а сторонами не було дотримано форми кредитного договору, зокрема, у частині визначення розміру процентів та пені і штрафних санкцій.

Тож, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі встановленого кредитного ліміту, сплати процентів за користування кредитними коштами, та неустойки у разі порушення умов, а отже і відсутні підстави для задоволення позову в цілому.

Приведені в апеляційній скарзі доводи скаржника колегія суддів повністю приймає до уваги та вважає їх слушними, адже, враховуючи ненадання позивачем належних та достатніх доказів передання відповідачеві кредитного ліміту у певному розмірі, не можна вважати доведеним укладання кредитного договору з відповідачем ОСОБА_1 у прийнятній формі та у відповідності до норм діючого законодавства.

На підставі ст. 141 ЦПК України та враховуючи скасування судового рішення з відмовою у задоволенні позовних вимог в цілому, колегія суддів вважає, що судовий збір належить віднести на рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сікорська Ірина Станіславівна задовольнити.

Заочне рішення Пятихатського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судовий збір віднести на рахунок Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2025 року.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна