справа № 285/5224/25
провадження у справі № 2/0285/2383/25
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

24.09.2025 року м. Звягель

Суддя Звягельського міськрайонного суду Житомирської області Літвин О. О., розглянувши матеріали

позовної заяви ОСОБА_1

до ОСОБА_2

ІІІ особа Звягельська міська рада Житомирської області

про припинення та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач 19.09.2025 звернулася до суду з даним позовом, в якому просила:

припинити право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 (далі по тексту Будинок) за ОСОБА_3 у зв`язку із знищенням майна;

припинити право власності на частину Будинку за ОСОБА_4 у зв`язку із знищенням майна

та визнати за нею право власності на Будинок з господарськими спорудами загальною площею 107,4 кв.м., житловою площею 49,2 м. кв.

Дослідивши заяву на дотримання вимог, визначених ЦПК України встановлено, що остання містить недоліки, які потребують усунення.

Так, подана позовна заява не відповідає вимогам п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України (обов`язок позивача додати всі наявні докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги).

Із позовної заяви не зрозуміло, чим порушуються права та законні інтереси позивача відповідачем; не викладено обставин, якими обґрунтовуються вимоги в частині припинення права власності на Будинок за ОСОБА_3 та померлою ОСОБА_4 . Чинне цивільне законодавство передбачає, що право власності на майно припиняється у разі його знищення. Це положення є чітким, зрозумілим і однозначним, тобто виключає можливість довільного трактування. Тобто умовою для припинення права власності на знищене нерухоме майно є встановлена обставина його знищення.

За загальним правилом за подання заяв до суду кожен, хто їх подає, має сплатити судовий збір, за винятком платників, які звільнені від сплати на підставі закону, або існують умови, які суд може використати для відтермінування, розстрочення, зменшення чи звільнення від сплати цього платежу. Позивачем до позовної заяви додано клопотання про звільнення її від сплати судового збору, яке вона мотивувала тим, що перебуває у складних життєвих обставинах, оскільки не працює та не отримує доходів, на будівництво будинку були позичені великі суми грошей.

Розглянувши таке клопотання, приходжу висновку, що воно задоволенню не підлягає, оскільки надані позивачем докази не дають підстави дійти висновку про можливість звільнення її від сплати судового збору.

Правові засади справляння судового збору визначені Законом України «Про судовий збір» (далі по тексту Закон), відповідно до положень якого за подання до суду позовної заяви фізичною особою немайнового характеру сплаті підлягає судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2025 рік» складає 1211,20 грн. За позовну заяву майнового характеру сплаті підлягає судовий збір в розмірі 1% ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн х 5=15140 грн). При цьому вартість майна це грошова сума, за яку це майно може бути придбане у даній місцевості на момент пред`явлення позову, і суд не повинен визначати його вартість за відповідними вимогами, оскільки за приписами цивільно-процесуального законодавства України такий обов`язок покладається на позивача.

Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

Вказана позивачем ціна позову в сумі 404281,91 грн явно не відповідає дійсній вартості спірного майна станом на момент пред`явлення даного позову до суду.

Враховуючи кількість заявлених позовних вимог (три), їх характер (дві вимоги немайнового характеру і одна вимога майнового характеру) та обмежений максимальний розмір судового збору, встановлений законом, у даній справі суд визначає позивачу судовий збір в сумі 15140 грн.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 10.05.2018 №302/1094/16-ц зазначено, що вирішення спору щодо припинення права власності на знищене майно за позовом третіх осіб відносно спірного майна, крім власника не допускається. У Постановах Верховного Суду від 08.08.2019 №907/710/17, від 30.05.2019 №922/2598/18 зазначено, що право власності на знищене майно припиняється тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до Державного реєстру прав.

ОСОБА_1 не є власником будинку, який знищено, а вирішення спору щодо припинення права власності на знищене майно за позовом третіх осіб відносно спірного майна, крім власника не допускається.

З позовної заяви також вбачається, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою Ізраїля, однак доказів про зареєстроване місце її проживання в Україні або адресу проживання в Ізраїлі позивач суду не надала.

Відповідно до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15.11.1965, яка набрала чинності для України з 26.11.2000, встановлено спеціальний порядок оформлення та вручення судових та позасудових документів. Згідно п.п.2.3 Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Державної судової адміністрації України від 27.06.2008 №1092/5/54, доручення та документи, що до нього додаються, складаються мовою, передбаченою відповідним міжнародним договором України. Якщо доручення чи документи, що до нього додаються, складено українською мовою, слід додавати завірений переклад на мову запитуваної держави або на іншу мову, передбачену міжнародним договором України.

Документи, що підлягають врученню згідно з дорученням суду України, складаються мовою запитуваної держави чи іншою мовою, передбаченою міжнародним договором України, або супроводжуються завіреним перекладом на таку мову.

При цьому, у відповідності до положень п.п.6.5, 6.6 розділу VI «Особливості виконання Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах 1965 року» вказаної Інструкції заповнений формуляр доручення і документи, що підлягають врученню, надсилаються у двох примірниках. У разі, якщо документ підлягає врученню в іноземній державі відповідно до ч.1 ст.5 вказаної Конвенції про вручення, він має бути складений або перекладений на офіційну мову або одну з офіційних мов запитуваної держави.

На підставі зазначеного, якщо відповідач ОСОБА_2 проживає в Ізраїлі, позивачу слід надати в двох екземплярах належним чином засвідчений переклад позовної заяви та усіх додатків до неї на офіційну мову згідно Конвенції або одну з офіційних мов запитуваної держави для вручення їх відповідачу.

За таких обставин, оскільки сторона, яка ініціювала дану справу та зобов`язана була дотриматись усіх вимог процесуального закону при поданні позовної заяви, цього не зробила, приходжу висновку про залишення позову без руху з наданням строку для можливості усунення виявлених недоліків.

На підставі викладеного та керуючись статтями 185, 260 ЦПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Залишити без руху дану позовну заяву та надати позивачу строк терміном десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених недоліків і роз`яснити, що у випадку невиконання вимог ухвали у встановлений строк, позов буде повернутий.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. О. Літвин