Провадження № 2/582/315/24
Справа № 582/1155/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" вересня 2025 р.

Недригайлівський районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Жмурченка В. Д., за участю секретаря Коваль В. В., з участю: позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , представника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом Маківського В. О., відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Недригайлів за правилами загального позовного провадження цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна,

У С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом та просить суд ухвалити рішення, яким: визнати, що житловий будинок разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 21 жовтня 1995 року ОСОБА_1 уклала шлюб із ОСОБА_2 . Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 19 жовтня 1999 року шлюб ними було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано житловий будинок який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Незважаючи на те, що шлюб було розірвано вони фактично продовжили поживати однією сім`єю у зазначеному вище будинку до 2022 року. У 2022 році відносини із ОСОБА_2 розладилися, тому вона була вимушена поїхати жити до м. Ромни Сумської області. У свою чергу ОСОБА_2 продовжує користуватися їх спільним будинком та не визнає будь яких її прав на дане майно. ОСОБА_1 неодноразово зверталася до ОСОБА_2 з метою владнати спір, але він ігнорує всі її звернення, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

04.02.2025 представник ОСОБА_2 , адвокат Скляров С. Л. подав зустрічну позовну заяву, в якій просив: відмовити в задоволені позовних вимог за первісним позовом; визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право особистої приватної власності на житловий будинок разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на автомобіль «RENAULT» Duster Life 1.6, 4х4, 2019 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Зустрічні позовні вимоги мотивовані тим, що дійсно 21 жовтня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 19 жовтня 1999 року було розірвано. Однак, після розірвання шлюбу сторони фактично продовжили поживати однією сім`єю до 2022 року, а тому поділу підлягає не лише житловий будинок, а також автомобіль «RENAULT» Duster Life 1.6, 4х4, 2019 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 , ринкова вартість яких є рівними. Оскільки після фактичного припинення сімейних відносин між сторонами було досягнуто домовленості, що ОСОБА_1 залишає собі автомобіль, а ОСОБА_2 лишається одноособовим власником житлового будинку. Крім того, ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 3000,00 доларів США, розділивши таким чином спільне майно та дійшли згоди, що надалі не матимуть взаємних претензій з цього приводу. Такий варіант поділу майна повною мірою відповідав інтересам сторін, адже кожен із об`єктів спільного майна було уже зареєстровано за тією особою, якій такий об`єкт лишився за домовленістю. Окрім того, ОСОБА_1 була більше зацікавлена не в житлі, а в отриманні автомобіля, оскільки не збиралася лишатися проживати в с-щі Недригайлів, а переїхала на постійне проживання до м. Ромни.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , а також її представник в судовому засіданні вимоги за первісним позовом підтримали та просили його задовольнити. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали та просили відмовити.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 , а також його представник проти первісного позову заперечили, вимоги за зустрічним позовом підтримали та просили задовольнити.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, покази свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що 21 жовтня 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 19 жовтня 1999 року було розірвано.

Після розірвання шлюбу сторони фактично продовжили поживати однією сім`єю до 2022 року без реєстрації шлюбу.

Даний факт підтвердили допитані у судовому засіданні як свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зазначили, що добре знають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Повідомили, що сторони проживали разом як сім`я, вели спільне господарство, виховували сина, разом відпочивали, вели будівництво та ремонтні роботи у будинку до червня 2022 року. Окрім того, свідок ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_2 позичав у нього кошти для купівлі автомобіля «Дастер».

Спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник з приводу поділу майна набутого за час шлюбу.

Судом установлено, що за період перебування у шлюбі (з 21.10.1995 по червень 2022 року) сторонами за спільні кошти було придбано наступне майно.

Так, відповідно до договору купівлі-продажу від 30.11.1995, посвідченого державним нотаріусом та зареєстрованого в реєстрі за № 1547, ОСОБА_2 купив житловий будинок з господарчими будовами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями зареєстровано за ОСОБА_2 , відповідачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом.

Відповідно до договору № 000000152 купівлі-продажу автомобіля від 13.12.2019, додатку № 1 до договору № 000000152 від 13.12.2019, видаткової накладної № 6592 від 16.12.2019, та акту приймання-передачі транспортного засобу до договору купівлі- продажу № 000000152 від 13.12.2019 ОСОБА_1 купила колісний транспортний засіб марки «RENAULT» модель Duster, VIN НОМЕР_4 .

Право власності на вищезазначений автомобіль зареєстровано за ОСОБА_1 , позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом.

Також факт перебування у шлюбі та придбання майна за час шлюбу визнається самими сторонами, тому такі обставини, відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ст. 66 СК України подружжя має право домовитися між собою про порядок користування майном, що йому належить на праві спільної сумісної власності.

Правовідносини щодо поділу спільного майна подружжя регулюються ст. 69 СК України, відповідно до якої дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч ст. 65 СК інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли під час розгляду вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч. 1 ст. 65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України.

Аналізуючи наведені норми закону, спірні житловий будинок з господарчими будівлями та транспортний засіб є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, так як набуті за час шлюбу.

З огляду на зазначене вище суд вважає за доцільне визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя: право власності по 1/2 частині житлового будинку разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; право власності по 1/2 частині автомобіля «RENAULT» Duster Life 1.6, 4х4, 2019 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

Таким чином, позови (первісний та зустрічний) підлягають задоволенню частково.

Щодо визнання житлового будинку з господарськими будівлями спільною сумісною власністю подружжя, суд зазначає таке.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (пункт 1 частини другої статті 16 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року в справі № 905/1926/16 (пункт 38), від 30 січня 2019 року в справі № 569/17272/15-ц, від 4 червня 2019 року в справі № 916/3156/17 (пункт 72), від 16 червня 2020 року в справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 13 жовтня 2020 року в справі № 369/10789/14-ц (пункт 7.37), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58), від 2 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 (пункт 42), від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (пункт 9.1), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19 (пункт 68), від 26 жовтня 2021 року у справі № 766/20797/18 (пункт 19), від 14 грудня 2021 року у справі № 643/21744/19 (пункт 61), від 11 січня 2022 року у справі № 904/1448/20 (пункт 5.31), від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (пункт 9.21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі 523/14489/15-ц дійшла наступного висновку: при розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Враховуючи, що житловий будинок з господарськими будівлями придбаний ОСОБА_2 30.11.1995, тобто перебуваючи у шлюбі із ОСОБА_1 , суд вважає, що необхідності доводити, що дане майно є спільною сумісною власністю сторін не має, а тому у вказаній частині позовних вимог за первісним позовом слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності по 1/2 частині житлового будинку разом із господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині первісного позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку поділу спільного майна, право власності по 1/2 частині автомобіля «RENAULT» Duster Life 1.6, 4х4, 2019 року випуску, білого кольору, державний номер НОМЕР_3 , VIN НОМЕР_4 .

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення до Сумського апеляційного суду у встановленому законом порядку.

Повний текст рішення складено 06.10.2025.

Суддя:підпис З оригіналом згідно

Суддя : В. Д. Жмурченко