Подільський районний суд міста Полтави
Справа № 553/2690/25
Провадження № 2/553/1322/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.10.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М., за участю представника відповідача Захарова Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №553/2690/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту,

В С Т А Н О В И В:

26.06.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов вмотивований тим, що 10.02.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір № 7568258 про надання споживчого кредиту за власним волевиявленням відповідача, з повним розумінням умов кредитування та усвідомлення відповідальності в Особистому кабінеті на офіційному веб-сайті товариства, з використанням одноразового пароля, який було надіслано на номер мобільного телефону вказаного позичальником при укладанні кредитного договору, що прирівнюється до підписання Договору в паперовій формі власноручним підписом, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов Кредитного договору №7568258 від 10.02.2024 року. Відповідач до укладення Договору отримав цей Договір разом з додатками в електронному вигляді в особистому кабінеті, ознайомився з усіма його умовами та Правилами, що розміщені на сайті Товариства, та є невід`ємною частиною Договору. Згідно умов Кредитного договору, кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування на поточний рахунок Споживача у розмірі 10000,00 грн. Сторони домовились, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом включно із кількістю платежів, їх розмір та періодичність внесення, здійснюється згідно Графіка платежів, крім випадку визначеного умовами кредитного договору. Проте, відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором №7568258 від 10.02.2024 року на загальну суму 35690,00 грн., з яких: 10000,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 25690,00 грн. - заборгованість за відсотками. 27.11.2024 року між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір факторингу №27.11/24-Ф, та ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за Кредитним договором №7568258 від 10.02.2024 року у загальному розмірі 35690,00 грн., сплачений судовий збір 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн.

Ухвалою Подільського районного суду міста Полтави від 04.07.2025 року відкрито провадження у даній справі та справа призначена до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання представник позивача не з`явився, надіслав заяву про розгляду справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечив, надав письмовий відзив, в якому підстави заперечення наступні: Відповідач вважає, що позивач не надав до суду належного та допустимого доказу на підтвердження факту перерахунку коштів на рахунок відповідача, що унеможливлює стягнення заборгованості та процентів, відсутні належні документи на підтвердження переходу права вимоги за кредитним договором до позивача, відповідач ставить під сумнів цілісність та достовірність вказаного кредитного договору як доказу, первісний кредитор мав доступ до електронного файлу Договору від 10.02.2024 року №7568258 і мав змогу в будь-який момент внести будь-які зміни, зокрема щодо строку кредитування, розміру процентної ставки, нарахування процентів здійснено в порушення вимог Закону України «Про споживче кредитування».

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

10.02.2024 року між ТОВ «Авентус Україна» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено електронний договір № 7568258 про надання споживчого кредиту.

Даний кредитний договір містить відмітку про підписання його відповідачем електронним підписом ідентифікатором С4773. Договір містить податковий номер відповідача, паспортні дані, його адресу, електронну адресу, номери мобільних телефонів, та телефон іншої контактної особи за необхідності(а.с.14-23)

Відповідно до Договору, на умовах, встановлених Договором, Товариство надає Споживачу кредит у гривні, а Споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені Договором. Сума кредиту складає 10000,00 грн., строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,20% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 Договору, знижена процентна ставка 1.10% в день. Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок Споживача, уключаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_1 . Дати надання кредиту 10.02.2024 року або 11.02.2024 року.

Факт перерахування ТОВ «Авентус Україна» 10.02.2024 року грошових коштів в сумі 10000,00 грн. на картку ОСОБА_1 підтверджується випискою про рух коштів по банківській картці ОСОБА_1 , наданою АТ КБ Приватбанк. Доказів зворотного відповідач суду не надав.

27.11.2024 між ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Авентус Україна» укладено Договір факторингу № 27.11/24-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Діджи Фінанс» право грошової вимоги до боржників, в тому числі й боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №7568258 від 10.02.2024 року, що підтверджується витягом з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, платіжним доручення про перерахування коштів за вказаним договором факторингу.

Частинами 1 та 2 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Надані позивачем копії договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024, витяг з Додатку №1 до Договору факторингу №27.11/24-Ф від 27.11.2024 року, платіжне доручення банку про перерахування коштів за вказаним договором факторингу є належними та допустимими доказами відступлення прав вимоги у спірних правовідносинах та доказами того, що таке відступлення відбулося, а отже до позивача ТОВ «Діджи Фінанс» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №7568258 від 10.02.2024 року.

Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором №7568258, виконаного ТОВ «Авентус Україна», станом на 26.11.2024 року, заборгованість відповідача за кредитним договором складає загальну заборгованість в розмірі 35690,00 грн. з яких: 10000,00 грн. заборгованість за кредитом, 25690,00 грн. заборгованість за процентами.

Розрахунок розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, наданий позивачем суду, відповідає умовам договору.

Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України.

Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 цього Кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

За приписами статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Статтею 12 зазначеного Закону встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання, відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір містить відмітку про підписання його одноразовим ідентифікатором, який направлявся позичальнику для підписання договору на його мобільний номер телефону, який вказувався ним при реєстрації на сайті як фінансовий, у відповідності до норм статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та статті ст. 207 ЦК України.

Верховний Суд в постанові від 12.01.2021 року по справі № 524/5556/19 підтвердив, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс- повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи касаційної скарги у цій частині.

Таким чином, встановлено, що між позивачем та відповідачем укладено договір споживчого кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними. Будь-яких доказів, про те, що в договір №7568258 від 10.02.2024 року були внесені зміни після підписання сторонами зазначеного Договору, суду не надано, біль того на договорі, окрім дати його укладання, також міститься і час укладання 11:20:03.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим, за розрахунком позивача, утворилася заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 35690,00 грн., з яких: 10 000,00 грн. заборгованість за кредитом, 25690,00 грн. заборгованість за процентами. При цьому проценти нараховані за денною процентною ставкою у розмірі 2,20% та 1,10%

Однак суд не в повній мірі погоджується з наданим розрахунком процентів за користування кредитом у зв`язку з наступним.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.

Згідно з ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року, що набрав чинності 24.12.2023 року, доповнено ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Перехідні положення законопроекту застосовуються, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосуються особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.

Частиною 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

Договір про надання споживчого кредиту був укладений 10.02.2024 року, тобто, після внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», а тому строк дії пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» не поширюється на вказаний кредитний договір.

Таким чином, умова укладеного між сторонами договору щодо встановлення денної процентної ставки у 2,20% та 1.10% в порядку ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемною.

Тому суд розраховує заборгованість за укладеним між сторонами договором, виходячи з встановленої ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальної денної процентної ставки 1%.

Строк кредитування відповідно до договору становить 360 днів, отже, сума процентів за користування кредитом, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 36000,00 грн. (10 000,00 грн. х 1% х 360 днів), тобто в межах строку кредитування. Відповідно до наданого розрахунку ОСОБА_1 здійснив платежі в погашення процентів на загальну суму 10390 грн., отже загальна заборгованість за Договором становить 35610,00 грн. (36000,00 грн. 10390 грн. + 10000,00 грн.)

Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме на загальну суму 35610,00 грн.

Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 6000,00 грн. та суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Також, діючим законодавством передбачено, що при визначенні розміру компенсації суду слід враховувати (а сторонам доводити) розумність витрат, тобто відповідність понесених стороною витрат складності, обсягу та характеру наданої адвокатом (іншим фахівцем) допомоги. На доведення обсягу наданої правової допомоги суду може бути надано як доказ докладний письмовий звіт адвоката у конкретній справі, адресований клієнту.

На підтвердження надання правової допомоги представником позивача надано договір про надання правничої допомоги № 42649746 від 01.01.2025 року, додаткова угода до вказаного договору від 02.04.2025 року, акт №7568258 про підтвердження факту надання правничої допомоги від 31.03.2025 року на загальну суму 6000,00 грн., з яких вартість складання позовної заяви становить 2000,00 грн., правовий аналіз обставин справ та надання правових консультацій 3000,00 грн., формування додатків до позовної заяви 500,00 грн., консультація щодо документів та доказі 500,00 грн.

При цьому, суд зазначає, що чинний ЦПК України встановлює такі критерії визначення та розподілу судових витрат як їх дійсність, необхідність, розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані представником позивача документи та доводи на обґрунтування суми заявлених витрат, пов`язаних із розглядом справи, взявши до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору (справи), суд дійшов висновку про те, що заявлений до стягнення розмір витрат на професійну правничу допомогу в сумі 6000 грн. є співмірним із складністю справи, наданами адвокатом послугами та витраченим адвокатом часу, а отже підстав для зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу не має.

Відтак, з врахуванням складності справи, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також вимоги ч.2 ст.141 ЦПК України щодо покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5986,55 грн.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при подачі позову до суду сплатив судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Враховуючи факт часткового задоволення судом позовним вимог, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог, що складає 2417,00 грн.

Керуючись ст.ст. 11, 14, 16, 526, 530, 611, 615, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 264-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діжди Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце мешкання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, місце знаходження юридичної особи: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) заборгованість за Договором №7568258 про надання споживчого кредиту від 10.02.2024 року року в загальному розмірі 35610,00 грн. (тридцять пять тисяч шістсот десять грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце мешкання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (, місце знаходження юридичної особи: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) судовий збір в сумі 2417,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5986,55 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлений та оголошений 06.10.2025 року о 09.30 год.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави Ю. В. Фоміна