Справа № 344/1555/25
Провадження № 22-ц/4808/1245/25
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Пнівчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О.В.,

суддів: Бойчука І.В., Томин О.О.

з участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Венгринюк Юрій Володимирович, на рішення Івано-Франківського міського суду від 26 травня 2025 року, у складі судді Кіндратишин Л.Р., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року ОСОБА_2 звернулася до суду до ОСОБА_1 з позовною заявою про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що 01.09.2020 сторони зареєстрували шлюб. У шлюбі народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з позивачкою. Спільне життя у сторін не склалося через різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, у зв`язку із чим виникають конфлікти та непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони не проживають разом, спільного господарства не ведуть. На даний час шлюб носить формальний характер, подальше його збереження суперечитиме інтересам позивачки та спільної дитини.

Позивачка просила розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 01.09.2020 року в Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1500, малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишити проживати з позивачкою, після розірвання шлюбу залишити позивачці шлюбне прізвище « ОСОБА_4 ».

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 26 травня 2025 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 01 вересня 2020 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), актовий запис № 1500, - розірвано.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишено прізвище набуте у шлюбі - « ОСОБА_4 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1 211,20 грн судового збору.

Не погоджуючись з рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Венгринюк Ю.В. подав апеляційну скаргу. Вважає, що рішення прийнято із порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

15.04.2025 представником відповідача Римчука О.М. подано заяву про надання строку для примирення подружжя, у задоволенні якої судом відмовлено.

Зазначає, що як з початку укладання шлюбу, так і по сьогоднішній день відповідач ОСОБА_1 прикладає максимальні зусилля щодо збереження шлюбу із позивачкою. Час від часу у них дійсно виникають дрібні непорозуміння стосовно ведення спільного господарства, проте вони носять тимчасовий характер. Так як позивачка не є працевлаштована, то основний вклад у ведення спільного бюджету робить відповідач, і весь свій дохід спільно із позивачкою ОСОБА_1 розраховує на задоволення потреб сім`ї.

У подружжя є спільна малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 психологічно сильно прив`язаний до обох батьків. Відповідач прагне, щоб їхня з позивачкою дитина зростала у повноцінній родині.

Відповідач зацікавлений у збереженні їхньої з позивачкою сім`ї і вважає, що у них немає підстав для розірвання шлюбу, а будь-які непорозуміння, які виникають у подружжя, можна спільно подолати.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Позивачка ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу. Вважає, що стороною відповідача не подано жодних доказів спроб примирення сторін після рішення суду, а суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у наданні строку для примирення сторін. Також не є абсолютною перешкодою для розірвання шлюбу наявність у сторін дитини.

Вважає, що відповідач подаючи апеляційну скаргу затягує процес розгляду справи без реальних на те підстав.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_1 та його адвокат Венгринюк Ю.В. у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до положень ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності.

Позивачка ОСОБА_2 заперечила доводам апеляційної скарги, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що подальше сімейне життя подружжя і збереження шлюбу стало неможливим, сторони відмовляються перебувати в шлюбі, отже, подальше збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, сім`я розпалася остаточно, а тому шлюб необхідно розірвати.

З таким висновком колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого 01 вересня 2020 Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) серії НОМЕР_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_6 01 вересня 2020 року зареєстрували шлюб у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про що зроблено відповідний актовий запис №1500. (а.с. 6).

У шлюбі у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дитина ОСОБА_3 (а.с. 7).

Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою та четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із статтею 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Отже, принцип добровільності шлюбу передбачає як право на шлюб, так і право на розірвання шлюбу, що усуває порушення прав людини та випадків можливої дискримінації.

Головним завданням сімейного законодавства є зміцнення сім`ї. Проте завдання СК України щодо подальшого зміцнення сім`ї не виключає існування права на розлучення. Держава заінтересована у збереженні лише такої сім`ї, яка б відповідала принципам моралі і вимогам закону. Відсутність почуття любові і поваги, неможливість подолання непорозумінь, неприязні стосунки між чоловіком та дружиною,- все це негативно відображається на особистому житті кожного із подружжя.

Основою сімейних відносин є добровільний шлюб жінки та чоловіка, що грунтується на вільних від матеріальних розрахунків почуттях взаємної любові, дружби та поваги усіх членів сім`ї.

Відповідно до правил статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частина друга статті 112 Сімейного кодексу України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 (із наступними змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до положень статті 24 СК України примушування до шлюбу не допускається.

Позивачка скористалася наданим їй правом на звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу. Право ОСОБА_2 на припинення шлюбних відносин за жодних обставин не може бути обмежене. Під час судового розгляду вона наполягала на розірванні шлюбу й стверджувала, що не бажає надалі перебувати у зареєстрованому шлюбі з відповідачем й підтримувати подружні стосунки з ним. Та обставина, що відповідач заперечує проти позову, не може бути підставою для збереження шлюбу, оскільки це призведе до порушення прав ОСОБА_2 .

Щодо доводів апеляційної скарги про відмову в наданні строку на примирення суд виходить з наступного.

Системний аналіз наведених положень матеріального та процесуального права дає підстави для висновку, що заходи для примирення подружжя вживаються судом за таких умов: це не суперечить моральним засадам суспільства; існують об`єктивні обставини, які свідчать, що такі заходи можуть бути дієвими, тобто такими, що можуть призвести до примирення сторін; застосовані заходи для примирення подружжя, якщо вони мають наслідком зупинення провадження у справі, не повинні суперечити загальним засадам цивільного судочинства та не порушувати розумність строків розгляду справ.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 листопада 2018 року у справі №761/33261/16-ц (провадження № 61-33349св18) зроблено висновок по застосуванню статті 111 СК України та вказано, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Такої ж позиції дотримувався Верховний Суд у постанові від 08 березня 2023 року у справі №127/16963/22-ц.

З наданих пояснень вбачається, що сторони не проживають разом, позивачка категорично заперечує можливе примирення сторін, а тому, відмовляючи у наданні строку на примирення, суд оцінив, наскільки реальною є можливість примирення сторін, у тому числі з урахуванням заперечень сторони позивача, обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання представника відповідача.

На час розгляду справи в суді апеляційної інстанції примирення між сторонами також не відбулося, про що свідчить відзив позивачки на апеляційну скаргу, в якому остання підтримує заявлені позовні вимоги.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позову та розірвання шлюбу.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Венгринюк Юрій Володимирович, залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду від 26 травня 2025 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді: І.В. Бойчук

О.О. Томин