ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
22 вересня 2025 року м. Полтава
Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді - доповідача Дорош А. І.
Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.
при секретарі Коротун І. В.
розглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження
заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мирка Романа Олексійовича
про ухвалення додаткового рішення до постанови Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2025 року
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 серпня 2024 року у позові Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2024 року заяву представника відповідача - адвоката Мирка Романа Олексійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про ухвалення додаткового рішення у справі №554/11677/23 Октябрського районного суду м. Полтави - задоволено.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень.

Не погодившись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції, їх в апеляційному порядку оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», сформувавши 20.01.2025 в системі «Електронний суд» апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 14 липня 2025 року апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишено без задоволення. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 03 грудня 2024 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 грудня 2024 року залишено без змін.

17.07.2025 через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 адвокат Мирко Р.О. сформував заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді апеляційної інстанції у порядку ст. 141 ЦПК України, у розмірі 6 000 грн (т.3 а.с. 17-19).

Заява мотивована тим, що стороною відповідача 12.06.2025 було надано до Полтавського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк», у якому, зокрема, просили стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6 000,00 грн. Також надано на підтвердження додаткову угоду №2 від 02.06.2025. За таких обставин, враховуючи, що пунктом 2 додаткової угоди №2 від 02.06.2025 передбачено оплату гонорару протягом 2 (двох) днів від дати підписання сторонами акту приймання-передачі наданих послуг, який ще не підписаний, оскільки адвокатом надається повний обсяг правової допомоги у суді апеляційної інстанції, такий акт до суду не може бути наданий на даній стадії, однак це не є підставою для відмови у стягненні витрат на правову допомогу, оскільки такі витрати погоджені між клієнтом та адвокатом і вони мають бути сплачені у відповідності до умов вказаної додаткової угоди. Оскільки судом не було вирішено під час ухвалення судового рішення питання щодо судових витрат, яке було заявлено, а також з урахуванням того, що розгляд справи завершився, адвокатом надано клієнтові правову допомогу, між ними підписано акт приймання передачі наданих послуг від 17.07.2025, згідно з яким клієнтом сплачено адвокатові у готівковій формі гонорар за надану правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Тому надають також вже підписаний акт та звіт про роботу адвоката над завданням клієнта станом на 17.07.2025. При цьому, згідно з пунктом 3 акту сторонами зазначено, що підписанням даного акту сторони підтверджують, що клієнт здійснив оплату вартості послуг адвоката у повному розмірі, який визначений пунктом 2 вказаного акту, в день підписання даного акту, а саме 17.07.2025, а адвокат підтверджує факт оплати вказаної грошової суми. Послуги адвокатом надані в повному обсязі та належним чином і з дотриманням умов договору. Клієнт не має будь-яких претензій до адвоката, в тому числі щодо якості та повноти наданих послуг (виконаної роботи).

Апеляційний суд у складі колегії суддів, вирішуючи заяву про ухвалення додаткового рішення (постанови), зазначає наступне.

Згідно матеріалів справи, у відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Мирко Р.О. зазначав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести в зв`язку із розглядом справи в суді апеляційної інстанції, складають витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 6 000,00 грн (т.2 а.с. 216-224).

До відзиву та заяви про ухвалення додаткового рішення представником ОСОБА_1 адвокатом Мирком Р.О. додано: копії документів на підтвердження повноважень представника (ордер та свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю), копію додаткової угоди №2 від 02.06.2025 до договору про надання правової допомоги №б/н від 23.01.2023, копію акту приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 17.07.2025, копію звіту про роботу адвоката над завданням клієнта станом на 17.07.2025 (т.2 а.с. 225-227, т.3 а.с. 21-22).

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат з урахуванням наданих доказів, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, колегія суддів зазначає наступне.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу, надану адвокатом Мирком Р.О. відповідачу ОСОБА_1 , підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141, 142 ЦПК України.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про їх відшкодування.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Цивільно-процесуальне законодавство встановлює критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Так, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.11.2002 «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.

Таким чином, при вирішенні питання визначення суми відшкодування витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), критерію розумності їхнього розміру, виходячи з фінансового стану обох сторін, поведінки сторін під час судового процесу тощо.

Верховний Суд у постановах від 07.11.2019 у справі №905/1795/18, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19, додатковій постанові від 14.04.2022 у справі №755/18750/20 сформував висновок про те, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом Мирком Р.О. документів, їх значення для спору, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн не є співмірним із складністю справи; виконаними адвокатом роботами (наданими послугами; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Оцінюючи співмірність визначеного розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, апеляційний суд, перш за все, виходить з того, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, обсяг матеріалів справи не є значним.

На підставі викладеного та враховуючи принципи розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача належить 3 000 грн понесених витрат (визначена з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом і заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, складності справи).

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд у складі колегії суддів, приходить до висновку, що заява представника ОСОБА_1 адвоката Мирка Р.О. про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача понесених витрат у суді апеляційної інстанції на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ч. 4, 6 ст. 127, ч. 8 ст. 141, п. 3 ч. 1 ст. 270, ч. 2 ст. 381 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника ОСОБА_1 адвоката Мирка Романа Олексійовича про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково і ухвалити додаткове рішення.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, у розмірі 3 000 грн.

Додаткове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня його ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст додаткового рішення складено 22 вересня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов