Справа 206/2548/25
Провадження 2/206/1673/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06 жовтня 2025 року м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді Гаркуші В.В., за участю секретаря судового засідання Цибань Є.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (Далі Позивач, ОСОБА_1 ) до АТ КБ «Приватбанк» (далі - Відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

ВСТАНОВИВ:

До Самарського районного суду міста Дніпра надійшла позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якій вона просить суд:

1. Визнати виконавчий напис № 9336, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 25жовтня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 в строк грошові кошти на загальну суму 2701699 (два мільйони сімсот одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) грн 97 коп. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором DNL0AE00005861 від 27 квітня 2006 року таким, що не підлягає виконанню.

2. Стягнути з Відповідача на користь Позивача судовий збір.

І. Стислий виклад позиції сторін та третіх осіб.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, щоміж Позивачем та Відповідачем 27 квітня 2006 року було укладено кредитний договір № DNL0AE00005861 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. п 1.1, 1.2 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредитні кошти (грошові кошти) у вигляді кредитної неоподаткованої лінії у розмірі 16 400,00 доларів США (шістнадцять тисяч чотирьох доларів США 00 центів) (далі «Кредит») на наступні цілі: купівля автомобіля, а також 3587,50 доларів США на виплату страхових платежів у випадках та відповідно до порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 Кредитного договору зі сплатою за користування Кредитними відсотками у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку зобов`язань за Кредитом та винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту на момент надання кредиту, що знаходяться в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 Кредитного договору. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Кредитний договір діє в обсязі виданих позичальнику коштів та до повного виконання сторонами зобов`язань за Кредитним договором.

Виконавчим написом № 9336 від 25.10.2016 р. задоволено вимоги Відповідача у розмірі:

Залишок заборгованості за кредитом 16061,21 дол. США;

Залишок заборгованості за відсотками 26632,49 дол. США;

Комісія 1763,00 дол. США;

Пеня 56 931,38 дол. США.

Строк, за який відбувається стягнення, десять років чотири місяці дев`ять днів, а саме з 27.04.2006 року по 05.09.2016 року.

Про наявність виконавчого напису, Позивачці стало відомо 25.04.2025 року з мобільного додатку «ДІЯ».

Повідомлення про наявність боргу для можливості вчинення нотаріусом виконавчого напису також не отримувала.

Позивач зазначає, що кредитний договір вчинений у простій письмовій формі, не є нотаріально посвідченим, а отже в момент вчинення виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення і такий виконавчий напис не підлягає виконанню.

Крім того, Позивач зазначає, що приватним нотаріусом не було враховано безспірність заборгованості. Враховуючи те, що в кредитному договорі встановлено щомісячну плату за послуги банку щодо обслуговування кредиту, які за законом повинні надаватись безоплатно, зазначене положення кредитного договору є нікчемним, що не було враховано приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису.

Всупереч чинного законодавства, боржник не була повідомлена не менш ніж за 30 днів до вчинення виконавчих написів про порушення кредитних зобов`язань (а.с. 34-45).

У судове засідання Позивач та його представник не з`явились, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, представник Позивача подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснювати без його участі, заперечень проти ухвалення заочного рішення суду від Позивача та його представника не надходило (а.с. 61).

Представник Відповідача у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав. Відповідач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань від останнього не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна до суду не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, письмових пояснень по суті спору від останньої до суду не надходило (а.с. 71-71 зі звороту).

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача - Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса)у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. Будь-яких заяв, клопотань, пояснень від останнього не надходило.

Оскільки відповідач не з`явилася в судове засідання без поважних причин, не подав відзиву, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, судом постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно достатті 280 ЦПК України.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між судями справу передано на розгляд судді Гаркуші В.В. (а.с. 26).

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 09 червня 2025 року справу залишено без руху та надано позивачеві термін на усунення недоліків (а.с. 30).

29.06.2025 від позивача надійшла виправлена позовна заява, зазначені в ухвалі недоліки усунуто (а.с. 33-45).

Ухвалою Самарського районного суду міста Дніпра від 02 липня 2025 року було відкрито провадження в цивільній справі, призначено справу до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 46).

29.07.2025 від приватного нотаріуса Бондар І.М. надійшла заява про розгляд справи без її участі (а.с. 59).

14.08.2025 від представника позивача адвоката Виприка С.О. надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (а.с. 61).

14.08.2025 ухвалою суду витребувано докази по справі у приватного нотаріусу Бондар І.М. (а.с. 62).

16.09.2025 від приватного нотаріусу Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. надійшли матеріали щодо витребуваних доказів, які також містили клопотання про розгляд справи без її участі (а.с. 71-89)

Враховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Під час розгляду справи судом досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Між Позивачем та Відповідачем 27 квітня 2006 року було укладено кредитний договір № DNL0AE00005861 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. п 1.1, 1.2 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредитні кошти (грошові кошти) у вигляді кредитної неоподаткованої лінії у розмірі 16 400,00 доларів США (шістнадцять тисяч чотирьох доларів США 00 центів) (далі «Кредит») на наступні цілі: купівля автомобіля, а також 3587,50 доларів США на виплату страхових платежів у випадках та відповідно до порядку, передбачених п.п. 2.1.3., 2.2.7 Кредитного договору зі сплатою за користування Кредитними відсотками у розмірі 0,88% на місяць на суму залишку зобов`язань за Кредитом та винагородою за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту на момент надання кредиту, що знаходяться в період сплати у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до п. 3.11 Кредитного договору. Періодом сплати вважати період з «21» по «28» число кожного місяця. Кредитний договір діє в обсязі виданих позичальнику коштів та до повного виконання сторонами зобов`язань за Кредитним договором (а.с. 17-20).

Виконавчим написом № 9336 від 25.10.2016, вчиненим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною задоволено вимоги Відповідача у розмірі:

Залишок заборгованості за кредитом 16061,21 дол. США;

Залишок заборгованості за відсотками 26632,49 дол. США;

Комісія 1763,00 дол. США;

Пеня 56 931,38 дол. США.

Строк, за який відбувається стягнення, десять років чотири місяці дев`ять днів, а саме з 27.04.2006 року по 05.09.2016 року (а.с. 24).

Державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Владиславом Ковалем відкрито виконавче провадження № 61240530 з виконання виконавчого напису №9336 від 25.10.2016, виданого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про стягнення ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приват банк» заборгованості у розмірі 2699999,97 грн, а також витрати пов`язані з вчиненням виконавчого напису (а.с. 22-23).

З відповіді приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни від 08.09.20205 № 311/01-16 вбачається, що надати на виконання ухвали суду від 14.08.2025 належним чином засвідчені копії виконавчого напису та документи, на підставі яких його вчинено 25.10.2016 № 9336 не має можливості через знищення їх за спливом строку зберігання (а.с. 71-71 зі звроту).

ІV. Норми законодавства застосовані судом, висновки та мотиви прийнятого рішення.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цими актами є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі в тексті - Порядок) та Постанова КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» (далі - Перелік).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціямине більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Саме така правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 10 жовтня 2018 року у справі № 405/1015/17.

Тому, суд при вирішенні спору не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі №6-887цс17 та постанові Верховного Суду у справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 03.10.2019 по справі № 753/7572/18.

Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі.

Суд не погоджується з твердженням Позивача про те, що виконавчий напис приватного нотаріуса не міг бути вчинений на кредитному договорі, укладеному у простій письмовій формі, з огляду на відсутність його нотаріального посвідчення.

Відповідно до пункту 2 Переліку документів, за якими може бути вчинено виконавчий напис нотаріусами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 (в редакції, чинній на момент вчинення виконавчого напису 25.10.2016), виконавчий напис може бути вчинено на кредитному договорі, за яким боржником допущено прострочення платежів, за умови подання:

- оригіналу кредитного договору;

- засвідченої стягувачем виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості, строків її погашення та відмітки про непогашення.

Отже, зазначена норма на час вчинення виконавчого напису не містила вимоги щодо нотаріального посвідчення кредитного договору як обов`язкової умови для вчинення виконавчого напису. Таким чином, сам факт укладення кредитного договору у простій письмовій формі не виключає можливості вчинення виконавчого напису, якщо інші умови Переліку дотримано.

Разом з тим, суд перевіряє не лише формальні умови, а й фактичну наявність безспірності заборгованостіта інші обставини, що можуть свідчити про неправомірність виконавчого напису. Ці аспекти підлягають окремій оцінці в межах даного рішення.

Так, суд звертає увагу на порушення вимог частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат», яка передбачає, що виконавчий напис може бути вчинено лише за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Згідно з матеріалами справи, виконавчий напис №9336 було вчинено 25.10.2016, при цьому період, за який здійснено нарахування заборгованості, охоплює строк з 27.04.2006 по 05.09.2016, тобто понад десять років. Такий строк значно перевищує трирічний період, встановлений законом, і свідчить про порушення нотаріусом імперативної умови вчинення виконавчого напису.

Крім того, суд бере до уваги доводи Позивача щодо нарахування комісії за обслуговування кредиту, передбаченої умовами кредитного договору. Встановлення щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка не є платою за користування кредитом, суперечить положенням статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та може бути визнане нікчемним. Наявність таких умов у договорі свідчить про спірність характеру зобов`язань, що виключає можливість вчинення виконавчого напису, який допускається виключно за наявності безспірної заборгованості.

Крім того, законом передбачена процедура судового контролю за результатами вчинення нотаріусами виконавчих написів, тому при встановлені в судовому порядку, що сума заборгованості запропонована до стягнення не є безспірною, виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню, а кредитор набуває права на стягнення заборгованості шляхом звернення до суду.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2019 по справі № 161/6092/18-ц.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку щодо наявності достатніх підстав для визнання виконавчого напису такими, що не підлягає виконанню.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

У ході судового розгляду справи судом було встановлено, що відповідачем не було доведено того факту, що на момент вчинення нотаріусом спірного виконавчого напису позивач мав перед ним безспірну заборгованість саме такого розміру, який зазначений у кредитному договорі та у виконавчому написі, станом на час його вчинення.

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус отримував від позивача первинні бухгалтерські документи щодо погашення позивачем кредиту (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), враховуючи, що позивач заперечує розмір заборгованості, вказаний в кредитному договорі. Також з наданих суду документів неможливо встановити, чи дійсно на момент вчинення нотаріусом виконавчих написів заборгованість позивача була саме такого розміру, як зазначено у виконавчих написах. Відповідачем не було доведено факту направлення на адресу позивача та отримання ним вимоги відповідача про сплату наявної заборгованості, надання її нотаріусу для вчинення нотаріального напису.

Отже, відповідачем не надано суду належних та достовірних доказів на спростування доводів позивача. Тому відповідач не довів суду того, що розмір кредитної заборгованості, зазначений нотаріусом в оспорюваному виконавчому написі, не є безспірним. Позивач звернувся до суду після вчинення виконавчого напису нотаріуса та заперечує наявність боргу у вказаному у ньому розмірі. Це, в своєю чергою, є достатньою правовою підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, а відповідач не позбавляється можливості вирішити спірні питання у позовному провадженні.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_2 до АТ КБ«Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - підлягає задоволенню.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. В матеріалах справи міститься квитанція від 20.01.2025 року на суму 1211,20 грн., як факт підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду. Отже суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідачана користь Позивача понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-13, 141, 235, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна та Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис № 9336, виданий приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною 25 жовтня 2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 ) невиплачені в строк грошові кошти на загальну суму 2701699 (два мільйони сімсот одна тисяча шістсот дев`яносто дев`ять) грн 97 коп. на користь ПАТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ № 14360570)за кредитним договором DNL0AE00005861 від 27 квітня 2006 року таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» (ЄДРПОУ № 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП № НОМЕР_1 )понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1211,20 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Самарським районним судом міста Дніпра за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: Акціонерне товариство КБ «Приватбанк», , адреса: 01032, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д;

Третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, адреса: АДРЕСА_2 ;

Третя особа: Самарський відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), адреса:49127, м. Дніпро, вул. Леоніда Каденюка, буд. 6В.

Суддя В.В. Гаркуша