Провадження № 22-ц/801/2011/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Федчишен С. А.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пивоварова Юлія Сергіївна, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Федчишена С. А. в залі суду в м. Вінниці, повне судове рішення складено 07 липня 2025 року,

у цивільній справі № 127/29671/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації поділу земельної ділянки та визнання недійсними договорів дарування,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 , про скасування державної реєстрації поділу земельної ділянки та визнання недійсними договорів дарування.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 володіли на праві спільної часткової власності земельною ділянкою кадастровий номер якої :02:003:0166 площею 0,1433 га по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка розділялась на частки, які вони набули на підставі договорів дарування. Частку 404/1433 ОСОБА_1 набула за договором дарування від 20.08.2019, а ОСОБА_2 отримала частку 1029/1433. На цій земельній ділянці знаходиться житловий будинок, власниками якого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який розділений між ними, на відміну від земельної ділянки. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 володіє 63/100 частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:003:0166, й набула цю частку на підставі договору дарування серія та номер 980 від 20.08.2019, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозерською О. Ю.

Оскільки земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0166 не була розділена в натурі, позивачка вважала, що її право власності на 404/1433 частки за нею зберігається та є непорушним. Однак, після звернення позивачки на початку 2024 року до ЦНАП, їй стало відомо, що земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166, як самостійного об`єкту нерухомого майна не існує.

У подальшому, після кількох відповідей на адвокатські запити з ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, позивачці стало відомо про поділ земельної ділянки 052068100:02:003:0166 на три окремих земельних ділянки: :02:003:0399 площею 0,0034 га, :02:003:0400 площею 0,1029 га, :02:003:0401 площею 0,0370 га. Із відповідей на адвокатські запити вбачається, що підставою для поділу земельної ділянки кадастровий номер 052068100:02:003:0166 стала технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, виконана ФОП ОСОБА_4 . Замовником на виконання таких технічних робіт є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Проте позивачка не надавала будь-якої згоди щодо поділу земельної ділянки (ані усно, ані нотаріально), й більше того - про поділ їй стало відомо постфактум.

Таким чином, такі дії відповідача та третіх осіб проводилися поза її увагою, а будь-яка думка та побажання, як власника частки незаконно поділеної земельної ділянки не враховувалися під час виконання таких дій, та, більше того, було цілеспрямовано приховано шляхом обману та незаконних дій від позивачки. Так, ФОП інженер-землевпорядник ОСОБА_4 , який має сертифікат інженера-землевпорядника №014885 від 22.06.2022, виготовив зазначену документацію у січні 2024 року. При цьому, поділ проведено на підставі технічної документації, замовлення якої супроводжувалося заявами з підписами, що оспорюються позивачкою як сфальсифіковані. Право власності за новоутвореною (виділеною) земельною ділянкою кадастровий номер :02:003:0400 площею 0,1029 га отримала ОСОБА_2 , яка згодом 26.01.2024 подарувала цю земельну ділянку ОСОБА_3 .

Вказаний правочин дарування позивачка вважає таким, що підлягає визнанню недійсним, оскільки первинне право власності на виділену в натурі земельну ділянку :02:003:0400 площею 0,1029 га здійснено всупереч установленому законодавством порядку неналежним набувачем. Відповідно новоутворені земельні ділянки (що потенційно належали б позивачці) кадастровий номер яких :02:003:0399 площею 0,0034 га та :02:003:0401 площею 0,0370 га залишаються без оформленого права власності, а тому позивачка вважає, що фактично позбавлена своєї частки.

Посилаючись на вказані обставини просила визнати протиправною та скасувати державну реєстрацію поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166 загальною площею 0,1433 га в результаті якої сформувалися земельні ділянки: :02:003:0399 площею 0,0034 га, :02:003:0400 площею 0,1029 га, :02:003:0401 площею 0,0370 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0166 загальною площею 0,1433 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , шляхом поновлення запису в Поземельній книзі на вказану земельну ділянку; визнати недійсним договір дарування №88 від 26.01.2024, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С. В..

29.01.2025 року ухвалою суду першої інстанції залучено до участі в справі як співвідповідача ОСОБА_3

19.02.2025 року представник позивачки подала суду заяву про зміну предмета позову, згідно з якою просила визнати протиправним та скасувати державну реєстрацію поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166 загальною площею 0,1433 га в результаті якого сформувалися земельні ділянки: :02:003:0399 площею 0,0034 га, :02:003:0400 площею 0,1029 га, :02:003:0401 площею 0,0370 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 ; зобов`язати ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області поновити у Державному земельному кадастрі запис про земельну ділянку з кадастровим номером :02:003:0166 загальною площею 0,1433 га, що знаходиться у АДРЕСА_1 , шляхом поновлення запису в Поземельній книзі на вказану земельну ділянку; визнати недійсним Договір дарування земельної ділянки від 26.01.2024, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С. В., зареєстрований в реєстрі за №88; визнати недійсним Договір дарування 37/100 часток у праві власності на житловий будинок, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Юрченко С. В., зареєстрований в реєстрі за №87.

Ухвалою місцевого суду від 17.03.2025 прийнято до провадження заяву ОСОБА_1 про зміну предмета позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2025 року в задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 4 000,00 грн у відшкодування витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що поділ земельної ділянки відповідно до схеми та договору дарування від 27.04.2009 є обов`язковим і для особи, яка згодом набула частку в праві спільної часткової власності на це майно, а тому відсутні правові підстави для визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 26.01.2024, оскільки вказаний договір та поділ узгоджується з іншими документами у справі, які свідчать про вільне волевиявлення співвласників про обраний ними порядок користування вказаною земельною ділянкою та її поділ.

Також судом першої інстанції взято до уваги, що земельна ділянка з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 набула статусу архівної у Державному земельному кадастрі. При цьому вимоги чинного земельного законодавства не передбачають поновлення запису на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером, який набув статусу архівного, а у разі скасування державної реєстрації поділу земельної ділянки з кадастровим номером 052068100:02:003:0166, земельній ділянці буде присвоєний новий кадастровий номер. Оскільки поновити запис у Державному земельному кадастрі шляхом поновлення запису в Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 неможливо, а тому в задоволенні цих вимог необхідно відмовити.

Щодо вимоги про визнання недійсним договору дарування 37/100 часток у праві власності на житловий будинок, місцевий суд виходив з того, що звертаючись до суду з позовом про визнання незаконною та скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, позивачка не довела та не обґрунтувала в чому полягає порушення її права даруванням частки у житловому будинку, яка належала ОСОБА_2 , а тому в задоволенні цієї вимоги також відмовив.

Ухвалою від 07 липня 2025 року суд першої інстанції в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2025 року у цій справі мотивувальну частину доповнив 117 абзацом, наступного змісту: «Виходячи із положень ч. 3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи характер виконаної адвокатом Тиховським М. О. роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає, що зазначені представником третьої особи адвокатом Тиховським М. О. витрати на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн є завищеними, а тому дійшов висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з позивача на користь ФОП ОСОБА_4 4 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу», яка є невід`ємною частиною судового рішення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пивоварова Ю. С., не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, вважаючи його незаконним та необґрунтованим, оскільки мало місце неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, вбачається невідповідність висновків, викладених у оскаржуваному рішенні, встановленим обставинам справи, що у свою чергу свідчить про порушення норм як матеріального так і процесуального права, просить його скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, стягнути з відповідачів судові витрати.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25 серпня 2025 року, після усунення недоліків апеляційної скарги позивачкою, відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2025 року справу призначено до апеляційного розгляду 30 вересня 2025 року о 11:40 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що поділ земельної ділянки, яка перебувала у спільній частковій власності ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , вчинений без згоди позивачки, що позбавило останню можливості реалізувати право на виділ своєї частки в натурі або ж збереження співвласності на первісну ділянку та унеможливлює належне користування земельною ділянкою під її 63/100 частки будинку. Фактичні обставини та хронологія переходу прав в період 2019-2024 роки також наведено її представником в структурі у Додатку 1 до апеляційної скарги.

Вказує, що поділ земельної ділянки з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 площею 0,1433 га, проведено на підставі технічної документації, замовлення якої супроводжувалося заявами з підписами, що оспорюються як сфальсифіковані; відсутні нотаріально посвідчений договір про поділ чи рішення суду, а також належне дослідження технічної можливості поділу з урахуванням розташування житлового будинку. Вважає, що такі дії суперечать ст. 79-1, 86 ЗК України, ст. 56 Закону «Про землеустрій», ст. 358, 364, 367 ЦК України та є підставою для скасування реєстрації новоутворених ділянок і відновлення порушених прав співвласника.

Зокрема зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки схемі поділу земельної ділянки, розробленої ТОВ «СПЛАЙН-В» від 27.04.2009, а також не дотримано принципу допустимості та достовірності доказів. Зауважує, що вказана схема: не містить каталогу координат поворотних точок меж; не фіксує межові знаки в натурі та акти їх передачі; не має погоджень суміжників і не проходить затвердження уповноваженим органом; не є підставою для формування нових кадастрових номерів чи зміни прав на землю; відсутнє нотаріальне посвідчення даної схеми; не відповідає вимогам до письмових доказів, що підтверджують волевиявлення співвласника на поділ/виділ.

Крім того наголошує на тому, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що істотні умови та зміст Договору дарування земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Надальською Т. П. 27.10.2009, зареєстрований у реєстрі за № 3334 - не містить порядку та умов користування земельною ділянкою, не обумовлено місце розташування та конфігурацію відповідних подарованих часток обдарованих, не зазначено у додатках і по тексту будь-яких згадок про «Схему поділу для ВООБТІ» від 27.04.2009.

Поряд з цим, обґрунтування судом правоти доводів відповідачки ОСОБА_2 зводиться лише до наявності «Схеми поділу для ВООБТІ», ігноруючи при цьому істотно різні складові й мету призначення, тобто тим самим суд легалізує у своєму судовому рішенні необґрунтоване й безпідставне трактування Договору дарування часток як договору про поділ і визначення часток розміру майна, що є спільною власністю.

Вважає, що судом першої інстанції неправомірно проігноровано факт недоведеності достовірності спірних підписів і документів, що слугували підставою для виготовлення технічної документації з поділу, що прямо впливає на законність поділу ділянки та подальших правочинів.

Також звертає увагу на наявність у справі двох технічних документацій з одного й того ж предмету дослідження, що надані ФОП ОСОБА_4 та ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області із суттєвими розбіжностями. Наголошує на тому, що позивачка ОСОБА_1 не ставила підписів у відповідних заявах та не укладала договір із ФОП ОСОБА_4 , а тому вважає, що такі заяви були сфальсифіковані задля поділу земельної ділянки незаконним шляхом, й, відповідно потребує встановлення даного факту шляхом проведення судової почеркознавчої експертизи.

Вказує на порушення ч. 1, 2 ст. 367, ст. 377 ЦК України, ч. 1 ст. 88 ЗК України під час поділу спільного часткового майна (земельної ділянки) без згоди одного із власників частки.

Зокрема зазначає, що чинним законодавством передбачено два способи поділу або виділу частки із спільного часткового володіння нерухомого майна (земельної ділянки): добровільне, що регулюється ч. 1, 2 статті 367 ЦК України та ч. 1 ст. 88 ЗК України в судовому порядку.

Разом з тим, у випадку, коли на такій земельній ділянці знаходиться житловий будинок, досліджується питання щодо технічної можливості поділу або ж виділу такого нерухомого майна із дотриманням принципу «неподільності».

Зауважує, що також ж висновку дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у справі №712/1852/19 від 15.02.2023, що здійснюючи виділ (поділ) спільного майна, суд враховує не усталений порядок користування майном, а розмір часток та технічну можливість виділу (поділу), так щоб це найбільше відповідало ідеальним часткам співвласників.

Таким чином вважає, що у цій справі не було дотримано законної процедури із поділу земельної ділянки, чому судом першої інстанції не надано належної оцінки.

При цьому вказує, що чинним ЦК України не передбачена можливість витребування з володіння іншої особи частки майна без попереднього виділення такої частки в натурі. Якщо ж на земельній ділянці розташований житловий будинок, співвласники якого мають намір виділити свої частки в натурі, поділ земельної ділянки можливий після з`ясування технічної можливості поділу нерухомого майна.

Отже, на переконання представника ОСОБА_1 , поділ земельної ділянки, вчинений без згоди одного із співвласника порушує права позивачки на поділ земельної ділянки, на якій окрім того, розташований житловий будинок, що також у спільній частковій власності, оскільки такий поділ суперечить загальним принципам поділу об`єктів нерухомого майна, що перебуваються у спільній частковій власності, чим зокрема порушено й не враховано положення ст. 377 ЦК України, оскільки на такій ділянці розміщені належні на праві власності позивачці об`єкти нерухомості.

В апеляційній скарзі зазначено про необґрунтованість судових витрат на правничу допомогу адвоката Тиховського М. О., оскільки стягнуті судом витрати у сумі 4 000 грн на користь ФОП ОСОБА_4 є завищеними для такої категорії справ, а також з урахуванням фактично наданих послуг адвокатом, представник позивачки вважає, що у їх задоволенні необхідно відмовити в повному обсязі.

Також посилається на відповідну судову практику Верховного Суду.

Доводи осіб, які подали відзиви на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу представник ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області Карпишина О. О., поданому через систему «Електронний суд» 29.08.2025, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зокрема наголошує на тому, що земельна ділянка з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 набула статусу архівної у Державному земельному кадастрі. Вимоги чинного земельного законодавства не передбачають поновлення запису на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером, який набув статусу архівного. У разі скасування державної реєстрації поділу земельної ділянки з кадастровим номером 052068100:02:003:0166, земельній ділянці буде присвоєний новий кадастровий номер. Тому, поновити запис у Державному земельному кадастрі шляхом поновлення запису в Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 неможливо, що узгоджується із позицією викладеній в оскаржуваному рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2025. Отже, Головне управління буде позбавлене можливості виконати рішення суду в частині поновлення запису про земельну ділянку в Державному кадастрі, оскільки відповідно до земельного законодавства відсутня процедура відновлення земельної ділянки з даним кадастровим номером в Державному земельного кадастрі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т. М. у відзиві на апеляційну скаргу, поданому через систему «Електронний суд» 01.09.2025, зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням вимог процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права. Отже вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, у зв`язку з чим просить залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Також, просить врахувати, що у зв`язку з подачею цієї апеляційної скарги відповідачем додатково понесено судові витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, докази понесення яких додає до відзиву на апеляційну скаргу.

09.09.2025 від представника ФОП ОСОБА_4 адвоката Тиховського М. О. також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить відмовити в її задоволенні та стягнути з апелянта витрати на правову допомогу в розмірі 20 000 грн, також надає докази понесення таких витрат.

Зокрема звертає увагу, що питання правомірності (законності) дій ФОП ОСОБА_4 , при розробці документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер 052068100:02:003:0166, розглядалось на засіданні кваліфікаційної комісії з питань видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера -землевпорядника, оскільки на засіданні вказаної комісії розглядалось звернення Семик М. В. від 19.03.2024. Так, згідно з витягом з протоколу засідання №4 від 25.04.2024, кваліфікаційна комісія вирішила відмовити у зверненні з поданням до Держгеокадастру щодо анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера землевпорядника ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат від 22.06.2022 №014885). При цьому кваліфікаційна комісія визначила, що розроблена сертифікованим інженером землевпорядником ОСОБА_4 , документація із землеустрою відповідає вимогам закону, зокрема ст. 56 закону України «Про землеустрій».

Позиція учасників справи в судовому засіданні

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т. М., представник третьої особи ФОП ОСОБА_4 адвокат Тиховський М. О. в судовому засіданні просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції, ухвалене у цій справі залишити без змін.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Пивоварова Ю. С., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Адвокат Пивоварова Ю. С. 30.09.2025 на електронну адресу суду направила клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату в зв`язку з її хворобою, однак відповідних доказів не надала.

Представник відповідача ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області Карпишина О. О. в судове засідання не з`явилася, у відзиві на апеляційну скаргу просить судові засідання у цій справі проводити без участі представника Головного управління.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань не надсилав.

Апеляційний суд з урахуванням вимог частини другої статті 372 ЦПК України, дійшов висновку, що неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, установлені судом

Судом встановлено, що до державної реєстрації поділу земельної ділянки кадастровий номер якої :02:003:0166 площею 0,1433 га по АДРЕСА_1 , нею володіли ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності.

Вказана земельна ділянка розділялась на частки, які вони набули на підставі договорів дарування.

Згідно з договором дарування частки земельної ділянки від 20.08.2019 ОСОБА_1 є власником 404/1433 частки земельної ділянки площею 0,1433га, кадастровий номер :02:003:0166, в межах згідно з планом, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 ас.18-21).

Відповідно до договору дарування земельної ділянки від 27.04.2009 ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 та ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1433 га, а саме: ОСОБА_7 404/1433 частки земельної ділянки, ОСОБА_2 1029/1433 частки земельної ділянки. Місце розташування земельної ділянки: АДРЕСА_1 .

Згідно з схемою поділу земельної ділянки, розробленої ТОВ «Сплайн-В», що долучалась до договору дарування земельної ділянки від 27.04.2009, визначено земельні ділянки які будуть даруватись ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , зазначено частки земельних ділянок обдарованих осіб. Також вказана схема поділу земельної ділянки погоджена та підписана як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

Отже фактично розподіл і погодження часток земельних ділянок було визначено ще 27.04.2009.

Згідно з договором дарування № 88 від 26.01.2024, посвідченим приватним нотаріусом ВМНО Юрченко С. В., ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_10 земельну ділянку кадастровий номер :02:003:0400 площею 0,1029га.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним критеріям рішення суду першої інстанції відповідає.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Згідно з частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. Суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 зазначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офіційне тлумачення якого надано у резолютивній частині зазначеного Рішення Конституційного Суду України.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Подібний висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19.

Тобто вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що заявлений позов є недоведеним та необґрунтованим, адже порушених прав позивача, які підлягають захистові в цій справі судом не встановлено.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Суд першої інстанції у справі, що переглядається, встановив, що до державної реєстрації поділу земельної ділянки кадастровий номер якої :02:003:0166 площею 0,1433 га по АДРЕСА_1 , нею володіли ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на праві спільної часткової власності.

Вказана земельна ділянка розділялась на частки, які вони набули на підставі договорів дарування.

Так, відповідно до договору дарування земельної ділянки від 27 жовтня 2009 року ОСОБА_6 подарувала земельну ділянку площею 0,1433 га, своїм донькам, а саме: ОСОБА_7 - 404/1433 частки земельної ділянки; ОСОБА_2 - 1029/1433 частки земельної ділянки.

До договору дарування земельної ділянки додавалась схема поділу земельної ділянки, розроблена ТОВ «Сплайн - В». На вказаній схемі визначено земельні ділянки, які будуть даруватись ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , зазначено частки земельних ділянок обдарованих осіб. Також вказана схема поділу земельної ділянки погоджена та підписана як ОСОБА_8 так і ОСОБА_9 та ОСОБА_2 .

При цьому, відповідно до п. 58 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Інструкція), затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 N 20/5, чинної на час вчинення вказаного договору дарування 27.10.2009 року, у договорі про відчуження власником частки майна за бажанням сторін може бути встановлено порядок володіння та користування конкретними його частинами відповідно до розміру частки кожного з співвласників. У договорі про відчуження одним з учасників спільної часткової власності належної йому частки майна порядок володіння та користування конкретними його частинами може бути вказаний лише за наявності відповідної угоди між учасниками спільної часткової власності про порядок володіння та користування майном або за їх письмовою згодою чи за наявності судового рішення про порядок володіння та користування майном (конкретними його частинами). Договір про порядок володіння та користування спільним майном або конкретними його частинами, крім того, може бути оформлений шляхом складання самостійного документа, який є невід`ємною частиною правовстановлювального документа (при укладанні договору щодо порядку володіння та користування майном, яке підлягає реєстрації).

Згідно з статтею 87 Земельного кодексу України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: - при набутті у спільну часткову власність земельної ділянки за цивільно-правовими угодами.

Стаття 356 Цивільного кодексу України, визначає що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності с спільною частковою власністю.

Статтею 357 Цивільного кодексу України передбачено, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже, зважаючи на те, що договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності був вчиненій у вигляді схеми та являвся додатком до посвідченого нотаріально договору дарування то фактично розподіл і погодження часток земельних ділянок було визначено ще 27.10.2009.

З урахуванням викладеного, оскільки договором дарування земельної ділянки, посвідченим 27.04.2009 Надольською Т. П., приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу за реєстровим № 3334, згідно схеми поділу земельної ділянки, земельна ділянка кадастровий номер :02:003:0166 була поділена на три земельні ділянки в частках, які передбачені договором дарування, то він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Так, площа земельної ділянки ОСОБА_2 становила 0,1029 га, що відповідає 1029/1433 частки земельної ділянки згідно з договором дарування. Щодо площі двох земельних ділянок ОСОБА_7 , то вони становили 0,0034 га та 0,0370 га, всього 0,0404 га, що відповідає 404/1433 частки земельної ділянки згідно з договором дарування.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За загальним правилом власник самостійно користується, володіє та розпоряджається своїм майном.

Володіння та розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Згідно із статтею 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно), тобто право спільної власності - це право власності кількох суб`єктів на один об`єкт.

Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положеннями статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Так, на підтвердження фактичного розподілу земельної ділянки між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 свідчить схема поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166, яка долучена до Договору дарування земельної ділянки, посвідченого 27.10.2009 Надольською Т. П., приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу за реєстр. № 3334.

У справі, що переглядається, відсутні докази, які б вказували на наявність між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (попередніми співвласниками, які здійснили поділ земельної ділянки) спору щодо права власності на земельну ділянку

Крім того, матеріали справи не містять жодних доказів того, що такий договір від 27.10.2009 оспорювався співвласником ОСОБА_11 .

При цьому важливим є також і те, що вказана схема, як і сам нотаріально посвідчений договір дарування були підписані ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Саме таким чином було встановлено порядок користування земельною ділянкою кадастровий номер :02:003:0166, яка фактично була поділена на три земельні ділянки в частках, які передбачені договором дарування і відповідно такий поділ є обов`язковим і для особи, яка згодом набула частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Отже фактично поділ спірної земельної ділянки було здійснено ще в 2009 році при укладені договору дарування, так як перед укладенням договору дарування в обов`язковому порядку розроблялась схема поділу земельної ділянки ТОВ «Сплайн-В», без схеми поділу та без її погодження між дарувальником та обдарованими неможливо було б укласти договір дарування земельної ділянки у визначених частках.

Тому оскільки договір дарування земельної ділянки від 27 жовтня 2009 року посвідчував порядок володіння та користування земельною ділянкою, то він є обов`язковим і для ОСОБА_1 , оскільки вона набула у власність визначену частку відповідно до договору дарування від 20.08.2019 від попереднього власника ОСОБА_7 .

Частина третя статті 358 ЦК України, визначає, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Оскільки ОСОБА_2 відповідно до статті 358 ЦК України була володільцем та користувачем земельної ділянки площею 0,1029 га згідно визначеної частки 1029/1433 земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166, тому нею було замовлено виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, яка визначає загальні вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності, а саме: зміст правочину не повинен суперечити Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

При цьому відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є самостійною, достатньою підставою для відмови у позові (постанова ВС від 29 серпня 2023 року у справі № 910/5958/20).

Враховуючи наведене, зважаючи на те, що поділ земельної ділянки відповідно до схеми та договору дарування від 27.10.2009 є обов`язковим і для особи, яка згодом набула частку в праві спільної часткової власності на це майно, відтак суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 26.01.2024, оскільки вказаний договір та поділ узгоджується з іншими документами у справі, які свідчать про вільне волевиявлення співвласників про обраний ними порядок користування вказаною земельною ділянкою та її поділ.

Також апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що позовні вимоги про визнання протиправною та скасування реєстрації поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166 загальною площею 0,1433 га та зобов`язання поновити запис, задоволенню не підлягають з таких підстав.

У справі встановлено, що відповідно до витягу з протоколу засіданні № 4 від 25.04.2024 року кваліфікаційної комісії з питань видачі та анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера - землевпорядника щодо питання правомірності (законності) дій ФОП ОСОБА_4 , при розробці документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166, комісія визначила, що розроблена сертифікованим інженером - землевпорядником ОСОБА_4 , документація із землеустрою відповідає вимогам закону, зокрема статті 56 Закону України «Про землеустрій», а тому відмовлено у зверненні з поданням до Держгеокадастру щодо анулювання кваліфікаційного сертифіката інженера - землевпорядника ОСОБА_4 (кваліфікаційний сертифікат від 22.06.2022 року №014885).

Отже доводи апеляційної скарги про те, що при розробці технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:003:0166 були допущені суттєві розбіжності є безпідставними.

Так, правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру встановлені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 № 3613-VI та Порядком ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 року № 1051 (далі Порядок).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами, про меліоративні мережі та складові частини меліоративних мереж; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України Про Державний земельний кадастр» внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

За приписами статті 22 Закону України «Про Державний земельний кадастр» документи, які є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, мають відповідати таким вимогам: текст документів має бути написаний розбірливо; документи не мають містити підчищення або дописки, закреслені слова чи інші не обумовлені в них виправлення, орфографічні та арифметичні помилки, бути заповнені олівцем, а також з пошкодженнями, які не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст; документи мають відповідати законодавству.

Відповідно до статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельних ділянок здійснюється державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності); замовником технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель (у разі внесення до Державного земельного кадастру за результатами проведення інвентаризації земель масиву земель сільськогосподарського призначення відомостей про земельну ділянку, що входить до такого масиву).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини.

Частиною 18 статті 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» визначено, заява про внесення відомостей до Державного земельного кадастру, змін до таких відомостей, документація із землеустрою, документація з оцінки земель та інші документи, які відповідно до цього Закону є підставою для внесення відомостей до Державного земельного кадастру, подаються до органів, що здійснюють ведення Державного земельного кадастру, в електронній формі засобами телекомунікаційного зв`язку. Визначення державного кадастрового реєстратора, уповноваженого на розгляд таких документів та внесення відомостей до Державного земельного кадастру або надання мотивованої відмови у їх внесенні, здійснюється в день подання заяви за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру за принципом випадковості.

Відповідно державну реєстрацію поділу земельної ділянки з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 здійснив державний кадастровий реєстратор Відділу № 5 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області.

Отже, виходячи з наведеного, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області не вчиняло жодних неправомірних дій зі свого боку та не проводило жодних дій всупереч чинному земельному законодавству.

Відповідно до частини тринадцятої статті 79-1 Земельного кодексу України, земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації; якщо речове право на земельну ділянку, зареєстровану в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», не було зареєстровано протягом року з вини заявника.

Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону України «Про землеустрій» у разі поділу або об`єднання земельних ділянок запис про державну реєстрацію земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки скасовуються, а Поземельна книга на таку земельну ділянку закривається.

У Поземельній книзі на земельні ділянки, сформовані в результаті поділу або об`єднання земельних ділянок, здійснюється запис про такий поділ чи об`єднання із зазначенням скасованих кадастрових номерів земельних ділянок.

Також згідно з пунктом 57 Порядку, поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки у випадках, визначених пунктом 114 цього Порядку, та у разі виправлення помилки відповідно до пункту 156-2 цього Порядку.

Відповідно до пунктів 60, 61 Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

Скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів/ініціала власного імені Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - кваліфікованим електронним підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Відповідно до пункту 114 Порядку відомості про земельну ділянку у разі скасування її державної реєстрації: набувають статусу архівних за рішенням Державного кадастрового реєстратора; відображаються на кадастровій карті в архівному шарі даних геоінформаційної системи; зберігаються в Державному земельному кадастрі постійно разом з відомостями про відповідного Державного кадастрового реєстратора, дату та час набуття статусу архівних такими відомостями.

Кадастровий номер :02:003:0166 було скасовано, а Поземельна книга закрита, відповідно до статті 27 Закону України «Про Державний земельний кадастр» та пункту 136 Порядку.

Таким чином, земельна ділянка з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 набула статусу архівної у Державному земельному кадастрі. До того ж вимоги чинного земельного законодавства не передбачають поновлення запису на земельну ділянку у Державному земельному кадастрі з кадастровим номером, який набув статусу архівного. У разі скасування державної реєстрації поділу земельної ділянки з кадастровим номером 052068100:02:003:0166, земельній ділянці буде присвоєний новий кадастровий номер. Тому, поновити запис у Державному земельному кадастрі шляхом поновлення запису в Поземельній книзі на земельну ділянку з кадастровим номером 052068100:02:003:0166 неможливо, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні таких вимог позивачки.

Отже апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звертаючись до суду з позовом про визнання незаконною та скасування державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки, позивачка не довела чим саме порушується її право даруванням 37/100 частки у житловому будинку, яка належала ОСОБА_2 , а тому така вимога задоволенню не підлягає.

Питання розподілу судових витрат суд першої інстанції вирішив відповідно до статті 141 ЦПК України, дійшовши обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 грн.

Так, враховуючи характер виконаної адвокатом Тиховським М. О. роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд першої інстанції взяв до уваги, що зазначені представником третьої особи адвокатом Тиховським М. О. витрати на правничу допомогу в розмірі 40 000,00 грн є завищеними.

Отже безпідставними є доводи апеляційної скарги про необґрунтованість судових витрат наданих адвокатом Тиховським М. О.

З урахуванням того, що інші наведені в апеляційній скарзі доводи аналогічні доводам позовної заяви та були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який з дотриманням вимог статей 89, 229, 263 ЦПК України перевірив їх та обґрунтовано спростував, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи апелянта. При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Отже інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судоми норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а спрямовані виключно на доведення необхідності переоцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Вирішуючи заявлені у відзивах на апеляційну скаргу клопотання ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 про покладення на позивачку судових витрат, понесених відповідачкою та третьою особою в суді апеляційної інстанції, колегія суддів виходить з такого.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно із частиною першою статті 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво - це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18, від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц, від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19, від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі № 456/456/20, від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц, від 17 листопада 2022 року у справі № 687/35/21, від 11 січня 2023 року у справі № 479/475/21.

Визначаючи суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», заява №19336/04).

З огляду на наведене положеннями ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи і наданих послуг та фінансового стану учасників справи.

Подібні правові висновки викладені у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

Для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату певного гонорару, в контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи це питання, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (пункт 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

У суді апеляційної інстанції представництво інтересів ОСОБА_2 здійснювала адвокат Мишковська Т. М. на підставі договору про надання правничої допомоги №197/25 від 20 серпня 2025 року, ордеру серії АВ № 1228425 (т. 2 а.с. 135-137)

Відповідно до п. 4.1. вищевказаного Договору за надання послуги з правової допомоги клієнт сплачує адвокатові плату у формі гонорару в розмірі 10 000 грн під час підписання даного договору, що підтверджується квитанцією виданою адвокатом.

Сплата Шеіною В. О. 10 000 грн витрат на правничу допомогу підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера від 20.08.2025 (т. 2 а.с. 137, зворот).

Представництво інтересів ФОП ОСОБА_4 здійснював адвокат Тиховський М. О. на підставі договору про надання правничої допомоги №76-2024 від 01 жовтня 2024 року, ордеру серії АВ № 1230315 (т. 2 а.с. 156-158).

Згідно з Актом виконаних робіт (наданих послуг) до договору про надання правової допомоги №76-2024 від 01 жовтня 2024 року укладеного з ФОП ОСОБА_4 по справі № 127/29671/24 від 08 вересня 2025 року було надано юридичні послуги з написання відзиву та представництво інтересів у Вінницькому апеляційному суду, що становить 20 000 грн.

Сплата ФОП ОСОБА_4 20 000 грн витрат на правничу допомогу підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 76 від 08.09.2025 (т. 2 а.с. 159).

Під час апеляційного розгляду від позивачки клопотання про необґрунтованість заявленого розміру витрат на правничу допомогу або його зменшення не надходили.

Ураховуючи наведене та беручи до уваги наявність документально підтверджених доказів витрат ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, а також об`єм і зміст складених адвокатами відзивів на апеляційну скаргу (т. 2 а. с. 131-134, 143-147), співмірність наданих адвокатами послуг зі складністю справи, з огляду на те, що адвокати брали безпосередню участь у судовому засіданні апеляційного суду, колегія суддів вважає можливим задовольнити заявлені клопотання про відшкодування понесених відповідачкою та третьою особою у суді апеляційної інстанції витрат на професійну правничу допомогу частково та стягнути на їхню користь по 4 000 грн.

Керуючись ст. 141, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Пивоварова Юлія Сергіївна, залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 4 000 (чотири тисячі) грн 00 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник