Справа №464/4488/25
пр № 2-з/464/37/25
У Х В А Л А

01 жовтня 2025 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова у складі судді Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком,

у с т а н о в и в:

Адвокат Кармаліта Т.В. від імені та в інтересах позивача через електронний кабінет звернулася до Сихівського районного суду м.Львова із позовом у порядку цивільного судочинства, в якому просить визначити місцем проживання неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком (позивачем) за місцем його реєстрації у АДРЕСА_1 .

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду судової справи визначено суддю Тімченко О.В.

Суддя ухвалою від 30 вересня 2025 року постановив позов прийняти до розгляду з відкриттям провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначенням у підготовче засідання.

Представником відповідача - адвокатом Тимащук В.А. подано зустрічну позовну заяву, з якій просить відібрати від батька неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та повернути його для проживання разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Одночасно представник відповідача звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зобов`язання батька: надавати можливість матері побачення з сином у першу, третю, п`яту суботу кожного місяця з 12.00 год до 17.00 год, у другу, четверту неділю кожного місця з 12.00 год до 17.00 год до набрання законної сили судового рішення у справі в загальнодоступних місцях без присутності батька та будь-яких інших членів його родини; надавати можливість матері у будні дні з понеділка по п`ятницю з 19.00 год до 20.00 год за допомогою телефонного зв`язку за номером телефону НОМЕР_1 та інших засобів (інтернет зв`язок за допомогою месенджерів Viber, WhatsApp, Telegram) спілкуватися з сином до набрання законної сили судового рішення без присутності батька та будь-яких інших членів його родини; утриматись від вчинення перешкод у будь-який спосіб (шляхом ізоляції дитини, зміни номеру телефону, відібрання у нього телефону, відібрання у нього телефону, заборони спілкування, відключення телефону) у спілкуванні матері з сином.

За результатами автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Заява про забезпечення позову розглядається без повідомлення учасників справи у відповідності до ч.1 ст.153 ЦПК України, в порядку письмового провадження, як це передбачено ч.13 ст.7 ЦПК України. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вирішуючи питання забезпечення позову, дійшов наступного висновку з огляду на таке.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Згідно з ч.3 ст.149 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У ч.4 ст.263 ЦПК України унормовано, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2022 року у справі № 908/2382/21 виснував, що, звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Заявляючи вимоги за зустрічним позовом, позивач просить відібрати неповнолітню дитину від батька та повернути матері, як це визначено ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року, для чого у порядку забезпечення позову просить забезпечити позов шляхом зобов`язання відповідача - батька дитини надати можливість побачитися та поспілкуватися з сином.

Суд не погоджується з такими вимогами забезпечення позову, виходячи з наступного.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2020 року, яка набрала законної сили 12 січня 2021 року, затверджено мирову угоду між сторонами у цивільній справі № 686/20856/20, якою, зокрема, визначено місце проживання разом з матір`ю.

Цією ухвалою визначено, що мирова угода має силу рішення та піддягає обов`язковому виконанню сторонами. У разі невиконання затвердженої мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

У ст.129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Відповідно до ст.18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як регламентовано ст.208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. Ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". У разі невиконання затвердженої судом мирової угоди ухвала суду про затвердження мирової угоди може бути подана для її примусового виконання в порядку, передбаченому законодавством для виконання судових рішень.

До виконавчих документів у силу ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» належать, зокрема , ухвали у випадках, передбачених законом.

У разі ухилення однією зі сторін від виконання мирової угоди після закінчення строку (настання терміну) виконання нею своїх обов`язків за цією угодою, якщо ухвала суду про затвердження мирової угоди відповідає вимогам Закону України "Про виконавче провадження", то вона є виконавчим документом і підлягає виконанню державною виконавчою службою. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 916/1932/20, від 05 серпня 2021 року у справі № 911/1070/20, від 24 квітня 2024 року у справі № 463/6134/20.

Позивач за зустрічним позовом, стверджуючи, що відповідач не виконує умови затвердженої судом мирової угоди, не надає жодних доказів та не посилається на будь-які обставини, що б підтверджували звернення до органів державної виконавчої служби щодо примусового виконання ухвали суду про затвердження мирової угоди, адже така є чинною, обов`язковою до виконання, а докази її скасування відсутні.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (ст.141 СК України).

У силу положень ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Судом з`ясовано, що неповнолітньому синові сторін виповнилося 12 років, він має свій номер телефону, про що зазначає сторона позивача і долучає скріншоти відповідної переписки з сином.

Відтак позивачем не наведено обставин з відповідними доказами, що саме відповідачем узагалі чиняться якісь перешкоди у побаченні чи спілкуванні з сином.

За неспростованим психологічним висновком практичного психолога ФОП ОСОБА_4 дитина ОСОБА_3 прийняв усвідомлене рішення піти жити до батька та відсутній вплив на нього сторонніх осіб.

До того ж Верховний Суд у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 754/16432/20 вказав, що будь-який сімейний спір стосовно дитини повинен вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

Наведене зумовлює висновок, що відповідачем не чиняться перешкоди позивачу щодо дитини, обставини справи зумовлені позицією самої дитини, яка у силу віку здатна адекватно усвідомлювати свої вчинки, що є визначальним для суду.

Підсумовуючи викладене, стороною позивача, незважаючи на процесуальний обов`язок, не доведено, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, та не наведено жодного обґрунтування наявності правових підстав з відповідними доказами необхідності заходів забезпечення позову шляхом встановлення обов`язку вчинення дій. За відсутності доцільності та безумовних підстав ля забезпечення позову у вищевказаний спосіб у даній справі суддя відмовляє у задоволенні заяви про забезпечення позову. Відомості, які в спростували даний висновок суду та доводили протилежне, відсутні.

Керуючись ст.ст.257- 260, 353 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у задоволенні заяви.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів відповідно до вимог ст.ст.351-356 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили в порядку згідно з вимогами ст.261 ЦПК України - з моменту підписання 01 жовтня 2025 року.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО