Номер провадження 2-п/754/115/25
У Х В А Л А

Іменем України

30 вересня 2025 року суддя Деснянського районного суду міста Києва Гринчак О.І., вирішуючи питання про прийняття заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року у справі за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

17 вересня 2025 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року у справі № 754/11936/24 за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, в якій просить суд:

- поновити пропущений строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2025 у справі №754/11936/24;

- переглянути заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2025 у справі №754/11936/24;

- скасувати заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2025 у справі №754/11936/24 та призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Заявник просить суд визнати поважними причини пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду від 21 лютого 2025 року у справі №754/11936/24, оскільки про рішення суду дізнався випадково після арешту на банківських рахунках. Зі справою ознайомлений не був та про те, що проходило засідання повідомлений не був, оскільки за місцем реєстрації не проживає, а проживає фактично з 2018 року в АДРЕСА_1 .

Вивчивши зміст заяви про перегляд заочного рішення, дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно з приписами статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 127 ЦПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Відповідно до ч. 5 ст. 127 ЦПК України пропуск строку, встановленого законом або судом учаснику справи для подання доказів, інших матеріалів чи вчинення певних дій, не звільняє такого учасника від обов`язку вчинити відповідну процесуальну дію.

Судом встановлено, що заочне рішення суду у цивільній справі № 754/11936/24 ухвалене 21 лютого 2025 року, відповідно строк на подання заяви про перегляд заочного рішення закінчився 24 березня 2025 року. Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем ОСОБА_1 заочне рішення у вказаній справі було отримано в його електронний кабінет 21 лютого 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документа. 17 вересня 2025 року відповідач звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення, тобто з порушенням тридцятиденного строку, визначеного ст. 284 ЦПК України.

У рішенні Sydorenko v. Ukraine (dec.), no/ 73193/12, 18 February 2021 ЄСПЛ зазначив таке.

Хоча загальна концепція справедливого судового розгляду та фундаментальний принцип змагальності провадження вимагають належного вручення судових документів стороні, стаття 6 Конвенції не заходить так далеко, що зобов`язує національні органи влади забезпечити ідеально функціонуючу поштову систему. Іншими словами, органи влади несуть відповідальність лише за не надсилання заявнику відповідних документів. Той факт, що заявниця не отримала кореспонденцію, надіслану їй судом, сам по собі не є достатнім для того, щоб закласти аргументовану основу для заяви про те, що права заявниці за статтею 6 § 1 Конвенції були порушені. У цьому відношенні Суд вважає вражаючим, що, знаючи про труднощі з доставкою кореспонденції в минулому або, принаймні, про твердження органів влади щодо цього, заявниця залишалася досить пасивною і, схоже, не вжила жодних заходів, спрямованих на те, щоб надіслана їй кореспонденція дійшла до неї. Вона також не зверталася до судів із жодним запитом щодо стану провадження, хоча була велика ймовірність того, що інша сторона оскаржить рішення, ухвалене на користь заявниці. У зв`язку з цим Суд нагадує, що зацікавлена сторона зобов`язана проявити особливу старанність у захисті своїх інтересів і вжити необхідні заходи для ознайомленні з рухом провадження у справі.

Відповідач, будучи обізнаним про час та місце розгляду справи, а відтак і про ухвалення судом рішення, звернувся до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та перегляд заочного рішення суду від 21 лютого 2025 року лише 17 вересня 2025 року.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.09.2024 у справі № 490/9587/18 Велика Палата Верховного Суду розкрила зміст поняття «учасник, не повідомлений про розгляд справи» згідно з частиною другою статті 358 ЦПК України та зазначила, що особа, не повідомлена про розгляд справи (пункт 1 частини другої статті 358 цього Кодексу), - це особа, яку не сповістили про наявність судового провадження у справі і яка відповідно не знала / не могла знати про розгляд справи.

Як вбачається з відповіді № 14820345 про наявність зареєстрованого електронного кабінету ЄСІТС відповідач ОСОБА_1 зареєстрований у системі «Електронний суд» з 30 липня 2024 року.

Як вбачається із Єдиного державного реєстру судових рішень, заочне рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21.02.2025 надіслано судом до Реєстру 21.02.2025, зареєстровано 21.02.2025, загальний доступ до рішення надано 24.02.2025.

Європейський суд з прав людини вказав, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом (GUREPKA v. UKRAINE (No. 2), № 38789/04, § 23, ЄСПЛ, від 08 квітня 2010 року).

Відповідно до ч. 7 ст. 127 ЦПК України про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою.

Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для заявника подати у встановлений законом строк скаргу до суду. Це також ті обставини, що вказують на безпосереднє унеможливлення або ускладнення можливості вчинення процесуальних дій у визначених законом строк, що виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для подання заяви пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Перелік причин, які слід вважати поважними, законодавцем не зазначено, а тому суд відповідно до ст. 89 ЦПК України дає оцінку поважності причин за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури, і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Незважаючи на те, що відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, а відтак мав змогу ознайомитися зі змістом судового рішення як в електронному кабінеті системи «Електронний суд», так і в ЄДРСР, однак заяву про перегляд заочного рішення суду він подав лише 17.09.2025. За таких обставин суд доходить висновку про те, що сторона в розумні інтервали часу не вживала заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження.

Таким чином, підстави вважати обставини, які заявник зазначає в заяві про поновлення строку на звернення до суду із заявою про перегляд заочного рішення, поважними причинами пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення у суду відсутні. Заочне рішення було надіслано у передбаченому законом порядку в наявний у відповідача електронний кабінет, що в розумінні вимог процесуального закону розцінюється як належне повідомлення.

У постанові Великої Падати Верховного Суду від 12 червня 2024 року у справі № 756/11081/20 зазначено, що відповідно до загальних положень ЦПК України про наслідки пропуску процесуальних строків (частина друга статті 126 ЦПК України) заява про перегляд заочного рішення, подана з пропуском установленого законом строку, за відсутності підстав для його поновлення, підлягає залишенню без розгляду.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду формулює висновок про те, що оцінка поважності причин пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення належить до компетенції місцевого суду, до якого подана така заява. Наслідком пропуску строку для подання заяви про перегляд заочного рішення за умови відсутності поважних причин для його поновлення, є залишення такої заяви без розгляду на підставі частини другої статті 126 ЦПК України, а не без задоволення. Тим самим Велика Палата Верховного Суду повернулася до такого варіанту тлумачення норм процесуального права, який послідовно використовувався судами з моменту запровадження інституту заочного розгляду справи, що є підставою для відступу від попереднього висновку.

З урахуванням мотивів, викладених у цій постанові, Велика Палата Верховного Суду, відступила від висновків, сформульованих у її постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 214/5505/16 (провадження № 14-74цс21).

За вказаних обставин, суд доходить висновку, що заява про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає, у зв`язку з чим, заяву про перегляд заочного рішення слід залишити без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст. 260, 261, 284-286, 353, 354 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

1. У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року у справі № 754/11936/24 за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

2. Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Деснянського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року у справі № 754/11936/24 за позовною заявою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості залишити без розгляду.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання її повного тексту.

4. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 30.09.2025.

Суддя Деснянського

районного суду міста Києва Оксана Гринчак