Провадження № 2-о/344/321/25
У Х В А Л А

25 вересня 2025 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Мелещенко Л.В.

при секретарі судового засідання Кузнєцової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович про встановлення факту припинення іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2025 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту припинення іпотеки. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що є власником об`єкта нерухомого майна: трикімнатної квартири, загальною площею 95,2 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 258, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . У 2005 році з метою придбання об`єкту, заявником було отримано кредит у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» у розмірі 35 799,00 (тридцять п`ять тисяч сімсот дев`яносто дев`ять) доларів США на підставі кредитного договору № 144/КВ/Ф-05 від 27.09.2005. З метою забезпечення виконання моїх кредитних зобов`язань за кредитним договором між ОСОБА_1 , Іпотекодавцем, та Банком, Іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір від 27.09.2005, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. за реєстровим № 061. На підставі Іпотечного договору приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Фрісом І.П. було також накладено заборону на об`єкт, яка була зареєстрована в реєстрі за № 0618, (номер запису про обтяження № 18259684). 26.01.2006 сума кредиту у повному обсязі була повністю повернута заявником на користь Банку, також було повністю сплачено відсотки за користування кредитом на загальну суму 1 062,24 долари США. Постановою Правління Національного банку України від 21.01.2010 № 19 було прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Товариства з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» з 21.01.2010. Незважаючи на факт ліквідації Банку та повне виконання заявником грошових зобов`язань за кредитним договором, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно досі міститься запис про накладену заборону на об`єкт на підставі іпотечного договору, що створює заявнику перешкоди для розпорядження об`єктом та порушує її права як власника об`єкта. За таких обставин заявник просить встановити факт припинення іпотеки на підставі частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку» на об`єкт нерухомого майна: трикімнатну квартиру, загальною площею 95,2 м2, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 258, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18259636 від 19.12.2016, скасувати запис про обтяження та зняти заборону з вищевказаного об`єкта нерухомого майна від 27.09.2005 (номер запису про обтяження: 18259684).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11 червня 2025 року дану справу розподілено головуючому судді Мелещенко Л.В.

Ухвалою суду від 16 червня 2025 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за даною заявою.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилася, проте представник заявника - адвокат Красніков Т.В. подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності заявника та її представника, підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та просив задовольнити.

Заінтересована особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович у судове засідання не прибув, але надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши матеріали цивільної справи, виходить з наступного.

Однією з умов реалізації права особи на пред`явлення заяви є дотримання вимог підсудності.

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту припинення іпотеки в порядку окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 316 Цивільного процесуального кодексу України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Частиною першою статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, яка визначає правила виключної підсудності, встановлено, що позови, які виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 42 Постанови від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями статті 181 Цивільного кодексу України України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 Цивільного кодексу України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 Цивільного кодексу України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №461/6956/17 вказав, що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. Правила про виключну підсудність застосовуються до позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (наприклад, звернення стягнення на нерухоме майно, передане в заставу іпотечне майно, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, визнання договору іпотеки недійсним тощо). Виходячи з аналізу вищезазначеного, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно тощо.

У постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18 Велика Палата Верховного Суду визначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередній об`єкт спірних правовідносин.

Позиція Великої Палати Верховного Суду ґрунтується, зокрема, на висновку про те що, враховуючи аналіз змін у законодавчому регулюванні та лексичне тлумачення поняття, виключна підсудність справ застосовується до відповідних правовідносин загалом, а не щодо їх окремих складових.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У Постанові від 29 травня 2018 року Велика Палата Верховного Суду у справі №369/238/15-ц дійшла правового висновку, що розгляд справи судами з порушенням правил виключної підсудності є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки такі суди не є встановленими процесуальним законом для такого розгляду.

Заявник ОСОБА_1 у даній справі просить встановити факт припинення іпотеки на об`єкт нерухомого майна: трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Тому на справи, предметом яких є нерухоме майно, поширюються норми частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України.

Зважаючи на те, що у даній справі заявник просить встановити факт припинення іпотеки на об`єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , тому даний спір непідсудний Івано-Франківському міському суду Івано-Франківської області за правилами виключної підсудності.

Згідно положень пункту 1 частини першої статті 31 Цивільного процесуального кодексу України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

На підставі викладеного, застосовуючи положення частини першої статті 30 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи, що встановлення факту припинення іпотеки стосується нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що перебуває поза межами територіальної юрисдикції Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, матеріали справи підлягають направленню для розгляду справи до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю), так як відповідна заява має пред`являтись до суду за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого виник спір.

У відповідності до положень частини першої-другої статті 32 Цивільного процесуального кодексу України, спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст.ст. 30-32, 258-261, 263, 316, 353-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Передати цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлінський Віталій Данилович про встановлення факту припинення іпотеки до Тисменицького районного суду Івано-Франківської області за територіальною юрисдикцією (підсудністю).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Мелещенко Л.В.