Справа № 367/8800/24
Провадження №2/367/1700/2025
РІШЕННЯ

Іменем України

06 жовтня 2025 року м. Ірпінь

Ірпінський міський суд київської області в складі:

головуючого судді Одарюка М.П.

за участю секретаря судового засідання Бобриш М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ірпені цивільну справу № 367/8884/24 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна,

УСТАНОВИВ:

В вересні 2024 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просять суд:

визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову вказує, що 22 серпня 2001 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. В шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_2 . 05 липня 2005 року між Регіональним відділенням в Київській області Державного фонду сприяння молодіжному будівництву та сім`єю ОСОБА_3 було укладено кредитну угоду № 7. Згідно з датком № 1 до Кредитної угоди № 7 від 05.07.2005 року суму кредиту було визначено відповідно до вимог постанови КМУ від 29.05.2001 року № 584 на весь склад сім`ї. Сім`я складається з трьох осіб: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Кредит ( з урахуванням додаткового договору від 02 березня 2006 року до кредитного договору) було надано на будівництво (реконструкцію) житла площею 90,63 кв.м., згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_2 . Розмір кредиту визначався регіональним управлінням Фонду, виходячи з норми 21 кв.м. загальної площі житла на одного члена сім`ї та додатково 20 кв.м. на сім`ю. Загальна площа квартири за проектом склала 90,63 кв.м. Оскільки нормативна площа квартири була більша, окрім попереднього внеску, було також сплачено вартість понаднормативної площі житла шляхом перерахування власних коштів. 17 липня 2012 року ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 89,4 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м. З 2022 року відповідач коштів для погашення кредиту не сплачує. Позивачі зареєстровані в спірній квартирі. За рахунок спільних коштів, у тому числі за рахунок коштів ОСОБА_2 , було погашено платежі по кредитній угоді № 7 в розмірі 90 035,00 грн. Станом на 14 серпня 2024 року ,згідно наданої Держмолодьжитла довідки, залишок по кредиту складає 72 946,00. Заборгованість за кредитом станом на момент подання даного позову відсутня, строк повернення кредиту не настав. Квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю осадчого ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та підлягає поділу між ними в рівних частинах.

Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явилися, представник позивачів надала суду письмову заяву, в якій просила розглядати справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористалася своїм правом та не направила суду відзив на позовну заяву із викладенням заперечень проти неї.

За вказаних обставин, а також враховуючи те, що відповідач у встановлений строк відзив на позовну заяву не надала, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомлення сторін не заявила, суд вирішує справу за наявними матеріалами, як це передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України.

21 серпня 2025 року Державна спеціалізована фінансова установа « Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернувся до суду з заявою щодо залучення їх до справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача.

Враховуючи, що клопотання про залучення до участі у справі як третьої особи Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» заявлено після закінчення підготовчого засідання, суд вважає за необхідне відмовити в його задоволенні.

Зважаючи на відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов наступного.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

22 серпня 2001 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 уклали шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1005, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 22 серпня 2001 року (а.с.22).

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 лютого 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.23).

05 липня 2005 року між Регіональним відділенням в Київській області Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та сім`єю, в особі ОСОБА_3 укладено кредитну угоду № 7, згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво реконструкцію і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» від 29.05.2001 року № 584, Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресований (цільовий) кредит на суму 138 882,00, терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди (п.1.1 кредитної угоди).

Кредит цією угодою надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 73,79 кв.м, згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_4 ( п.1.2 кредитної угоди)( а.с.27-32).

02 березня 2006 року між Регіональним відділенням в Київській області Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву та сім`єю, в особі ОСОБА_3 було укладено додатковий договір до кредитного договору № 7 від 05 липня 2005 року, яким внесено зміни в пункти 1.1, 1.2,2.1 кредитного договору № 7 від 07 липня 2005 року. Пункти 1.1, 1.2, 2.1 кредитного договору № 7 від 07 липня 2005 року, викладено в наступній редакції:

згідно з умовами Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво реконструкцію і придбання житла, затвердженого постановою Кабінету міністрів України «Про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла» від 29.05.2001 року № 584, Фонд від імені держави надає позичальнику прямий адресований (цільовий) кредит на суму 162 981,00, терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди (п.1.1 кредитної угоди);

кредит цією угодою надається на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 90,63 кв.м, згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_4 ( п.1.2 кредитної угоди) (а.с.36).

Пунктом 3.1 кредитної угоди № 7 від 05 липня 2005 року визначено, що позичальник зобов`язаний протягом 10 календарних днів з моменту отримання Фондом довідки характеристики в бюро технічної інвентаризації на збудоване ( реконструйоване) майно за рахунок коштів кредиту житло, укласти з Фондом договір про іпотеку цього житла.

Відповідно до ч.4 ст.10 Закону України «Про сприяння соціальному становленню та розвитку молоді в Україні» молоді сім`ї та молоді громадяни можуть одержувати за рахунок бюджетних коштів пільгові довгострокові державні кредити на будівництво і придбання жилих будинків і квартир, на оплату вступних пайових внесків при вступі до молодіжних житлових комплексів, житлово-будівельних кооперативів, а також на обзаведення домашнім господарством.

Вимогами ст. 1 указаного Закону визначено поняття молода сім`я - подружжя, в якому вік чоловіка та дружини не перевищує 35 років, або неповна сім, в якій мати (батько) віком до 35 років.

Згідно із п. 3 Положення про порядок надання пільгових довготермінових кредитів молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою КМ України від 29 травня 2001року № 584, встановлено, що право на отримання кредиту мають сім`ї та одинокі молоді громадяни, які згідно із законодавством визнані такими, що потребують поліпшення житлових умов, а саме: сім`я в якій чоловік та дружина віком до 35 років включно.

Пунктом 3 Положення визначено, що кандидат - молода сім`я, яку у правовідносинах, що виникають відповідно до цього Положення, представляє чоловік чи дружина, або одинокий молодий громадянин (громадянка), які згідно із законодавством мають право на отримання кредиту.

Відповідно до п. 3 Положення, позичальник - це молода сім`я або одинокий молодий громадянин, які отримали кредит на умовах, визначених кредитним договором.

Згідно із п. 30 Положення позичальник, який не має дітей, сплачує кредит з відсотковою ставкою у розмірі 3 відсотки річних суми зобов`язань за кредитом; позичальник, який має одну дитину, звільняється від сплати відсотків за користування кредитом; позичальникові, який має двох дітей, крім того, за рахунок бюджетних коштів погашається 25 відсотків суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги; позичальникові, який має трьох і більше дітей, - 50 відсотків суми зобов`язань за кредитом на момент застосування пільги.

Відповідно до п. 20 Положення, розмір кредиту на будівництво (реконструкцію) житла визначається регіональним управлінням Фонду виходячи з норми 21 кв. метр загальної площі житла на одного члена сім`ї та додатково 20кв.метрів на сім`ю, вартості будівництва (реконструкції) житла за цінами, що діють на час укладення кредитного договору, та витрат на страхування в період будівництва (реконструкції) житла без урахування першого внеску позичальника. При цьому розрахункова вартість 1кв.метра житла не повинна перевищувати опосередкованої вартості його спорудження, що склалася в регіоні відповідно до даних Мінінфраструктури, і відрахувань на розвиток соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури в межах 4 відсотків розрахункової вартості. Конкретний відсоток таких відрахувань визначається в порядку, встановленому законодавством.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04 березня 2021 року у справі № 343/1294/18(провадження № 61-14494св20).

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до стаття 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частина 2 статті 370 ЦК України, передбачає, що при виділенні частки з майна, що знаходиться в спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного з співвласників в праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між власниками, законом або рішенням суду.

Відповідно до частини 3 статті 370 ЦК України, виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, як для частки із майна, яке перебуває у спільній частковій власності.

Однак стаття 368 ЦК України визначає, що спільна сумісна власність це - спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності (ч.1 ст. 175 Сімейного кодексу України).

Якщо дитина проживає в житловому будинку (квартирі), що належить на праві приватної власності її батькам або одному з них, вона набуває право користування цим житлом (сервітут). Такий сервітут встановлюється законом, тому для його виникнення не потрібне укладення батьками та дітьми спеціального договору про користування житлом.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 липня 2005 року між Регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву в м. Києві та сім`єю, від імені якої діяв ОСОБА_3 , було укладено кредитну угоду №7.

Згідно з додатком №1 до кредитної угоди №7 від 05 липня 2005 року, суму кредиту було визначено, відповідно до вимог Постанови Кабінету Міністрів України від 29 травня 2001 року №584, на весь склад сім`ї, а саме на трьох осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ( а.с.33).

Відповідно до ст.3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

За положеннями п.39 постанови КМУ №584, умови набуття позичальником права власності на збудоване (реконструйоване) і придбане за рахунок кредиту житло визначаються кредитним договором.

За положеннями п.6.1 кредитної угоди №7 від 05 липня 2005 року збудоване житло передається позичальнику у власність.

Тобто, за договором кредиту чітко передбачено, що право власності на збудоване житло набуває саме позичальник, тобто сім`я, яка складається з 3 осіб.

Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому законом.

У результаті придбання подружжям майна в кредит боргові зобов`язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Таким чином, внаслідок поділу майна між членами сім`ї, позивачі окрім 1/3 спірного майна кожному отримують і по 1/3 боргових зобов`язань відповідача, що повністю кореспондується зі ст. 23 Закону України «Про іпотеку», в якій зазначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Тобто, положеннями Закону України «Про іпотеку» не заборонено володіти та користуватися переданим в іпотеку майном. При цьому поділ спільного майна, зокрема іпотечного, не є розпорядженням ним, оскільки в момент його передачі в іпотеку воно вже належало подружжю на праві спільної сумісної власності. Із урахуванням зазначеного, перебування нерухомості в іпотеці не перешкоджає поділу спільного майна подружжя та не порушує прав іпотекодержателя (Постанова Верховного Суду від 08.07.2019 по справі №522/17048/15-ц та Постанова Верховного Суду від 03.06.2020 по справі №201/6412/17).

Отже суд дійшов обґрунтованого висновку, що спірне нерухоме майно, придбане подружжям під час перебування у шлюбі та за кредитні кошти, які використані в інтересах сім`ї, підлягає поділу між ними в рівних частинах (постанова Верховного Суду від 13.02.2020 року у справі №320/3072/18 (провадження №61-5819св19).

Також, суд вважає, що в результаті поділу предмету застави, в даному випадку - іпотеки, між подружжям і фактичної зміни виду спільної власності зі спільної сумісної на спільну часткову, права заставодержателя не порушуються (постанова Верховного Суду від 15.07.2019 у справі № 521/19174/15-ц (провадження № 61-28655св18).

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року в справі № 638/18231/15-ц дійшла висновку, що правовий режим спільної сумісної власності подружжя, винятки з якого прямо встановлені законом, передбачає нероздільність зобов`язань подружжя, що за своїм змістом свідчить саме про солідарний характер таких зобов`язань, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність подружжя за зобов`язаннями, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що майно придбане за кошти всіх членів сім`ї, таке майно вважається спільною сумісною власністю сім`ї та підлягає поділу, при цьому частки кожного члена сім`ї у спірному майні є рівними.

Отже, враховуючи, що спірна квартири є об`єктами спільної сумісної власності сім`ї та виходячи з правил рівності часток у спільному майні, суд приходить до висновку про необхідність виділити у власність позивачам та відповідачу по 1/3 частини квартири.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивні вимоги судом задоволено, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати зі сплаті судового збору в розмірі грн.

Оскільки позивач ОСОБА_1 у відповідності до п.10 ч.1 ст. 5 ЗУ « Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі

Керуючись статтями 12, 13, 7, 10, 76-81, 133, 141, 263-265. 286 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного сумісного майна задовольнити.

У порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю, визнати за:

визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 056,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 6 056,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду до Київського апеляційного суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНЛКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 ;

позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;

відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_6 та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_7 .

Суддя М.П. Одарюк