Справа № 467/1296/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2025 року Арбузинський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Явіци І.В.

з участю секретаря судового засідання Рожкової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Арбузинка заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Питання, що вирішується ухвалою

Представник заявника стверджує, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Булахевіча С.В. перебуває виконавче провадження щодо виконавчого напису, учиненого 16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на користь ТОВ «Дінеро».

Однак, 03 квітня 2025 року між ТОВ «Дінеро» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» було укладено договір факторингу №571/ФК-25, за яким заявник набув право грошової вимоги, у тому числі, й за кредитним договором №AG8238724 від 24 вересня 2019 року, який був укладений між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 , і заборгованість за яким наразі стягується приватним виконавцем на підставі вказаного виконавчого напису.

Із цим, заявник просив замінити собою первісного стягувача у виконавчому провадженні ТОВ «Дінеро».

Позиція учасників справи і їх процесуальна поведінка

Усі учасники справи, як то, представник заявника, представник ТОВ «Дінеро», приватний виконавець Булахевіч С.В. та боржник, про дату час і місце цього судового засідання були сповіщені належно, що достовірно підтверджується матеріалами справи.

Проте, заявник через свого просив суд розглядати його заяву без нього.

ТОВ «Дінеро» і приватний виконавець ніяких заяв не направляли, своєї позиції щодо суті звернення суду не повідомляли.

В судове засідання прибула боржник ОСОБА_1 , яка пояснила, що ніякого кредиту у 2019 році не брала, ніяких кредитних договорів із ТОВ «Дінеро» не укладала, принаймні, протилежного не пам`ятає.

Натомість, вона потерпає від шахраїв, які їй постійно телефонують і вимагають погашення заборгованості, у той час, як у якості доходу має лише незначного розміру пенсію.

Яке наразі питання розглядається судом вона не розуміє і про що йде мова не знає, ніяких заяв і документів від заявника не отримувала, будь яких документів з приводу кредитів у неї немає.

З цим суд перейшов до установлення фактичних обставин справи.

Обставини, що встановлені на підставі наданих заявником доказів

24 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Дінеро» було укладено кредитний договір № AG8238724, загальна сума заборгованості за яким становить 16 047,00 грн., із яких 13 000,00 це заборгованість за тілом кредиту, а 3 047,00 грн. заборгованість за відсотками.

16 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. було учинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №46070, згідно якого заборгованість за вказаним кредитним договором підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дінеро» у загальному розмірі 16 047,00 грн., із яких 13 000,00 це заборгованість за тілом кредиту, а 3 047,00 грн. заборгованість за відсотками.

У виконавчому написі, зокрема, вказано, що строк платежу за кредитним договором настав, однак, боржник допустив прострочення платежів.

А стягнення заборгованості провадиться за період з 18 березня 2020 року по 23 жовтня 2021 року.

Суд вказує, що згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, згідно Розділу 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підстав виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 ( у редакції, що діяла на час учинення виконавчого напису) кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, входили до переліку документів, за якими стягнення могло провадитись на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, було виключено лише 19 квітня 2022 року згідно постанови КМУ від 19 квітня 2022 року №480 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо діяльності нотаріусів та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану».

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час учинення виконавчого напису) підлягали примусовому виконанню рішення, серед іншого, на підставі виконавчих написів нотаріусів.

А відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, що діяла на час учинення виконавчого напису) виконавчі документи могли бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем держава або державний орган,які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Але вказаний вище виконавчий напис було пред`явлено стягувачем ТОВ «ФК «Дінеро» у встановлений законом строк, бо 28 січня 2022 року приватний виконавець виконавчого округу Миколаївської області Булахевіч С.В. своєю постановою відкрив виконавче провадження з примусового виконання напису №68415076.

За наслідками перевірки стану виконавчого провадження №68415076 від 28 січня 2022 року за даними АСВП на офіційному сайті Міністерства юстиції України судом було встановлено, що на день постановлення цієї ухвали вказане виконавче провадження відкрите, інших рішень приватним виконавцем щодо нього (закриття, повернення виконавчого документів стягувачу) не приймалось.

А 03 квітня 2025 року ТОВ «Дінеро» (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (фактор) (заявник у справі) уклали договір факторингу №571/ФК-25, за п. 2.1. якого клієнт зобов`язується відступити факту права вимоги, зазначені у Реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених договором.

Згідно ж п. 4.1. цього договору право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимоги у формі, наведеної у Додатку №1 до цього договору, але тільки за умови повної оплати фактором суми грошових коштів фінансування клієнту, передбаченої Розділом 3 договору.

Наявна у справі платіжна інструкція №3260 від 03 квітня 2025 року вказує на оплату фактором суми грошових коштів клієнту.

А витягом з Додатку до договору факторингу №571/ФК-25 від 03 квітня 2025 року підтверджується відступлення права вимоги заявнику саме за кредитним договором №AG8238724 від 24 вересня 2019 року, що був укладений між ТОВ «ФК «Дінеро» та ОСОБА_1 .

Отже, суд доходить висновку, що заявник належно підтвердив набуття права вимоги за кредитним договором до боржника ОСОБА_1 .

Право, застосоване судом

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

Згідно із ч.1 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

У свою чергу, стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ, а боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (ч.2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

За правилом, що установлене у ч.5 ст.15 закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

На підставі ч.1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець ( ч.2 ст. 442 ЦПК України).

ВС у постанові від 26 квітня 2023 року у справі № 2-2823/11 вказав, що під процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні необхідно розуміти заміну однієї зі сторін (стягувача або боржника) з переходом прав та обов`язків від правопопередників до іншої особи (правонаступника), що раніше не брали участі у виконавчому провадженні.

Підставами правонаступництва є смерть громадянина, що був стороною виконавчого провадження, оголошення його померлим, реорганізація юридичної особи, відступлення права вимоги, переведення боргу (глава 47 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за змістом статті 512 ЦК України, статті 442 ЦПК України та статті 15 Закону у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.

Згідно з вимогами законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

Виходячи зі змісту наведених норм права, зокрема, пунктів 1 і 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи універсального правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття первісного кредитора з одночасною заміною його новим кредитором.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження, тобто процесуального правонаступництва на стадії виконання рішення суду, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах

Отже, під час вирішення питання про заміну сторони у виконавчому провадженні потрібно встановити факт вибуття сторони виконавчого провадження та переходу до особи матеріальних прав і обов`язків сторони, яка вибула.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії виконавчого провадження стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни кредитора внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або безпосередня вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

При вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні суд перевіряє наявність правонаступництва у цивільних відносинах.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження та її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», статті 442 ЦПК України саме: за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник у таких правовідносинах, який набув від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, зокрема, й право бути стороною виконавчого провадження.

Висновки

Тож, повно і всебічно дослідивши обставини цієї справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв`язку, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимоги заявника.

Тому як суд установив, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса відкрите на цей час, стягувач звернув його до виконання у встановлений законом строк, а заявник є правонаступником первісного стягувача, бо на підставі договору факторингу набув права вимоги до боржника ОСОБА_1 , сплативши за це кошти відповідно до умов договору.

Інформації про визнання недійсним договору факторингу, про який йшлося вище, суд у своєму розпорядженні не має.

Тому наявні правові підстави для заміни сторони в межах виконавчого провадження №68415076, відкритого 28 січня 2022 року приватним виконавцем Булахевічем С.В.

Та попри таке, суд все ж вважає за необхідне частково задовольнити заяву.

Зокрема, заявник суду не надав, а суд не виявив даних про зміну ТОВ «ФК «Дінеро» своєї назви на ТОВ «Дінеро».

Натомість, згідно постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 січня 2022 року стягувачем є саме ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», а не ТОВ «Дінеро».

За наявними відомостями, що доступні до перегляду судом, у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань відсутня інформація про зміну ТОВ «ФК «Дінеро» своєї назви.

Тому відсутні достовірні дані, що наразі стягувачем є саме ТОВ «Дінеро», а не ТОВ «ФК «Дінеро», зокрема, суду невідомо чи виносив приватний виконавець постанову у порядку абзацу другого частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно, суд приходить до висновку про заміну саме ТОВ «ФК «Дінеро» у виконавчому провадженні, а не ТОВ «Дінеро».

З цих мотивів, керуючись ст.ст. 258-261, 442 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити частково.

Замінити первісного стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (; місцезнаходження: м. Київ, вул. Сурікова,3) на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (; місцезнаходження: м. Київ, вул. Глибочицька,17 Б, офіс 503) у межах виконавчого провадження, відкритого приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Булахевічем Степаном Вікторовичем 28 січня 2022 року за № 68415076.

В силу ч.2 ст. 261 ЦПК України ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на неї безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя Ірина Явіца