КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/8908/2025
справа №372/827/24
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2025 року, ухвалене під головуванням судді Потабенко Л.В., дата складення повного судового рішення не зазначена,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" про стягнення передоплати за товар, інфляційних втрат та моральної шкоди, -

встановив:

1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення передоплати за товар, інфляційних втрат та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що за попередньою домовленістю із працівницею відповідача, позивачем 08 лютого 2022 року на рахунок відповідача здійснено 100% передоплату в сумі 21 000 гривень за виготовлення 20 шт. перемичок брускових Аеrоc 160.20.20 за рахунком №2093 від 08 лютого 2022 року.

На складі було готових лише 18 шт., ще дві мали бути виготовлені протягом місяця. З початком повномасштабної війни строки були зміщені, телефонуючи у 2022 році позивачу повідомлено, що діяльність підприємства тимчасово припинена, оскільки серед засновників є власники із російської федерації.

Станом на теперішній час позивачу ніхто не телефонував, не повідомив про готовність товару до видачі. Крім того, зникнення будь-якого зв`язку із ТОВ "АЕРОК" та ненадання будь-яких пояснень споживачам, ігнорування електронних листів, відключення номерів телефонів, привласнення коштів, було для позивача неприємною несподіванкою та ударом, що негативно вплинуло на самопочуття, порушення сну, загостреного відчуття несправедливості, що завдало позивачу моральної шкоди.

Розмір моральної шкоди оцінює у розмірі 10 000,00 гривень.

З посиланням на положення частини 2 статті 625 ЦК України вказує, що із відповідача підлягають стягненню 3% річних та інфляційні втрати за період 09 березня 2022 року по 08 лютого 2024 року у розмірі 1 211,49 гривень та 6 145,43 гривень відповідно.

Мотивуючи наведеним, просить стягнути із ТОВ "АЕРОК" на користь позивача 21 000,00 гривень 100% передоплати за товар, інфляційні втрати - 6 145,43 гривень, 3% річних - 1 211,49 гривень та 10 00,00 гривень моральної шкоди.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ТОВ "АЕРОК" на користь ОСОБА_1 суму передоплати за товар у розмірі - 21 000,00 гривень, суму інфляційних втрат - 336,00 гривень, три відсотки річних - 158,61 гривень, а всього 21 494,61 гривень.

Стягнуто з ТОВ "АЕРОК" на користь держави судовий збір в сумі 3028,00 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Задовольнивши частково позов, суд першої інстанції вказав, що до 27 жовтня 2023 року позивач не звертався до відповідача із вимогою повернути попередню оплату, внесену за брускові перемички, тому суд зробив висновок про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат на 3% річних за період з 09 листопада 2023 року по 08 лютого 2024 року.

Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зазначив, що законодавець вказує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статей 4, 22 Закону України "Про захист прав споживачів").

Суд послався на статтю 1167 ЦК України та вказав, що така визначає відшкодування моральної шкоди як вид відповідальності за деліктними, а не договірними зобов`язаннями.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивач до 27 жовтня 2023 року не звертався до відповідача з вимогою повернути передоплату. Водночас, із самої позовної заяви та доданих до неї доказів убачається, що у 2022 році позивач неодноразово намагався зв`язатися з відповідачем з приводу отримання сплаченого товару, зокрема, брускових перемичок, а також з`ясувати строки їх готовності.

Суд не врахував письмову переписку сторін, з якої убачається, що на складі товариства на момент оплати у наявності було лише 18 перемичок, тоді як ще 2 мали бути виготовлені протягом місяця. Однак строк виготовлення та видачі товару минув без будь-яких дій зі сторони відповідача.

Таким чином, твердження суду, що споживач не звертався з вимогою до 27 жовтня 2023 року є неправильним, не ґрунтується на повному та об`єктивному дослідженні доказів та суперечить викладеним у матеріалах справи обставинам.

Вказує, що суд першої інстанції правильно визнав факт порушення грошового зобов`язання, відповідно до статей 610, 611, 612 та 625 ЦК України. У випадку прострочення повернення передоплати настають наслідки, передбачені законом, зокрема, обов`язок боржника сплатити інфляційні втрати та 3% річних. Виходячи з позиції Великої Палати Верховного Суду у справі №910/4590/19 від 07 квітня 2020 року, ці платежі є акцесорними й виникають автоматично у разі порушення основного грошового зобов`язання. Аналогічну правову позицію викладено у постанові ВП ВС від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19, де визнано, що попередня оплата, яка не забезпечила виконання зобов`язання, підлягає поверненню, а отже є грошовим зобов`язанням, на яке нараховуються інфляційні втрати та 3% річних.

Крім того, уважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для компенсації моральної шкоди. Вказує, що відповідно до частини 2 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання про відшкодування моральної шкоди. Моральна шкода включає психічні страждання, втрату звичного способу життя та інші негативні наслідки. Крім цього, згідно статті 1167 ЦК України, така шкода підлягає відшкодуванню при наявності неправомірних дій або бездіяльності.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає з моменту порушення права, незалежно від наявності прямої норми у договорі.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені в ухвалі від 13 листопада 2019 року у справі №216/3521/16-ц та постанові від 16 червня 2022 року у справі №569/20510/19.

Мотивуючи наведеним, просить рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2025 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким стягнути із ТОВ "АЕРОК" на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат - 6 145,43 грн, три відсотки річних - 1 211,49 грн та завдану моральну (немайнову) шкоду в розмірі - 10 000,00 грн.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

31 березня 2025 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив представника ТОВ "АЕРОК" Маркєлова О.Ю. на апеляційну скаргу.

В обґрунтування відзиву вказує, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність у відповідача реальної можливості виконати зобов`язання через низку об`єктивних обставин. Зокрема, у зв`язку із введенням воєнного стану Указом Президента №64/2022 та подальшим накладенням арештів у кримінальних провадженнях.

Вказує, що ухвалами Личаківського районного суду міста Львова та Шевченківського районного суду міста Києва в період з травня по вересень 2022 року накладено арешти на майно, транспорт, корпоративні права, грошові кошти, банківські рахунки та готову продукцію відповідача (справи № 463/2408/22, № 463/5570/22, № 761/9265/22, № 761/12629/22).

Запроваджено санкції РНБО щодо ПАТ «Група ЛСР» та компанії AEROC Investment Deutschland GmbH, які включали блокування активів (Укази Президента №726/2022 та №279/2023);

Рішенням Вищого антикорупційного суду від 22 серпня 2023 року у справі №991/6051/23 стягнуто дохід держави у вигляді 100% частки ТОВ «АЕРОК».

Отже, відповідач не мав доступу до рахунків і майна, внаслідок чого не міг повернути аванс у сумі 21 000 грн, навіть за наявності відповідної вимоги. Водночас, доказів того, що позивач звертався до відповідача належним чином до 27 жовтня 2023 року, матеріали справи не містять. Отже, твердження скаржника про помилковість висновків суду першої інстанції щодо строку звернення з вимогою та можливості виконання зобов`язань не ґрунтується на об`єктивних обставинах справи.

Щодо доводів скаржника в частині стягнення моральної шкоди, вказує, що у цьому випадку позивач не надав доказів, що підтверджують факт заподіяння моральної шкоди чи обґрунтовують її розмір. Відсутні медичні документи або інші належні матеріали як у суді першої інстанції, так і в апеляційній скарзі. Отже, вимога про стягнення моральної шкоди є необґрунтованою.

Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, оскаржуване рішення залишити без змін.

5. Позиція учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині стягнення інфляційних витрат, 3% річних та моральної шкоди, отже в іншій частині колегією суддів не переглядається.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 17 лютого 2022 року оплатив за перемички брускові Аеrоc 160.20.20 в кількості 20 штук суму 21 000,00 грн, що підтверджується даними рахунку №2093 від 08 лютого 2022 року та меморіального ордеру №МВ4852460 (а.с. 10-11).

Згідно даних листа від 17 лютого 2022 року, направленого ОСОБА_1 , убачається, що відповідач повідомив про наявність 18 перемичок. Щодо 2 невистачаючих, направлено заявку на виробництво. Точну дату готовності позивачу повідомлять згодом (а.с.13).

27 жовтня 2023 року ОСОБА_1 на адресу ТОВ "АЕРОК" направлено претензію на суму 28 115,99 гривень, проте така залишилась без відповіді (а.с. 14-16).

Звертаючись до суду із позовом, позивач, окрім 21 000,00 гривень передоплати за товар, просив стягнути інфляційні втрати у розмірі 6 145,43 гривень, 3% річних у розмірі 1 211,49 гривень за період з 09 березня 2022 року до 08 лютого 2024 року.

Крім цього, позивач просив стягнути 10 000,00 гривень моральної шкоди, завданої у зв`язку із ігноруванням ТОВ "АЕРОК" електронних листів, привласненням коштів, що негативно вплинуло на самопочуття позивача, порушення сну.

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Відповідно до положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15, від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18, від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 зазначено, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц також зроблено висновок, що передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3 % річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Частиною 1 статті 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності до частини 1 статті 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до пункту 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 14 від 17 грудня 2013 року «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошовим слід вважати будь-яке зобов`язання, що складається в тому числі з правовідношення, в якому право кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Зокрема, грошовим зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана оплатити поставлену продукцію, виконану роботу чи надану послугу в грошах, а друга сторона вправі вимагати від першої відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору.

Положеннями частини 3 статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно з положеннями частини 1 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною 5 вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення інфляційного збільшення та трьох відсотків річних за період з 09 березня 2022 року по 08 листопада 2023 року з урахуванням того, що між сторонами договору не було визначено конкретні строки (дата, місяць, рік) виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором. Із вимогою про повернення коштів позивач звернувся засобами поштового зв`язку 27 жовтня 2023 року.

Будь-яких відомостей про те, що позивачем до 27 жовтня 2023 року вживались заходи щодо пред`явлення вимог про повернення коштів матеріали справи не містять.

Щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає про таке.

Звертаючись до суду, позивач в обґрунтування підстав стягнення моральної шкоди посилався на положення частини 2 статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів".

Апеляційний суд зазначає, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Так, за загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин). Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи №216/3521/16.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої . Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 в справі № 487/6970/20).

Суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

У справі, що переглядається колегією суддів, установлено, що відповідач не виконав умови попередньої домовленості, та, в подальшому, уникав контакту із позивачем, у цьому випадку споживачем.

Наведене свідчить про протиправність дій відповідача, що порушив права позивача як споживача, відтак вимоги про відшкодування моральної шкоди у цьому випадку є обґрунтованими.

Разом з цим, заявивши вимогу про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000,00 гривень, позивачем належним чином не обґрунтовано заявлений розмір. Зокрема, апеляційний суд уважає необґрунтованими твердження про те, що порушення, вчинене відповідачем, вплинуло на самопочуття позивача, порушення сну, тощо, оскільки таких доказів матеріали справи не містять.

Ураховуючи обставини цієї справи, ціну позову, характер порушення прав позивача, колегія суддів уважає, що у цьому випадку справедливою сатисфакцією для позивача буде відшкодування моральної шкоди у розмірі 4 000,00 гривень.

З огляду на наведене, рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2025 року частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути із ТОВ "АЕРОК" на користь ОСОБА_1 4 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2025 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "АЕРОК" на користь ОСОБА_1 4 000,00 гривень на відшкодування моральної шкоди.

В іншій оскарженій частині рішення Обухівського районного суду Київської області від 04 лютого 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова