Єдиний унікальний номер справи 333/2460/20
Номер провадження 4-с/333/20/25
УХВАЛА

іменем України

02 жовтня 2025 року місто Запоріжжя

Комунарський районний суд міста Запоріжжя
у складі: за участю: головуючого судді секретаря судового засідання представника скаржника адвоката приватного виконавця Стоматова Е.Г. Бережної Д.О. Железняка В.К. Коциняна М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця, стягувач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),боржник: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович (вул. Сталеварів, буд. 13, прим. 33, м. Запоріжжя, 69035),

ВСТАНОВИВ:

16 червня 2025 року до суду надійшла скарга представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Железняка Віктора Кузьмича на дії приватного виконавця, просить суд: визнати протиправними та скасувати: постанову про відкриття виконавчого провадження 78213604 від 29.05.2025 р.; постанову від 29.05.2025 р. у виконавчому провадженні 78213604 про стягнення основної винагороди 32 724,15 грн; постанову від 29.05.2025 р. у виконавчому провадженні 78213604 про стягнення мінімальних витрат виконавчого провадження 395,00 грн, ухвалені приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном Меружаном Оганесовичем за виконавчим листом Комунарського районного суду м. Запоріжжя у цивільній справі № 333/2460/20. Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича у триденний строк з дня одержання ухвали суду вчинити належні дії для скасування всіх обмежувальних заходів, нарахованої винагороди та інших нарахованих платежів у виконавчому провадженні 78213604 і повідомити про їх вчинення ОСОБА_1 та суд у зазначений строк. Стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коциняна Меружана Оганесовича на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати при їх наявності згідно наданих платіжних документів.

Скарга мотивована тим, 01.07.2024 р. Комунарський районний суд м. Запоріжжя розглянув цивільну справу № 333/2460/20 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 за договором позики від 27.11.2016 р. борг розміром 249 750,00 грн; 3 % річних розміром 22 346,71 грн і втрат від інфляції розміром 249 750,00 грн; про звернення стягнення на предмет іпотеки на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , та ухвалив рішення про задоволення позову наступного змісту: «Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 327 241 гривень 51 копійку за договором позики, укладеним 23 листопада 2016 р. за р. № 5961, що складається з: основної суми боргу в розмірі 249 750,00 грн., 3% річних в розмірі 22 346,71 грн., та індексу інфляції від прострочених сум в розмірі 55 144,80 грн. У рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: квартиру, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частці, на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що визначена у договорі іпотеки від 26.11.2016 року №5962, в сумі 249750 гривень. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 2884 гривні 96 копійок з кожного». 03.12.2024 р. Запорізький апеляційний суд ухвалив постанову за апеляційною скаргою ОСОБА_1 наступного змісту: «Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити задовольнити частково. Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 01 липня 2024 року у цій справі змінити, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та виключивши із резолютивної частини рішення вказівку про солідарне стягнення з відповідачів судового збору. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін». Рішення набрало законної сили 03.12.2024 р. 29.05.2025 р. приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович (далі за текстом: Виконавець) ухвалив постанову про відкриття виконавчого провадження № 78213604, за змістом якої: - ОСОБА_1 визнаний боржником у виконавчому провадженні; - на ОСОБА_1 покладені обов`язки боржника: протягом 5 робочих днів подати декларацію про доходи та майно та попередити боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення в неї завідомо неправдивих відомостей.

Окрім того, на підставі вказаної постанови Виконавець 29.05.2025 р. прийняв постанови:

постанову про стягнення з боржника основної винагороди: стягнути з боржника ОСОБА_1 основної винагороди 32 724,15 грн;

постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження: стягнути з боржника ОСОБА_1 мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 395,00 грн.

ОСОБА_1 вважає ухвалені Виконавцем всі три постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню, оскільки він ( ОСОБА_1 ) не є боржником за судовими рішеннями у справі у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження». За приписами ст. 15 ч. 1-4 Закону України «Про виконавче провадження»: «1. Сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. 2. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. 3. За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, що приймаються судами у справах, які розглядаються в порядку цивільного, адміністративного та господарського судочинства, стягувачем виступає державний орган, за позовом якого судом прийнято відповідне рішення. 4. За рішеннями про стягнення в дохід держави коштів або вчинення інших дій на користь чи в інтересах держави, прийнятими у справах про адміністративні правопорушення, та за рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, стягувачем виступає державний орган, який прийняв відповідне рішення або за матеріалами якого судом прийнято відповідне рішення. За рішеннями, прийнятими у кримінальних провадженнях, якими призначено покарання у виді штрафу, стягувачем є уповноважений орган з питань пробації. За рішеннями про стягнення судового збору, про накладення штрафу (як засобу процесуального примусу) стягувачем є Державна судова адміністрація України. Ухваленими судовими рішеннями на ОСОБА_1 не покладені будь-які обов`язки по сплаті грошей чи вчиненні певних дій, в т.ч. щодо предмета іпотеки: квартири за адресою: АДРЕСА_4 . Більше того, за змістом ухвалених судових рішень ОСОБА_1 неспроможний виконати судові рішення добровільно (право добровільного виконання судових рішень для боржника передбачено приписами Закону України «Про виконавче провадження»), а також неспроможний впливати на виконання ухвалених судових рішень у виконавчому провадженні. Виконання судових рішень відбуватиметься поза волею та бажаннями ОСОБА_1 і незалежно від дій чи бездіяльності ОСОБА_1 . Однак при цьому за вимогою Виконавця Головненко О.М. має сплатити Виконавцю ще основну винагороду в сумі 32 724,15 грн та мінімальні витрати виконавчого провадження в сумі 395,00 грн. Виконавець при ухваленні постанов не дотримався вимог законодавства, зазначених у вказаній нормі права, внаслідок чого ухвалив незаконні постанови з грубим порушенням прав та інтересів ОСОБА_1 . Викладені обставини та зазначені підстави свідчать про незаконність та про неправомірність оскаржуваних постанов Виконавця, які підлягають скасуванню, та внаслідок їх скасування у Виконавця виникає обов`язок скасувати всі обмежувальні заходи та нараховану собі винагороду тощо.

Ухвалою Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 17 червня 2025 року відкрито провадження по справі та витребувано від приватного виконавця копію виконавчого провадження № 78213604.

23 червня 2025 року на адресу суду від приватного виконавця Коцинян М.О. надійшло виконавче провадження № 78213604.

02 липня 2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшли письмові заперечення проти скарги ОСОБА_1 .. В обґрунтування зазначено, що приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Коциняном Меружаном Оганесовичем, відповідно до положень статей 3, 4, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження», 29.05.2025 на підставі заяви стягувача ОСОБА_2 (далі - стягувач) про примусове виконання рішення, відносно боржника ОСОБА_1 , відкрито виконавче провадження №78213604 з виконання виконавчого листа, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 28.05.2025 на примусове виконання рішення від 01.07.2024 (з урахуванням постанови Запорізького апеляційного суду від 03.12.2025) у справі №333/2460/20 про: «У рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: квартиру, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частці, на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.», про що винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Виконавчий лист виданий 28.05.2025 на виконання рішення у справі №333/2460/20 оформлений належним чином у відповідності до вимог статті 4 Закону №1404-VIII, статей 266, 431 ЦПК України, зокрема, у графі «Боржник» зазначено: « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_5 ». Згідно заяви стягувача виконавчий документ пред`явлений на виконання рішення суду у справі №333/2460/20 в частині виконання у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки 1/2 частку квартири загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить боржнику ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності. Імперативними приписами пункту 3 частини п`ятої статті 19 Закону №1404-VIII боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Отже, пунктом 2 постанови від 29.05.2025 про відкриття виконавчого провадження №78213604 було зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати до приватного виконавця декларацію про доходи та майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Того ж дня, 29.05.2025, на підставах, у спосіб і порядок, визначений Законом №1404-VIII, статті 31 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (далі Закон №1403-VIII), одночасно з відкриттям виконавчого провадження приватним виконавцем у виконавчому провадженні №78213604, було винесено: - про стягнення з боржника основної винагороди; - постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження. Копія постанови від 29.05.2025 про відкриття виконавчого провадження №78213604 з додатком зазначених вище постанов від 29.05.2025, у спосіб визначений статтею 28 Закону №1404-VIII, 30.05.2025 направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що підтверджується самим скаржником та доданою до матеріалів скарги копією конверта поштового відправлення за №290. На цей час у приватного виконавця на виконанні перебуває виконавче провадження №77213801, відкрите 14.02.2025 на підставі заяви стягувача відносно боржника ОСОБА_3 , з виконання виконавчого листа, виданого Комунарським районним судом міста Запоріжжя 28.05.2025 на примусове виконання рішення від 01.07.2024 (з урахуванням постанови Запорізького апеляційного суду від 03.12.2025) у справі №333/2460/20. Виконавчий лист виданий 20.12.2024 на виконання рішення у справі №333/2460/20 оформлений належним чином у відповідності до вимог статті 4 Закону №1404-VIII, статей 266, 431 ЦПК України, зокрема, у графі «Боржник» зазначено: « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_6 ». Отже, зазначений виконавчий документ пред`явлений на виконання рішення суду у справі №333/2460/20 в частині виконання: «Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму боргу в розмірі 327 241 гривень 51 копійку (триста двадцять сім тисяч двісті сорок одну гривню п`ятдесят одну копійку) за договором позики, укладеним 23 листопада 2016 р. за р. № 5961, що складається з: основної суми боргу в розмірі 249750,00 грн., 3% річних в розмірі 22 346,71 грн., та індексу інфляції від прострочених сум в розмірі 55 144,80 грн.», у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки 1/2 частку квартири загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить боржнику ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності. Щодо процесуального статусу іпотекодателя (майнового поручителя) у справі про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, способу і порядку примусового виконання рішень. Виконавче провадження №78213604 відкрито на примусове виконання рішення у цивільній справі №333/2460/20, яким задоволено позовні вимоги позивача - ОСОБА_2 до відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки. Отже, очевидним і таким, що не потребує доказування є факт участі скаржника ОСОБА_1 у цивільному процесі по справі №333/2460/20 у процесуальному статусі «відповідача». У свою чергу, відповідно до частин першої та другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону №1404-VIII сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення. У свою чергу, частиною другою статті 4 Закону №1404-VIII встановлено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним. В силу вимог пункту 1 частини другої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Так, статтею першою Закону України «Про іпотеку» (далі Закон №898-IV), зокрема, визначено: боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи боржника. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. В силу положень статті 33 Закону №898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. У випадках, коли ухвалене судом рішення підлягає примусовому виконанню, за законом на стадії виконавчого провадження сторони судового провадження набувають статусу сторін виконавчого провадження, при цьому, у позовному провадженні «позивач» (за умови ухвалення рішення на його користь) набуває статусу «стягувача», тоді як, у такому випадку, «відповідач» набуває статусу «боржника». У справі, що розглядається скаржник не мав би процесуального статусу «боржника» у виконавчому провадженні виключно за умов, якби не брав участь у цивільній справі №333/2460/20 у статусі «відповідача» (тобто особи, до якої позивач заявив майнові вимоги), а також, якби ухваленим рішенням, яке набрало законної сили, не було встановлено спосіб і порядок його виконання шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, 1/2 частина якого належить ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності. З огляду на наведене, безпідставними та не обґрунтованими є доводи скаржника, з посиланням на приписи статті 15 Закону №1404-VIII, що він не є «боржником» у виконавчому провадженні №78213604, оскільки «Ухваленими судовими рішеннями на ОСОБА_1 не покладені будь-які обов`язки по сплаті грошей чи вчиненні певних дій, в т.ч. щодо предмета іпотеки: квартири за адресою: АДРЕСА_4 .» Щодо права боржника на добровільне виконання рішення суду Однією з фундаментальних засад судочинства та конституційних цінностей закріплених в Конституції України визначено обов`язковість судових рішень (пункт 9 статті 129 Конституції України). Імперативною нормою статті 129-1 Конституції України встановлено, що суд ухвалює рішення іменем України

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Початком примусового виконання відповідного виконавчого документу є подання стягувачем відповідної заяви про примусове виконання рішення, що є наслідком відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення шляхом винесення постанови, в тому числі про стягнення основної винагороди із зазначенням відсотка суми, що підлягає стягненню.

Отже, спеціальний закон (Закон №1404-VIII) прямо пов`язує початок примусового виконання рішення з моментом винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і не містить жодних положень про добровільне виконання рішення боржником після початку його примусового виконання, оскільки добровільне виконання боржником рішення суду можливо виключно до моменту звернення стягувача із заявою про примусове виконання такого рішення в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», адже виконання рішення суду є безумовним конституційним обов`язком, а не правом боржника. Приватний виконавець наголошує, що у даному випадку «можливість виконувати рішення суду у добровільному порядку», а точніше конституційний обов`язок, виник у боржника з моменту набрання рішенням суду законної сили.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав вимоги скарги та просив її задовольнити на підставі доводів зазначених у ній.

У судовому засіданні приватний виконавець заперечував, щодо задоволення вимог, оскільки відсутні підставі. Підтримав доводи зазначені у письмових запереченнях на скаргу.

У судове засідання стягувач та боржник ОСОБА_3 не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомленні своєчасно та належним чином, причини неявки суду невідомі. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи суду надано не було.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та надані докази, дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частинами першою та другою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень (стаття 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією

або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 липня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 327 241 гривень 51 копійку за договором позики, укладеним 23 листопада 2016 р. за р. № 5961, що складається з: основної суми боргу в розмірі 249 750,00 грн., 3% річних в розмірі 22 346,71 грн., та індексу інфляції від прострочених сум в розмірі 55 144,80 грн. У рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: квартиру, загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить гр. ОСОБА_3 , гр. ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності, кожному по 1/2 частці, на підставі дублікату договору купівлі-продажу квартири, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною, що визначена у договорі іпотеки від 26.11.2016 року № 5962, в сумі 249 750 гривень. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 2 884 гривні 96 копійок з кожного.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 грудня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Комунарського районного суду міста Запоріжжя від 01 липня 2024 року у цій справі змінено, визначено початкову ціну продажу предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій та виключивши із резолютивної частини судового рішення вказівку про солідарне стягнення з відповідачів судового збору. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.

28 травня 2025 року видано виконавчий лист.

28 травня 2025 року ОСОБА_2 подала заяву про примусове виконання рішення.

29 травня 2025 року постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Коцинян М.О. відкрито виконавче провадження № 78213604 та визначено розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, стягнуто з ОСОБА_1 основну винагороду.

Відповідно до ст.. 4 ЗУ «Про виконавче провадження» зазначені вимоги до виконавчого документа, а саме:

1. У виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності);

реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

2. У разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Виконавчий лист виданий 28.05.2025 на виконання рішення у справі №333/2460/20 оформлений належним чином у відповідності до вимог статті 4 ЗУ «Про виконавче провадження», статей 266, 431 ЦПК України.

Згідно заяви ОСОБА_2 виконавчий документ пред`явлений на виконання рішення суду у справі №333/2460/20 в частині виконання у спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки 1/2 частку квартири загальною площею 42,4 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , яка належить боржнику ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.

Відповідно до пункту 3 частини 5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом п`яти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронні гаманці в емітентах електронних грошей, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України. Отже, пунктом 2 постанови від 29.05.2025 про відкриття виконавчого провадження №78213604 було зобов`язано боржника протягом 5 робочих днів подати до приватного виконавця декларацію про доходи та майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Копія постанови від 29.05.2025 про відкриття виконавчого провадження №78213604 з додатком зазначених вище постанов від 29.05.2025, у спосіб визначений статтею 28 Закону України «Про виконавче провадження».

30.05.2025 направлено боржнику рекомендованим поштовим відправленням за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що підтверджується самим скаржником та доданою до матеріалів скарги копією конверта поштового відправлення за №290.

Виконавче провадження №78213604 відкрито на примусове виконання рішення у цивільній справі №333/2460/20, яким задоволено позовні вимоги позивача - ОСОБА_2 до відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В силу приписів частини 1 статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. Відповідно до частин першої та другої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Сторони у цивільному процесі - це особи, правовий спір яких вирішується у суді, які мають юридичну заінтересованість у результатах справи, наділені комплексом цивільних процесуальних прав та обов`язків, необхідних для захисту своїх прав та законних інтересів, а також для здійснення судової діяльності.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Частинами 1,2 статті 50 ЦПК України, зокрема, встановлено, що позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів; права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави. Відповідно до частини першої статті 266 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

ОСОБА_1 у цивільному процесі по справі №333/2460/20 перебував у процесуальному статусі відповідача.

Відповідно до частин 1,2 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог частин 1,3,5 статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Якщо судове рішення прийнято на користь декількох позивачів або проти декількох відповідачів, або якщо виконання повинно бути проведено в різних місцях чи рішенням передбачено вчинення кількох дій, видаються декілька виконавчих листів, у яких зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати судове рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчим провадженням як завершальною стадією судового провадження і примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) вважається сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно із частиною 1,2 статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.

Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у разі якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, а також якщо належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, чи резолютивною частиною рішення передбачено вчинення кількох дій, у виконавчому документі зазначаються один боржник та один стягувач, а також визначається, в якій частині необхідно виконати таке рішення, або зазначається, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

В силу вимог пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Так, статтею 1 Закону України «Про іпотеку», зокрема, визначено: боржник - іпотекодавець або інша особа, відповідальна перед іпотекодержателем за виконання основного зобов`язання; іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання свого зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи боржника.

Абзацом 1 статті 11 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

В силу положень статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону (частина 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 4 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень частини першої статті 41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на електронних аукціонах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Отже, виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. У випадках, коли ухвалене судом рішення підлягає примусовому виконанню, за законом на стадії виконавчого провадження сторони судового провадження набувають статусу сторін виконавчого провадження, при цьому, у позовному провадженні «позивач» (за умови ухвалення рішення на його користь) набуває статусу «стягувача», тоді як, у такому випадку, «відповідач» набуває статусу «боржника».

Процесуальний закон та спеціальний закон, який регулює підстави, порядок та спосіб примусового виконання судових рішень, іншого визначення для сторін судового процесу у позовному провадженні та його завершальної стадії виконавчого провадження, не передбачає.

З огляду на наведене, безпідставними та не обґрунтованими є доводи скаржника, з посиланням на приписи статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», що він не є боржником у виконавчому провадженні №78213604.

Відповідно до ч. 3 ст. 451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 10, 18, 447-451, 453 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) на дії приватного виконавця, стягувач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ),боржник: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 ), приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Коцинян Меружан Оганесович (вул. Сталеварів, буд. 13, прим. 33, м. Запоріжжя, 69035) залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду протягом 15 /п`ятнадцяти/ днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст судового рішення складено 03 жовтня 2025 року.

Суддя Комунарського районного суду

міста Запоріжжя Е.Г. Стоматов