Провадження № 2/669/335/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2025 року смт.Білогір`я

Білогірський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Вишневського В.О.,

з участю: секретаря судового засідання Валігури А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Білогір`я в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» (далі по тексту - ТОВ «Фінпром Маркет») через свого представника - директора Ґедзь О.В. звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому представник просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 26 січня 2021 року № 1545755 в розмірі 18432,50 грн.

Крім цього, представник просив стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 26 січня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір позики № 1545755, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 6Oc3XoNXaL, що був надісланий йому на електронну адресу - .

ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало останньому в борг грошові кошти в сумі 6000 грн шляхом зарахування вказаних коштів на його банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 26 січня 2021 року № f0635347-da17-46b7-9df3-98eb3c38f19e та довідкою платіжної установи - ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 06 травня 2025 року № КД-000027256/ТНПП.

Разом з тим, відповідач своїх зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих процентів не виконав.

Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позики та процентів у встановлений строк за ним утворилась заборгованість в розмірі 18432,50 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло позики) та 12432,50 грн - заборгованість по процентам за користування позикою.

21 червня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2106, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог від 21 червня 2021 року, в тому числі за договором позики від 26 січня 2021 року № 154575.

В подальшому, 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог від 03 квітня 2023 року, в тому числі за договором позики від 26 січня 2021 року № 154575.

В зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики, представник просив суд стягнути з нього на користь позивача заборгованість, а також понесені судові витрати по справі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 01 липня 2025 року позовну заяву було передано за підсудністю до Білогірського районного суду Хмельницької області.

Ухвалою Білогірського районного суду Хмельницької області від 21 січня 2025 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник ТОВ «Фінпром Маркет» в судове засідання не з`явився, 07 серпня 2025 року подав заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечив проти проведення заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте 02 вересня 2025 року подав до суду в заяву, в якій частково визнав позовні вимоги, проте вказав, що нараховані проценти за користування кредитом є надмірними та просив зменшити їх розмір.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в межах наданих суду доказів, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 січня 2021 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений електронний договір позики № 1545755, який підписаний останнім за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 6Oc3XoNXaL.

Відповідно до п. 2 договору позики від 26 січня 2021 року № 1545755 відповідачу надано позику в сумі 6000 грн строком на 30 днів, дата повернення позики 25 лютого 2021 року, процентна ставка (базова) в день становить 1,99 % (фіксована), орієнтована реальна річна процентна ставка 288,35 %.

При цьому, ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» свої зобов`язання за договором позики перед відповідачем виконало та надало останньому грошові кошти в сумі 6000 грн шляхом зарахування вказаних коштів на його банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується електронною платіжною інструкцією від 26 січня 2021 року № f0635347-da17-46b7-9df3-98eb3c38f19e та довідкою платіжної установи - ТОВ «Фінансова компанія «Фінекспрес» від 06 травня 2025 року № КД-000027256/ТНПП, а також витребуваною судом з АТ КБ «Приватбанк» випискою по картці № НОМЕР_2 , виданої АТ КБ «Приватбанк» на ім`я ОСОБА_1 , за період з 26 січня 2021 року по 29 січня 2021 року.

Відповідач своїх зобов`язань щодо повернення позики та нарахованих процентів за договором позики від 26 січня 2021 року № 1545755 не виконав, в зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість в розмірі 18432,50 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло позики) та 12432,50 грн - заборгованість по процентам за користування позикою, що підтверджується розрахунком суми заборгованості за період з 26 січня 2021 року по 05 червня 2025 року.

21 грудня 2021 року ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія управління активами» уклали договір факторингу № 2106, за умовами якого ТОВ «Фінансова компанія управління активами» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог від 21 червня 2021 року, в тому числі за договором позики від 26 січня 2021 року № 154575.

В подальшому, 03 квітня 2023 року ТОВ «Фінансова компанія управління активами» та ТОВ «Фінпром Маркет» уклали договір факторингу № 030423-ФК, за умовами якого ТОВ «Фінпром Маркет» набуло права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі прав вимог від 03 квітня 2023 року, в тому числі за договором позики від 26 січня 2021 року № 154575.

Згідно ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Згідно ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Щодо заборгованості відповідача за відсотками за кредитним договором від 26 січня 2021 року № 154575, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу.

Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона розумно покладається на них. Ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів, а з метою ухилення від виконання зобов`язань, є неприпустимим (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

При дослідженні судом розрахунку заборгованості, складеного позивачем станом на 07 березня 2025 року, встановлено, що він відповідає погодженим між сторонами умовам кредитування, зокрема з урахування погодженої відсоткової ставки та строку дії договору.

Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509 та частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на приписи частини 4 статті 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктом 1.2 вищезазначеної Резолюції Генеральної Асамблеї ООН, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац 3 підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №902/417/18 викладено, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.

У пункті 8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.

Такий правовий висновок викладений і в постанові Верховного Суду від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 за аналогічних правовідносин і умов кредитного договору цього ж кредитора з іншим позивальником

Таким чином, суд вважає, що встановлений сторонами договору розмір відсотків є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг, у зв`язку з чим судове рішення підлягає зміні в частині стягнення з відповідача процентів і встановлення їх в сумі 6216,25 грн, що буде відповідати розміру тіла кредиту після часткового погашення даної кредитної заборгованості відповідачем ОСОБА_1 .

Отже, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає за необхідне позов задовольнити в частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики від 26 січня 2021 року № 1545755 в розмірі 12216,25 грн, з яких: 6000 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло позики) та 6216,25 грн - заборгованість по процентам за користування позикою.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує наступним чином.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, задовольняючи позовні вимоги, покладає судові витрати на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, позов заявлено з ціною 18432,50 грн, а задоволено на суму 12216,25 грн, тобто на 66,28 %.

За таких обставин з відповідача на користь позивача слід стягнути 1605,57 грн сплаченого судового збору сплата яких належним чином підтверджується платіжною інструкцією від 18 червня 2025 року № 579936562.1.

Також, в силу положень ст. 137 ЦПК України, з останнього на користь позивача підлягають стягненню заявлені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, пропорційно сумі задоволених позовних вимог, в розмірі 2319,80 грн, що підтверджуються письмовими доказами, а саме: договором про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року № 01-11/24, укладеного з адвокатом Ткаченко Ю.О., свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю від 03 квітня 2018 року серії ПТ № 2099, ордером на надання правничої (правової) допомоги від 01 листопада 2024 року № 1149961, довіреністю в порядку передоручення від 12 грудня 2024 року, актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року, актом приймання-передачі наданої правничої допомоги від 01 листопада 2024 року за договором про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року № 01-11/24, витягом з акту № 14-П приймання-передачі наданої правничої допомоги від 19 травня 2024 року за договором про надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року № 01-11/24, актом приймання-передачі справ на надання правничої допомоги від 01 листопада 2024 року та платіжною інструкцією від 19 травня 2025 року № 5799347.1.

Керуючись ст. ст. 525, 530, 629, 1049, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 81, 141, 263-265, 274, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованість за договором позики від 26 січня 2021 року № 1545755 в розмірі 12216 гривень 25 копійок, з яких: 6000 грн - заборгованість за основною сумою боргу (тіло позики) та 6216,25 грн - заборгованість по процентам за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» судовий збір в розмірі 1605 гривень 57 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2319,80 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Хмельницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

- позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет», (), місцезнаходження: 08200, Київська область, м. Ірпінь, вул. Стельмаха Михайла, буд. 9А, офіс 204;

- відповідач: ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя Василь ВИШНЕВСЬКИЙ