Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1565/24

Провадження № 2/126/141/2025

"21" серпня 2025 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Шевчуком С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини з тих підстав, що як стверджує, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 діда ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно - житловий будинок, загальною площею 39,8 кв.м, житловою площею 18,5 кв.м, розташований по АДРЕСА_1 . Він являється спадкоємцем за заповітом на майно померлого діда. Відповідач ОСОБА_2 являється спадкоємцем за законом. При зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що ним пропущено строк на прийняття спадщини. Про існування заповіту він дізнався поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини. Згідно з судовою практикою, необізнаність спадкоємця про існування заповіту є поважною причиною для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Просить визначити йому додатковий строк до двох місяців для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 звернувся з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину за законом з тих підстав, що як стверджує, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_3 він проживав разом з ним в АДРЕСА_2 , та він доглядав батька. Відповідач ОСОБА_1 являється спадкоємцем за заповітом, а решта спадкового майна залишилась для спадкоємця за законом, на яке він має право. Спадковим майном, яке не увійшло в заповіт є: 1/2 частина житлового будинку, загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 15,1 кв.м, розташованого по АДРЕСА_3 . За час життя його батьків: матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_3 ними житловий будинок АДРЕСА_4 не був зареєстрований та право власності не оформлено. Те, що він фактично прийняв спадкове майно та за вимогами ч. 3 ст. 1268 ЦК України має право на спадок так як спадкоємець. який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину. Те, що він вчасно прийняв спадщину свідчить тим, що він з батьком проживав в с. Джулинка, але без реєстрації. Про вказане свідчить довідкою з сільської ради. Просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним право власності на спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 15,1 кв.м, розташованого по АДРЕСА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 ; визнати за ним право власності на спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 15,1 кв.м, розташованого по АДРЕСА_3 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Позивач - зустрічний відповідач ОСОБА_1 надав заяву, в якій свій позов підтримує, зустрічний позов визнає, просить розглянути справу в його відсутність.

Представник позивача - зустрічного відповідача ОСОБА_1 адвокат Янчук В.М. надав заяву, в якій позов підтримує, просить розглянути справу без його участі.

Відповідач - зустрічний позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Представник відповідача - зустрічного позивача ОСОБА_2 адвокат Янчук О.В. надав заяву, в якій зустрічний позов підтримує, просить розглянути справу в його відсутність.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом є такими, що підлягають задоволенню, позовні вимоги за зустрічним позовом є такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер дід позивача - зустрічного відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Бершадським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29.11.2023.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Згідно копії заповіту від 27.06.2012, посвідченого секретарем виконкому Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області Баюрою О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 42, ОСОБА_3 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибною земельною ділянкою, які розташовані в АДРЕСА_1 , заповідає своєму онуку ОСОБА_1 .

Позивач-зустрічний відповідач ОСОБА_1 про існування заповіту дізнався поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса йому стало відомо, що ним пропущено строк на прийняття спадщини.

Тому через його необізнаність про існування заповіту, він в період часу, коли можливо було прийняти спадщину, не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що усі права щодо спадкування є лише у відповідача.

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно ч.ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Судом встановлено, що дізнавшись про існування заповіту, позивач-зустрічний відповідач ОСОБА_1 , маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, звернувся до приватного нотаріуса Гайсинського районного нотаріального округу Полуденко М.Ф. з відповідною заявою, проте нотаріус відмовила йому у видачі вказаного свідоцтва своїм листом № 63/01-16 від 11.06.2024, оскільки ним пропущено строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Відмовляючи позивачеві-зустрічному відповідачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 з причин пропуску строку для прийняття спадщини, нотаріусом роз`яснено йому про право на звернення до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

У померлого ОСОБА_3 спадкоємцем за законом першої черги спадкування є ще син ОСОБА_2 - відповідач-зустрічний позивач, який спадщину прийняв, так як постійно проживав разом зі спадкодавцем.

У зв`язку з тим, що позивач-зустрічний відповідач ОСОБА_1 у встановлений ст. 1270 ЦК України строк не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, яка належала його дідові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем постійно не проживав, він вважається спадкоємцем, який спадщину не прийняв згідно визначення, наведеного у ч. 1 ст. 1272 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Необізнаність позивача-зустрічного відповідача ОСОБА_1 про наявність заповіту є поважною причиною пропуску ним строку для прийняття спадщини.

Вказані обставини у своїй сукупності створили позивачеві-зустрічному відповідачеві об`єктивні та істотні труднощі для вчасного вчинення усіх необхідних дій для подання заяви про прийняття спадщини. При цьому, ОСОБА_1 в іншому порядку, ніж судовий, не може захистити свої права на прийняття спадщини, а завданням судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд та вирішення цивільної справи з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Постановления рішення про задоволення позову є забезпеченням права позивача-зустрічного відповідача на справедливий суд відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи.

Відмова позивачеві-зустрічному відповідачеві у наданні строку для вступу у спадщину буде непропорційним втручанням у його право на отримання у власність спадкового майна.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Таким чином ОСОБА_1 має право на визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 23.08.2017 року № 6-1320цс17 та від 26.06.2019 року по справі № 565/1145/17.

На сьогоднішній день відсутній інший спосіб реалізувати право ОСОБА_1 на спадщину, крім судового. Причину пропуску строку для прийняття спадщини суд вважає поважною, оскільки усталена практика Європейського суду з прав людини вказує на недопустимість порушення права на вільне володіння майном, закріпленим у Протоколі 1. Крім того, суд вважає очікування ОСОБА_1 на оформлення спадщини правомірними та законними, оскільки недостатня проінформованість спадкоємців про відкриття спадщини та наявність заповіту є також порушенням прав, закріплених Конвенцією в контексті прогнозованості та чіткості закону, а тому потребує захисту.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд дійшов висновку про поважність причин пропуску позивачем-зустрічним відповідачем строку прийняття спадщини, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України є підставою для визначення йому додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Щодо зустрічного позову про факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину за законом, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько відповідача - зустрічного позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Бершадським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 29.11.2023.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Згідно копії заповіту від 27.06.2012, посвідченого секретарем виконкому Бирлівської сільської ради Бершадського району Вінницької області Баюрою О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 42, ОСОБА_3 , перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам`яті, усвідомлюючи значення своїх дій, діючи добровільно та попередньо ознайомлений з вимогами чинного законодавства щодо недійсності правочинів, на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належний йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та присадибною земельною ділянкою, які розташовані в АДРЕСА_1 , заповідає своєму онуку ОСОБА_1 .

Спадковим майном, яке не увійшло в заповіт є: житловий будинок, загальною площею 46,8 кв.м, житловою площею 15,1 кв.м, розташований по АДРЕСА_3 .

Відповідно до довідки Бирлівського старостинського округу Бершадської міської ради № 247 від 17.06.2024, згідно погосподарської книги № 8, особовий рахунок № НОМЕР_2 , житловий будинок АДРЕСА_4 відносився до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 до складу двору входили: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - голова двору, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 - чоловік.

Згідно роз`яснень, викладених в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР в ред. 1963 р. майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що спадкодавці ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у встановленому на час побудови порядку набули право власності, кожен по 1/2 частині вищезазначеного житлового будинку, на який відкрилась спадщина після їх смерті.

Відповідно до п. 3 ст. 129 Конституції України основною засадою судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

З положень ч. 2 ст. 1220 ЦК України вбачається, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно роз`яснень викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" № 7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач-зустрічний позивач ОСОБА_2 постійно проживав зі своїм батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини.

Вищезазначений факт підтверджується наданими відповідачем-зустрічним позивачем документами, а саме довідкою Джулинської сільської ради № 743 від 18.06.2024.

Враховуючи викладене, суд вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню шляхом встановлення факту, що відповідач-зустрічний позивач ОСОБА_2 постійно проживав зі своїм батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини

На підставі ст.ст. 1220, 1221, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, керуючись ст.ст. 263-265, 273, 293, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити повністю.

Визначити ОСОБА_1 додатковий строк тривалістю два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті діда ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначений строк обраховувати з дати набрання рішенням законної сили.

Зустрічний позов ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права на спадщину за законом - задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2 постійно проживав зі своїм батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 на час відкриття спадщини.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя В. І. Гуцол