КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Кафідова О.В.
№ 22-з/824/1251/2025
У Х В А Л А

м. Київ Справа № 761/21269/24

30 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Проценко Миколи Миколайовича про забезпечення позовуу цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора, запису про право власності, витребування майна,-

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просила:

- скасувати рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Міністерства юстиції України Гуляєва О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 12292593 від 09 квітня 2014 року;

- скасувати запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який проведений 18 березня 2014 року реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Кендзьорою В.Я., номер запису про право власності 5311342; реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 00;

- витребувати від відповідача2 на користь позивача квартиру АДРЕСА_1 ;

- стягнути судові витрати у розмірі 437 562, 40 грн., що складаються з 17 562, 40 грн. - судового збору та 420 000, 00 грн. - витрат на професійну правничу допомогу.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 18 липня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 , про скасування рішення державного реєстратора, запису про право власності, витребування майна, - залишено без задоволення.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 вересня 2025 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі, також порушила питання про поновлення процесуального строку на апеляційне оскарження.

22 вересня 2025 року до Київського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Проценко М.М. надійшла заява про забезпечення позову.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 27 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали Договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кірюховою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 2759, згідно умов якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

На даний час в квартирі АДРЕСА_1 постійно проживають: ОСОБА_1 - позивач, ОСОБА_6 - син позивача, ОСОБА_7 - дочка сина позивача, ОСОБА_8 - внук позивача, ОСОБА_9 - син позивача.

Вказує на те, що на даний момент періодично вчинялися різноманітні дії щодо проникнення/входження/вселення в квартиру АДРЕСА_1 , в якій постійно проживає позивач ОСОБА_1 з членами своєї сім`ї різними третіми особами, які представлялися орендарями, користувачами чи охоронцями квартири АДРЕСА_1 і діяли від імені ОСОБА_5 або її спадкоємця ОСОБА_3 та виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї з даної квартири.

Вважають, що належним і допустимим заходом забезпечення позову буде заборонити ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти дії щодо проникнення/входження/вселення в квартиру АДРЕСА_1 та дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї з квартири АДРЕСА_1 .

Вказує на те, що без вжиття вказаних заходів забезпечення позову ОСОБА_1 та членів її сім`ї можуть незаконно виселити з квартири АДРЕСА_1 або інші особи можуть незаконно проникнути/вселитися в квартиру і чинити перешкоди у володінні і користуванні квартирою, що призведе до неможливості нормально її використовувати навіть у разі винесення позитивного рішення про витребування квартири в даному спорі, що призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову без нових звернень до суду (усунення перешкод у користуванні, вселення).

З огляду на вище викладене просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти дії щодо проникнення/входження/вселення в квартиру АДРЕСА_1 та дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї з квартири АДРЕСА_1 .

Перевіривши матеріали справи, доводи заяви про забезпечення позову, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Проценко М.М. про забезпечення позову не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що Квартира АДРЕСА_1 на праві приватної власності належала ОСОБА_1 на підставі договову купівлі-продажу квартири, посвідченого 14 липня 2005 року приватним нотаріусом КМНО Левицьким Р.В., реєстровий № 4318.

26 серпня 2011 року ОСОБА_2 (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник) уклали Договір позики грошей, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г. 26 серпня 2011 року, зареєстрований в реєстрі за № 731, відповідно до пункту 1 якого Позичальник отримала від Позикодавця, а Позикодавець передав у власність Позичальнику, грошові кошти в сумі 4 782 900 гривень 00 копійок, що на день передачі грошових коштів відповідало еквівалентові суми 600 000 доларів США за курсом Національного Банку України, без нарахування відсотків, які Позичальник отримала до підписання договору і зобов?язалася повернути у такій же кількості у строк до 26 серпня 2012 включно.

Того ж дня, 26 серпня 2011 року, ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_1 (Іпотекодавець) уклали Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 732, відповідно до якого Іпотекодавець передала, а Іпотекодержатель прийняв в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим Договором, квартиру АДРЕСА_1 , з метою забезпечення належного виконання зобов?язання ОСОБА_1 за вказаним Договором про позику грошей.

3 серпня 2012 року сторони уклали Договір про внесення змін до Договору про позику грошей, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 721.

3 серпня 2012 року сторони уклали Договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 722

18 березня 2014 року відповідач1 звернувся до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За наслідком розгляду вказаної заяви та доданих до неї документів, 9 квітня 2014 року, державним реєстратором Департаменту державної реєстрації Міністерства юстиції України Гуляєвим О.О. прийнято рішення № 12292593, відповідно до якого вирішено провести державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Державна реєстрація права власності на квартиру була проведена 18 березня 2014 року державним реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Кендзьорою В.Я., номер запису про право власності 5311342, реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 00.

Надалі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір від 20 жовтня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 742, відповідно до пункту 1 якого сторони підтвердили та визнали повне виконання зобов?язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 за Договором іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 732 із змінами внесеними Договором про внесення змін до договору іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 722, оскільки ОСОБА_2 згідно статті 37 Закону України «Про іпотеку» задовольнив забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 .

Крім того, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір купівлі - продажу квартири від 20 жовтня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 743, згідно умов якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

10 червня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Угоду про партнерство та інвестування, відповідно до умов якої позивач забезпечила відповідачу1 участь у бізнес-проекті пов?язаному з орендою нерухомого майна.

11 червня 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір про розірвання договору купівлі - продажу квартири від 20 жовтня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Григорян Д.Г., зареєстрований в реєстрі за № 625.

01 липня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали Договір найму квартири АДРЕСА_1 , відповідно до умов якого позивач отримала від відповідача1 у строкове, платне користування вказану квартиру до 29 червня 2024 року.

27 грудня 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали Договір купівлі - продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Кірюховою Н.С., зареєстрований в реєстрі за № 2759, згідно умов якого ОСОБА_2 передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .

Відповідно до Договору іпотеки від 02 червня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Швець Р.О., за реєстраційним № 1894, спірна квартира перебуває в іпотеці; номер запису обтяження 15837981 від 15 грудня 2021 року; іпотекодержатель ОСОБА_4 ; іпотекодавець ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 померла.

З матеріалів спадкової справи № 17/2023 вбачається, що відповідач 2 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_10 , проте, не зареєстрував право власності на квартиру, оскільки на квартиру накладено арешт ухвалою Печерського районного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 757/62817/21-к.

Відповідно до п.1, 2, 3 ч.1 ст.152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається: до подання позовної заяви; одночасно з пред`явленням позову; після відкриття провадження у справі.

За ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, звертаючись до суду з позовом, позивач просила суд:

скасувати рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Міністерства юстиції України Гуляєва О.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 12292593 від 09 квітня 2014 року;

скасувати запис про право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який проведений 18 березня 2014 року реєстратором Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Кендзьорою В.Я., номер запису про право власності 5311342; реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна 00;

витребувати від відповідача2 на користь позивача квартиру АДРЕСА_1 ;

З матеріалів спадкової справи № 17/2023 вбачається, що відповідач2 є спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_10 , проте, не зареєстрував право власності на квартиру, оскільки на квартиру накладено арешт ухвалою Печерського районного суду від 30 листопада 2021 року у справі № 757/62817/21-к.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте, згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки одо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 року у справі №753/22860/17 (провадження №14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Цей спір стосується, зокрема, майнових прав на частину будинку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2024 року у справі №754/5683/22 (провадження №14-28цс23) зазначено, що жодних обмежень щодо застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. Тому Велика Палата Верховного Суду констатує, що як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред`явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір, щодо визнання незаконними та скасування рішень, витребування квартири з чужого незаконного володіння.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2021 року у справі № 757/62817/21-к було накладено арешт на спірну квартиру.

Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №567/459/23 від 24.07.2024 року, арешт, як заборона на право розпоряджатися майном, включає і обмеження на розпорядження таким майном. Тому при накладенні арешту на майно вжиття додаткових заходів забезпечення, направлених на обмеження розпорядження таким майном, не є необхідним.

Також, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у справі №908/2382/21 від 17.06.2022 року, та у справі №504/3408/22 від 14.02.2024 року, арешт майна, як спосіб забезпечення позову, передбачає накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.

Звертаючись із заявою про забезпечення позову, щодо заборони ОСОБА_3 та іншим особам вчиняти дії щодо проникнення/входження/вселення в квартиру АДРЕСА_1 та дії щодо виселення ОСОБА_1 та членів її сім`ї з квартири АДРЕСА_1 , та враховуючі заявлені позовні вимоги, а саме в частині витребування майна з чужого незаконного володіння, обраний стороною позивача спосіб забезпечення позову не є необхідним та співмірним з предметом позовних вимог в даній справі.

Крім того, долучений до заяви про забезпечення позову відеозапис не є належним доказом протиправних дій відповідача.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів приходить до висновків про відсутність підстав для задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Проценко М.М. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора, запису про право власності, витребування майна.

Керуючись, ст.ст. 149, 150,152, ЦАК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Проценко Миколи Миколайовичапро забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_4 про скасування рішення державного реєстратора, запису про право власності, витребування майна відмовити.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: