Справа № 461/7527/25
Провадження № 2/461/3611/25
УХВАЛА

29.09.2025 року місто Львів

Суддя Галицького районного суду міста Львова Стрельбицький В.В., розглянувши та дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту містобудування-інспекція державного архітектурно будівельного контролю Львівської міської ради, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Уповноваженої особи голови зборів співвласників будинку №7 Дмитришина Ігоря Івановича про визнання права власності,

встановив:

I. Фактичні обставини справи, суть питання, яке вирішується суддею

Суптель Володимир Олександрович, ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Департаменту містобудування інспекція державного архітектурно будівельного контролю Львівської міської ради, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Уповноваженої особи голови зборів співвласників будинку №7 Дмитришина Ігоря Івановича про визнання права власності.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15.09.2025 позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту містобудування інспекція державного архітектурно будівельного контролю Львівської міської ради, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Уповноваженої особи голови зборів співвласників будинку №7 Дмитришина Ігоря Івановича про визнання права власності. залишено без руху та надано позивачам термін для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду, протягом десяти днів з моменту отримання ухвали.

25.09.2025 на виконання вимог зазначеної ухвали, позивачі подали уточнену позовну заяву до Львівської міської ради, Державної інспекції архітектури та містобудування України, третя особа, без самостійних вимог - ОСОБА_3 , про визнання права власності на нежитлове приміщення мансарду, в якій просять:

- визнати протиправними дії Львівської міської ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України;

- визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення інд.І мансарду пл. 69.9 /72.2/ км.м., розташованої над і в межах квартири АДРЕСА_1 , власником, якої є позивач ОСОБА_2 .

II. Мотиви та висновки судді, а також положення закону, яким керувався суддя, постановляючи ухвалу

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, у випадку якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

У відповідності до ч. 5, 6, 7 ст. 185 ЦПК України, суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи не пізніше п`яти днів з дня її надходження або з дня закінчення строку на усунення недоліків. Про повернення позовної заяви суд постановляє ухвалу. Ухвалу про повернення позовної заяви може бути оскаржено. Копія позовної заяви залишається в суді. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходжу до висновку, що оскільки позивачами, відповідно до ухвали судді, не виконано вимоги ст. 185 ЦПК України та не усунуто недоліки виявлені при зверненні до суду, дану позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Так, в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 15.09.2025 року суд звертав увагу заявників на те, що позивачам необхідно:

- долучити копії всіх документів, що додаються до позовної заяви, відповідно до кількості відповідачів;

- навести відомості щодо номера і серії паспорта для фізичних осіб - громадян України позивачів;

- уточнити коло відповідачів відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України;

- уточнити зміст позовних вимог до кожного з відповідачів;

- подати до суду уточнену позовну заяву, яка відповідає вимогам ст. 175,177 ЦПК України.

Однак, зазначені в ухвалі від 15.09.2025 року недоліки позивачами не усунуті в повній мірі.

Подавши уточнену позовну заяву, позивачі не дотримались положень ч. 1 ст. 177 ЦПК України, відповідно до яких, позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб, а саме не додали примірник позовної заяви та копії документів, що до неї додаються відповідно до кількості відповідачів, адже учасників провадження яким слід скерувати примірник позовної заяви є троє (Львівська міська рада, Державна інспекція архітектури та містобудування України, ОСОБА_3 ), а суду надано лише два примірники відповідної заяви. При цьому позивачі в уточненій позовній заяві змінили процесуальний статус відповідача - голови зборів співвласників будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_3 на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Отже, в будь-якому випадку позивачами не дотримано вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Також, позивачами до відповідних примірників позовної заяви не долучено належної кількості копій відповіді Департаменту архітектури та просторового розвитку ЛМР від 17.07.2025 року та копії свідоцтва про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 22.06.2025.

Окрім цього, позивачами належним чином не уточнено зміст позовних вимог до кожного з відповідачів. Зокрема, позовна вимога немайнового характеру наступного змісту щодо визнання протиправними дій адресована як Львівській міській раді, так і Державній інспекції архітектури та містобудування України. Однак, позивачами не зазначено, які саме дії кожного з наведених відповідачів вони просять визнати протиправними, що фактично позбавляє відповідачів можливості реалізувати право на забезпечення ефективного юридичного захисту.

Слід також відзначити наступне.

Подавши уточнену заяву, позивачі збільшили кількість заявлених вимог та до вимоги майнового характеру додали вимогу немайнового характеру (визнати протиправними дії Львівської міської ради та Державної інспекції архітектури та містобудування України).

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

В даному випадку, позивачами при зверненні з уточненою позовною заявою не сплачено судовий збір за вимогу немайнового характеру.

Ухвалюючи рішення про повернення позовної заяви, враховую також наступне.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 13 ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, правові позиції Верховного Суду України та правові висновки Верховного Суду є джерелами права в Україні.

Згідно висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висвітлену 07.02.2024 року у справі № 295/434/22, формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанню судового рішення та є порушенням" ст. 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28.10.98 року у справі "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії", від 13.01.2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", від 08.03.2017 року у справі "ТОВ "Фріда" проти України").

Слід зазначити, що вказані в ухвалі суду про залишення позовної заяви без руху недоліки не містять ознак надмірного формалізму чи обмеження доступу до правосуддя, оскільки являють собою прояв забезпечення реалізації балансу принципу верховенства права та принципів цивільного судочинства щодо рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом, юридичної визначеності та диспозитивності. Більше того, залишаючи позовну заяву без руху, суд фактично звернув увагу позивачів на виконання імперативних вимог закону, які визначають порядок звернення до суду і вимог до позовної заяви. Зокрема, звернуто увагу позивачів на приведення позовної заяви у відповідність вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175, п. 4 ч. 3 ст. 175, ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

У своїй практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Розділу 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду.

При цьому, слід відзначити, що повернення позовної заяви не позбавляє позивачів права на повторне звернення до суду з аналогічним позовом, якщо перестануть існувати обставини (усунуто недоліки позовної заяви), що стали підставою для повернення заяви. Отже, повернення позовної заяви не перешкоджає позивачам можливості реалізувати свої права за встановленою процесуальним законом процедурою.

Керуючись ст. 185 ЦПК України,

постановив:

позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Департаменту містобудування-інспекція державного архітектурно будівельного контролю Львівської міської ради, Офісу охорони культурної спадщини Львівської міської ради, Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, Уповноваженої особи голови зборів співвласників будинку №7 Дмитришина Ігоря Івановича про визнання права власності, вважати неподаною та повернути позивачам.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо будуть усунуті обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 29 вересня 2025 року.

Суддя В.В. Стрельбицький