РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

судді Козирського Є.С.,

секретаря Лепешенкової В.А.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про повернення авансу,-

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2024 року позивач ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 5000 доларів США, які були передані в рахунок розрахунку за придбання дачі в ДК "Румб" та судові витрати.

На підставі витягу автоматизованої системи документообігу Київського районного суду м. Одеси для розгляду справи призначено головуючого суддю Куриленко О.М.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2024 року матеріали справи були передані на розгляд до Овідіопольського районного суду Одеської області за підсудністю.

На підставі витягу автоматизованої системи документообігу Овідіопольського районного суду Одеської області для розгляду справи призначено головуючого суддю Козирського Є.С.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 21 жовтня 2024 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 20 січня 2025 року було продовжено строк підготовчого провадження.

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2025 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позов мотивовано тим, що у листопаді 2022 року відповідач ОСОБА_4 , маючи ключи від дачного будинку, що розташований у Дачному кооперативі «Румб» та належить члену цього кооперативу ОСОБА_5 , показала його ОСОБА_3 та як довірена особа ОСОБА_5 запропонувала ОСОБА_3 придбати його.

В подальшому відповідач ОСОБА_7 надала їй телефон ОСОБА_6 , який є чоловіком ОСОБА_5 , для перемовин щодо умов укладення договору купівлі-продажу дачного будинку та проведення розрахунків, оскільки подружжя перебувало за межами України.

Чоловік ОСОБА_3 почав перемовини з чоловіком ОСОБА_5 з приводу купівлі-продажу дачного будинку, у зв`язку з чим 01 грудня 2022 року ОСОБА_3 передала

ОСОБА_4 , а остання отримала від неї 5000 (п`ять тисяч) доларів США в рахунок майбутнього розрахунку за його купівлю, про що надала позивачці розписку.

В подальшому, вони не домовилися щодо умов передачі дачного будинку у власність та способу розрахунків за нього, оскільки під час перемовин з`ясувалося, що з`ясувалося, що ОСОБА_6 не є власником дачного будинку, а ОСОБА_5 користується ним як член Дачного кооперативу «Румб» і у неї відсутні правовстановлюючі документи на будинок, що перешкоджає нотаріальному посвідченню договору купівлі-продажу, та ними було запропоновано ОСОБА_3 набути право власності на нього у спосіб, не передбачений законодавством, а саме вступити у члени Дачного кооперативу «Румб» та отримати цей будинок у користування. Вартість будинку становила 80 000 (вісімдесят тисяч) доларів США, яку вони бажали отримати готівкою, а ОСОБА_3 та її чоловік бажали розрахуватися безготівкова, а тому укладення договору між ними не відбулося.

Також позивач зазначала, що відсутність домовленостей з ОСОБА_6 щодо умов передачі дачного будинку та способу розрахунків за нього означає, що договір купівлі-продажу є неукладеним, тобто таким, що не відбувся та не існує як юридичний факт, а тому і не створює прав і обов`язків для сторін, що обговорювали його умови. Зазначена обставина є підставою для повернення ОСОБА_3 коштів у сумі 5000 доларів США, які вона передала ОСОБА_4 в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу.

Також зазначає, що звернулася до ОСОБА_4 , проте вона запропонувала звертатися до ОСОБА_5 , оскільки, за її твердженням, вона кошти передала їй.

Вважає, що відповідач ОСОБА_4 безпідставно набула належні їй кошти у сумі 5000 доларів США та просить стягнути їх з неї на підставі ст.1212 ЦК України.

19 травня 2025 року на адресу суду надійшов відзив представника відповідача адвоката Адабаш С.А. на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову. Відзив мотивований тим, що відповідачка ОСОБА_4 не заперечує, що 01.12.2022 отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 5000 доларів США в якості авансу за продаж ОСОБА_5 її дачного будинку в ДК «Румб». Проте, вона не погоджується, що є особою в розумінні ст.1212 ЦК України, тобто особою, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілої) без достатньої правової підстави і що у неї виникли зобов`язання по поверненню позивачці грошових коштів в розмірі отриманого ОСОБА_5 авансу.

ОСОБА_4 не є власником майна, яке бажала придбати ОСОБА_3 , і аванс за продаж вона особисто не брала, а була лише фактично довіреною особою, яка змогла технічно відправити грошові кошти до Болгарії, де перебувала ОСОБА_5 .

Такі платежі мали відбуватися лише між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ОСОБА_4 юридично не мала відношення до таких платежів і у цих правовідносинах фактично участі не приймала.

В подальшому грошові кошти ОСОБА_4 передала їх посереднику ОСОБА_8 , яка передала ці кошти ОСОБА_5 в Болгарії, а ОСОБА_5 підтвердила факт їх отримання у листуванні з ОСОБА_4 у застосунку «Вайбер», у зв`язку з чим ОСОБА_4 розписку у неї не вимагала.

Представник ОСОБА_9 зазначає, що позивач ОСОБА_3 має право на повернення авансу, але повернути їх має ОСОБА_5 , у якої кошти знаходяться.

Оскільки ОСОБА_4 не зберігає отримані кошти, то у позові до неї слід відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

01 грудня 2022 року ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_3 5000 (п`ять тисяч) доларів США, що підтверджується розпискою, яку відповідачка видала позивачці, а також визнанням цього факту сторонами у відзиві та у судовому засіданні при розгляді справи по суті.

У розписці зазначено, що кошти у цій сумі отримані ОСОБА_4 у рахунок розрахунку за купівлю дачі в ДК «Румб».

Згідно з частиною першої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (частина 2 статті 11 ЦК України).

Отже, у цій справі суд має встановити, які права та обов`язки виникли у позивача та відповідача з приводу передачі та отримання коштів у зазначеній в розписці сумі та на якій правовій підставі, передбаченій законодавством.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, сторона позивача зазначала, що ОСОБА_4 представилася довіреною особою ОСОБА_5 , яка мала ключі та право показу дачного будинку з метою його продажу, а сторона відповідача також підтвердила цей факт, зазначивши, що ОСОБА_4 діяла від імені ОСОБА_5 , показуючи дачний будинок позивачу, та мала право приймати кошти в рахунок розрахунку за його продаж.

Аналізуючи це твердження, суд виходить з того, що довірена особа це особа, яка уповноважена іншою особою (Довірителем) здійснювати від імені останньої певні дії на підставах, передбачених законодавством.

В розумінні частини першої ст.237 ЦК України правовідношення, в якому одна сторона має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє, є представництвом, а згідно з частиною 3 ст.237 ЦК України представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно з частиною 1 ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю, а згідно з частиною 3 ст.244 Ц України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно з частиною 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Отже, з аналізу цих норм законодавство можливо зробити висновок, що повноваження (права) ОСОБА_4 здійснювати (вчиняти) певні дії та/або правочини в інтересах та від імені ОСОБА_5 , зокрема отримувати кошти, мають підтверджуватися або договором, або довіреністю, яка видана на підставі договору, і саме договір та/або довіреність є допустимими доказами для здійснення нею представництва.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила, що вона з ОСОБА_5 договори з визначенням її повноважень щодо дачного будинку не укладала.

Таким чином, правовідносини щодо представництва між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у спосіб, передбачений законодавством, не виникли.

Згідно з частиною другою ст.237 ЦК України не є представником особа, яка хоч і діє в чужих інтересах, але від власного імені, а також особа, уповноважена на ведення переговорів щодо можливих у майбутньому правочинів.

З аналізу змісту розписки, виданої 01.12.2022 ОСОБА_4 позивачці ОСОБА_3 , вбачається, що вона діяла від власного імені, оскільки розписка не містить відомостей, які б надали можливість суду ідентифікувати ОСОБА_5 та/або ОСОБА_6 як осіб, що є продавцями належного їм дачного будинку, а також встановити іншу інформацію стосовно нерухомого майна як можливого об`єкту відчуження та осіб, які є його власниками (володільцями).

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 також пояснила, що угоди з ОСОБА_3 з приводу придбання дачного будинку також не укладалися.

За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.

Згідно з вимогами частини першої та другої ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з частиною першою ст.1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

За змістом цих норм законодавства таке зобов`язання (кондиційне зобов`язання) виникає за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі. Подібний висновок сформульовано Верховним Судом України у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15.

Відсутність правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (подібний висновок викладено у постанові ВС від 20 вересня 2024 року у справі № 628/1203/19).

З паперової копії електронного листування вбачається, що чоловік ОСОБА_3 вів перемовини з чоловіком ОСОБА_5 з приводу купівлі-продажу дачного будинку, докази укладення будь-якого договору (угоди, правочину) за наслідками цих перемовин в матеріалах справи відсутні.

Крім того, в паперовій копії електронного листування між чоловіком ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_5 відсутня інформація, що ОСОБА_3 або її чоловік Вадим передали ОСОБА_6 або його дружині ОСОБА_10 кошти у сумі 5000 доларів США через ОСОБА_4 або обізнані про цей факт безпосередньо від них.

Суд не приймає доводи сторони відповідача, що позивач ОСОБА_3 має право на стягнення коштів не з ОСОБА_4 , а з ОСОБА_5 , оскільки на підставі встановлених фактів суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_4 , приймаючи кошти від позивачки, діяла від власного імені, та за відсутності підстав, передбачених законодавством, зокрема договорів та інших правочинів, що дають їй право отримати кошти у сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США, а відтак саме вона є особою, яка без достатньої правової підстави набула кошти у зазначеній сумі, які підлягають стягненню з неї як належного відповідача на користь ОСОБА_3 .

Передача ОСОБА_4 отриманих коштів ОСОБА_5 не спростовує факт безпідставного набуття відповідачкою коштів та обов`язку повернути їх позивачці ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_3 не пов`язана з третіми особами договірними відносинами і кошти їм безпосередньо не передавала.

Таким чином, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, обставини, наведені позивачем, знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, а відтак позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив 2007 грн. судового збору, а відтак, з урахуванням вищенаведеного понесені позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст. 81, 89, 141, 158 ч.9, 259,263- 265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про повернення авансу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 ) грошові кошти в розмірі 5000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП: НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у розмірі 2007,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02.10.2025 року.

Суддя: Є. С. Козирський