ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2025 року місто Чернівці справа №727/6085/25

провадження №22-ц/822/872/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н.К.,

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Факас А.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 липня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г.М.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Посилався на те, що 11 серпня 2019 року між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було зареєстровано шлюб.

Вказував, що протягом останнього часу вони разом не проживають, шлюбні відносини між ними фактично призупинились.

Вважає, що шлюб між ним та відповідачем носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити їхнім спільним інтересам. Вказує на те, що на даний момент між ним та відповідачем взагалі відсутнє порозуміння, любов та повага, які притаманні сім`ї.

Зазначає, що від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначає також, що між ним та відповідачкою 21 травня 2025 року було укладено договір про участь в утриманні, вихованні та проживанні дитини, яким засвідчено, що сторони домовилися, що постійним місцем проживання сина, ОСОБА_4 , 2021 року народження, є місце проживання батька, ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 .

Просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2021 року народження, у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 травня 2025 року і до повноліття дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Черніців позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволено.

Шлюб, зареєстрований 11 серпня 2019 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №1386 розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 27 травня 2025 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 гривень.

Повний текст судового рішення складено 28 липня 2025 року.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачка ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилалася на те, що судом жодних заходів щодо їх примирення не вживалось, не з`ясовувались фактичні взаємини, дійсні причини позову про розірвання шлюбу.

В оскаржуваному рішенні суд зазначив, що відповідач у судове засідання також не з`явилася, однак її представником адвокатом Марченко Р.М. до суду скеровано заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю.

Зазначене не відповідає дійсній волі так як адвоката Марченко Р.М. відповідачка попередила, що позивачем подано позовну заяву про розлучення на емоціях після побутової сварки і між ними налагоджуються стосунки, та в неї є бажання зберегти шлюб.

На даний час між ними стосунки налагодились, а відсутність заходів суду щодо примирення сторін, не з`ясування фактичних взаємин, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, призвели до передчасного рішення щодо розірвання шлюбу.

29 вересня 2025 року до канцелярії Чернівецького апеляційного суду ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову. В заяві просить апеляційний суд прийняти заяву позивача про відмову від позову і закрити провадження у справі. Наслідки відмови від позову та наслідки закриття провадження позивачу відомі (а.с.54).

Позивач та відповідачка в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленими про дату час та місце розгляду справи. До початку розгляду справи, подали до канцелярії суду заяви з проханням розглядати подану заяву про відмову від позову у їх відсутність (а.с.59-62).

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності позивача та відповідачки відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, про можливість прийняття відмови від позову.

До основних засад (принципів) цивільного судочинства належать, зокрема, диспозитивність, змагальність сторін та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом (ст.2 ЦПК України).

При цьому принцип диспозитивності цивільного судочинства передбачає, зокрема, право учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Згідно із п.3 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати заяви чи клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.373 ЦПК України в суді апеляційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони - укласти мирову угоду, відповідно до загальних правил про ці процесуальні дії незалежно від того, хто подав апеляційну скаргу. Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

За приписами ч.3 ст.206 ЦПК України у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до п.4 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Подана позивачем ОСОБА_1 заява про відмову від позову відповідає вимогам ст.206 ЦПК України, а тому суд апеляційної інстанції приймає відмову ОСОБА_1 від позову, з наслідками якої позивач ознайомлений.

Підстав для відхилення заяви про відмову від позову та неприйняття такої відмови судом апеляційної інстанції не встановлено.

Подання заяви про відмову від позову є реалізацією позивачем його диспозитивних прав, передбачених нормами ЦПК України (Постанова Верховного Суду від 20.10.2020 року в справі № 2-2394/2009).

Сторонам роз`яснено наслідки закриття провадження у справі передбачені ч.2 ст.256 ЦПК України, згідно якої у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України при закритті провадження у справі суд вирішує питання розподілу між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі №550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи.

Тобто, з урахуванням вищенаведеного колегія суддів відзначає, що у разі, якщо закінчено судове провадження (тобто, закрито провадження у справі/залишено позов без розгляду/вирішено спір по суті) суд повинен вирішити питання про розподіл судових витрат.

Колегія суддів відзначає, що судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (до такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 49 постанови від 27.11.2019 у справі № 242/4741/16-ц).

Згідно частин другої та третьої статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди, відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

За приписами ч. 4 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі відмови від позову, визнання позову відповідачем на стадії перегляду рішення в апеляційному чи касаційному порядку суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення скаржнику (заявнику) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні відповідної апеляційної чи касаційної скарги.

Аналогічні висновки щодо застосування вимог частини другої статті 142 ЦПК України містяться в постанові Верховного Суду від 02 червня 2021 року у справі № 607/15555/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка за подання до суду апеляційної скарги повинна була сплатити судовий збір в сумі 3633,60 грн., однак сплатила судовий збір в сумі 3573,60 грн. (а.с.38, 44).

Таким чином, апелянту ОСОБА_2 необхідно повернути з державного бюджету 50% судового збору, що підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги, що складає 1756,80 грн. (3573,60 1816,80).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.3 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 подав заяву про відмову від позову, яка відповідає вимогам статті 206 ЦПК України, змістом цього процесуального звернення позивач підтвердив, що наслідки відмови від позову та закриття провадження у справі йому відомі та зрозумілі, така заява підлягає задоволенню, провадження у справі закриттю, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 липня 2025 року підлягає визнанню нечинним.

Підстав для неприйняття відмови позивача від позову не встановлено.

Керуючись ст.ст.142, 206, 255, 373 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відмову від позову задовольнити.

Прийняти відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 28 липня 2025 року у цивільній справі №727/6085/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнати нечинним.

Провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів закрити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області повернути ОСОБА_2 з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого нею при поданні апеляційної скарги, що становить 1756,80 грн., згідно квитанції ID: 5953-2284-4424-4042 від 16 вересня 2025 року, на рахунок одержувача: Чернівецьке УК/ Чернівецька ТГ/22030101, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37836095, Банк: Казначейство України (ЕАП), р/р UA0024405.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Н.К. Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк