ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

30 вересня 2025 року

м. Харків

справа №638/10216/24

провадження № 22-ц/818/3084/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського національного медичного університету про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії за апеляційною скаргою Харківського національного медичного університету на рішення Дзержинського районного суду м.Харків від 31 березня 2025 року, постановлене під головуванням судді Невеніцина Є.В., -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківського національного медичного університету щодо ненадання своєчасно результату тестування від 18.08.2023 та ненадання копії виконаних тестових завдань для можливості оскарження; зобов`язання відповідача надати копію виконаних тестових завдань від 18.08.2023 відповідно до наданого звернення від 17.08.2023, зареєстрованого за №47-В.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харків від 31 березня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії посадових осіб Харківського національного медичного університету щодо ненадання копії виконаних тестових завдань ОСОБА_1 від 18.08.2023. Зобов`язано посадових осіб Харківського національного медичного університету надати ОСОБА_1 копії виконаних нею тестових завдань від 18.08.2023 відповідно до наданого звернення, зареєстрованого за №47-В від 18.08.2023. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківський національний медичний університет просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає, що даний спір з урахуванням підстав та предмета позову мав розглядатися за правилами адміністративного судочинства України, у зв`язку з цим рішення суду підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі. Також відповідач вважає помилковим твердження суду першої інстанції щодо обрання способу захисту порушеного права позивачки. Суд не навів будь-якої норми цивільного законодавства, якою керувався, ухвалюючи судове рішення та задовольняючи позовні вимоги в обраний позивачкою спосіб. Зазначає, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги щодо надання виконаних позивачкою тестових завдань від 18.08.2023 року зобов`язав посадових осіб надати позивачці їх копії. Разом з тим неможливо виконати рішення суду у зазначений спосіб, оскільки результати тестування зберігаються лише один рік. Також судом першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки невстановленого кола посадових осіб Харківського національного медичного університету та одночасно зобов`язано їх вчинити певні дії, проте таких посадових осіб судом не було залучено до участі у справі у відповідному процесуальному статусі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності протиправних дій відповідача під час надання відповіді на інформаційні запити, чим порушив право позивача на інформацію стосовно неї.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 18.08.2023 року позивач проходила тестування для претендентів на поновлення на навчання до Харківського національного медичного університету.

Згідно індивідуальної відомості оцінювання №6 ОСОБА_1 18.08.2023 року склала тестування з результатом 19 вірних відповідей з 60 завдань, що становить 31,7% від загальної кількості питань.

Позивач зверталася до відповідача із заявою про видачу їй копії виконаних тестових завдань, які були надані їй 18.08.2023 року в якості іспиту.

29.08.2023 року за вих.№01-17/47-В проректор з науково-педагогічної роботи повідомив, що 18.08.2023 року позивач пройшла тестування для претендентів на поновлення. З урахуванням введення військового стану в країні, для забезпечення безпеки претендентів на поновлення, тестування проводилося в дистанційному режимі з використанням інформаційно-комунікативних технологій, що унеможливлює надання позивачу на руки копій тестових завдань.

01.09.2023 року позивач повторно звернулася до відповідача з проханням видати роздруковані тестові завдання від 18.08.2023 року у паперовому вигляді.

Листом від 29.09.2023 року №01-17/53-В позивачу повідомлено, що тестування не передбачає виведення на екран інформації щодо вірної/невірної відповіді претендента, результати відповідей знаходяться у хмарному середовищі Інформаційно-освітнього порталу «Зовнішня навчальна платформа ХНМУ «Moodle». Відповідно до чинного законодавства, немає нормативно-правових документів, які б надавали право роздруковувати тестові завдання претендента на поновлення та надсилати їх в паперовому варіанті Укрпоштою. Функціоналом системи дистанційного навчання ХМНУ «Moodle», яка використовується для тестування на поновлення, не передбачено роздруківку наповнення бази питань та відповідей.

Як на підставу позовних вимог ОСОБА_1 посилалась на те, що з 01.09.2010 року була зарахована на 1 курс навчання Харківського національного медичного університету за освітньою програмою «Медицина» спеціальність 222 «Медицина» освітній ступінь «Магістр». Наказом Харківського національного медичного університету від 01 лютого 2013 року «Про відрахування студентів» №84-С, була відрахована зі складу студентів 3 курсу за невиконання навчального плану. 18.08.2023 року позивач проходила тестування для претендентів на поновлення і одночасно надала заяву про видачу їй копії виконаних тестових завдань, на яку надійшла відповідь про неможливість надання копій виконаних тестових завдань. У зв`язку з цим просила визнати протиправними дії посадових осіб Харківського національного медичного університету щодо ненадання своєчасно результату тестування від 18.08.2023 року та не надання копії виконаних тестових завдань для можливості оскарження та зобов`язати посадових осіб Харківського національного медичного університету надати копію виконаних тестових завдань відповідно до наданого звернення від 17.08.2023 року зареєстрованого за №47-В від 18.03.2023 року.

На підставі частини третьої статті 32 Конституції України кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею.

Відповідно до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Згідно із ч. 1 ст. 5. Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів.

Статтею 1 Закону України «Про інформацію» визначено, що інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді;

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про інформацію» ніхто не може обмежувати права особи у виборі форм і джерел одержання інформації, за винятком випадків, передбачених законом.

За положенням абзацу 2 частини другої статті 11 Закону України «Про інформацію» кожному забезпечується вільний доступ до інформації, яка стосується його особисто, крім випадків, передбачених законом.

Зі змісту наведених правових норм вбачається, що обмеження права особи на отримання в органах державної влади, місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях інформацію про себе, розпорядниками якої є відповідні суб`єкти, може бути обмежене лише законом та лише в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку, з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно зі статтею 20 вказаного Закону, за порядком доступу інформація поділяється на відкриту інформацію та інформацію з обмеженим доступом. Будь-яка інформація є відкритою, крім тієї, що віднесена законом до інформації з обмеженим доступом.

Відповідно до статті 21 Закону, інформацією з обмеженим доступом є конфіденційна, таємна та службова інформація.

Конфіденційною є інформація про фізичну особу, а також інформація, доступ до якої обмежено фізичною або юридичною особою, крім суб`єктів владних повноважень. Конфіденційна інформація може поширюватися за бажанням (згодою) відповідної особи у визначеному нею порядку відповідно до передбачених нею умов, а також в інших випадках, визначених законом.

Відносини, пов`язані з правовим режимом конфіденційної інформації, регулюються законом.

Порядок віднесення інформації до таємної або службової, а також порядок доступу до неї регулюються законами.

Положеннями статті 1 Закону України від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР «Про звернення громадян» визначено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

За змістом статті 15 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.

Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Згідно частини 13 статті 44 закону України «Про вищу освіту» прийом до закладів вищої освіти здійснюється на засадах об`єктивності та відкритості. Заклад вищої освіти зобов`язаний створити умови для ознайомлення вступників з ліцензією на здійснення освітньої діяльності, сертифікатами про акредитацію, правилами прийому, відомостями про обсяг прийому за кожною спеціальністю та освітнім рівнем, кількістю місць, виділених для вступу на пільгових умовах.

Відповідно до частини 5 статті 46 Закону України «Про вищу освіту» порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положенням, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Поновлення та переведення здобувачів вищої освіти здійснюється з урахуванням вимог до вступників на відповідні освітні програми.

Відповідальність за забезпечення об`єктивності та відкритості прийому до закладів вищої освіти несуть їх керівники.

За положенням ч. 3 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту», особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, має право на поновлення на навчання в межах ліцензованого обсягу закладу вищої освіти.

Згідно з пунктом 16 Положення про порядок переведення, відрахування та поновлення студентів вищих навчальних закладів, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 15.07.1996 р. № 245 (яке було чинним на час виникнення спірних правовідносин), поновлення до складу студентів здійснюється ректором (директором) вищого закладу освіти незалежно від тривалості.

Пунктом 1 Положення про систему ліцензійних інтегрованих іспитів фахівців вищою освітою напрямів "Медицина" і "Фармація", затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.08.1998 № 251, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 11.09.1998 за № 563/3003, (далі - Положення про ліцензійні інтегровані іспити) передбачено, що система ліцензійних інтегрованих іспитів фахівців з вищою освітою напрямів "Медицина" і "Фармація" призначена визначити відповідність показників якості медичної освіти державним стандартам вищої освіти та встановити мінімальний рівень професійної компетентності, потрібний для присвоєння кваліфікації фахівця відповідного освітньо-кваліфікаційного рівня.

Процедура проведення ліцензійних інтегрованих іспитів регламентована Порядком проведення ліцензійних інтегрованих іспитів, погодженим Міністерством здоров`я України 12.04.2017 (далі Порядок проведення ліцензійних інтегрованих іспитів). Відповідальність за організацію та проведення ліцензійних іспитів покладається на дві сторони: на ректора (директора) ВНЗ та директора Центру тестування. Відповідальність за дотримання порядку проведення ліцензійного іспиту покладається на представника (представників) Центру тестування та уповноваженого представника ВНЗ, затвердженого наказом ректора (директора) відповідного змісту. Бланки відповідей студентів (інтернів), які склали іспит, зберігаються у Центрі тестування впродовж 30 днів з дня оприлюднення результатів іспиту. Бланки відповідей студентів (інтернів), які не склали іспит, зберігаються в Центрі тестування впродовж 1-го року.

Відповідно до вимогстатті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі76,77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Матеріали справи свідчать про те, що відповідач є розпорядником запитуваної позивачем інформації.

Підстави, на які посилається відповідач у відповідях, відмовляючи в задоволенні інформаційного запиту позивача, фактично зводяться до технічної неможливості відповідача це зробити, а не на вимогах законодавства, зокрема Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію».

Слід зазначити, що відповідно до положень Закону України "Про інформацію" інформація - будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Наведене свідчить про те, що інформація, яку просила надати позивач, відображена в електронному вигляді, і може бути надана на відповідний запит за умови і в порядку, визначеному законодавством України, оскільки стосується позивача.

Відповідачем не підтверджено жодним доказом технічну неможливість відтворити в паперовому вигляді копії виконаних позивачем 18.08.2023 тестових завдань.

Враховуючи, що відповідач є утримувачем та розпорядником даної інформації, тому посилання про технічну неможливість відтворити з електронного носія (хмарного середовища) інформацію є безпідставними, оскільки відповідач має доступ до електронного носія інформації, а відтак має можливість відтворити в друкованому вигляді дані, які у ньому зберігаються.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнаня протиправними дії посадових осіб Харківського національного медичного університету щодо ненадання копії виконаних тестових завдань ОСОБА_1 від 18.08.2023 та зобов`язання посадових осіб Харківського національного медичного університету надати ОСОБА_1 копії виконаних нею тестових завдань від 18.08.2023 відповідно до наданого звернення, зареєстрованого за №47-В від 18.08.2023.

Доводи апелянта про неможливість надання зазначеної інформації у зв`язку із спливом строку її збереження не ґрунтується на законі.

Як свідчать матеріали справи тестове завдання було виконано ОСОБА_1 18.08.2023 року. Починаючи з 18.08.2023 року ОСОБА_1 зверталась до відповідача за отриманням інформації.

05.06.2024 року позивач звернулась до суду з даним позовом.

07.06.2024 року було відкрито провадження у справі.

29.07.2024 року Харківський національний університет подав відзив на позовну заяву.

Таким чином, будучи обізнаним про наявність спору, саме відповідач мав вжити заходів для збереження інформації, що є предметом позову, з метою забезпечення виконання рішення у разі задоволення позову.

Також колегією суддів не приймається доводи апелянта стосовно того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки такий спір не носить публічно-правовий характер.

Висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно дост. 375 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.367,368,369,375,381,382,383,384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Харківського національного медичного університету - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харків від 31 березня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 01 жовтня 2025 року.