Номер провадження: 22-ц/812/1784/25 Суддя-доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Шурмою Є.М.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , його представника - адвоката Душаченко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2025 року, ухвалене під головуванням судді - Кузьменка В.В. в приміщенні того ж суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса), державного реєстратора Марченка Віктора Олександровича, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Перша Миколаївська державна нотаріальна контора про скасування запису про обтяження нерухомого майна,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2024 року адвокат Душаченко І.С. діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління податкової служби у Миколаївській області, в якому просила скасувати запис про обтяження нерухомого майна №53193744 накладений в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3451987 від 12.07.2066 року, перенесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням №70998303 від 03 січня 2024 року на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником житлового будинку АДРЕСА_1 .

З метою укладання договору дарування, ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса, але йому було повідомлено, що відповідно до інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна міститься запис про державну реєстрацію обтяжень індексний номер на яке було накладено обтяження. Номер реєстрації обтяжень 53193744 від 12 липня 2006 року. Обтяження було зроблено Першою Миколаївською державною нотаріальною конторою.

При реєстрації права власності на житловий будинок і земельну ділянку АДРЕСА_1 , державним реєстратором Кам`яномостовської сільської ради Первомайського району Миколаївської області Первомайського району Миколаївської області Марченко В.О. було автоматично перенесено запис про обтяження нерухомого майна №70998303 від 03 січня 2024 року, номер обтяження 3451987 на підставі листа та номер: б/н, виданий Миколаївська спеціалізована автобаза №1401.

Позивач вказує, що дійсно він мав трудові відносини з Миколаївською спеціалізованою автобазою №1401, з 06 січня 1973 року по 08 грудня 1973 року працював мотористом. Підстава накладення заборони йому невідома, оскільки він не укладав жодних договорів будь то позики, або інших платних угод.

Однак, діюче на даний час обтяження, номер реєстрації обтяжень №53193744 від 12.07.2006 року, щодо майна становить для позивача незручності та порушує його права на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Миколаївська спеціалізована автобаза №1401 відповідно до ухали господарського суду від 29 березня 2006 року ліквідована, відомостей про реорганізацію вказаного підприємства на Миколаївську спеціалізовану автобазу 1428 відсутні, а відтак у якості відповідача на думку позивача необхідно залучити державну податкову службу України.

Посилаючись на викладене, позивач просив про задоволення позову.

19 грудня 2024 року від представника Головного управління податкової служби у Миколаївській області до суду надійшов відзив, в якій зазначають, що вони є неналежним відповідачем, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2025 року за клопотанням представника позивача - адвоката Душаченко І.С., відповідача Головне управління податкової служби у Миколаївській області замінено на належного відповідача - Південне міжрегіональне управління юстиції (м. Одеса).

27 січня 2025 року від представника Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що управління є не належним відповідачем по справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 травня 2025 року за заявою представника позивача - адвоката Душаченко І.С. до участі в справі залучено співвідповідача - державного реєстратора Марченка В.О.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2025 року позов задоволено. Скасовано запис про обтяження нерухомого майна № 53193744 накладений в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3451987 від 12 липня 2006 року, перенесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням №70998303 від 03.01.2024 року на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивовано тим, що наявність запису про обтяження нерухомого майна, неможливість скасування даного обтяження в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та наявності підстав для їх задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Одеса) подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції не є суб`єктом державної реєстрації прав у розумінні чинного законодавства України, не здійснювало жодних реєстраційних дій із вказаним об`єктом нерухомості, а тому не може бути відповідачем у даній справі. Також просило справу розглянути у відсутність його представника.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - адвокат Душаченко І.С. просила рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У судове засідання відповідачі та третя особа не з`явилися, про місце й час судового розгляду повідомлені належними чином, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки кадастровий номер :11:012:0008, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 (а.с.14-21).

Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстроване на підставі рішення державного реєстратора Марченка В.О. Кам`яномостовської сільської ради Первомайського району Миколаївської області про реєстрацію прав та обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 060, номер відомостей про речове право № 53193720, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав (а.с.22-23).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 міститься актуальна інформація про державну реєстрацію обтяжень.

Номер запису про обтяження №53193744, дата, час державної реєстрації 12.07.2006 15:22, державний реєстратор Марченко Віктор Олександрович, Кам`яномостівська сільська рада Первомайського району, Миколаївська область, документи, подані для державної реєстрації: лист, серія та номер: б/н виданий 23.10.1973, видавник: Миколаївська спеціалізована автобаза №1401, підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 70998303 від 03.01.2024 10:17:52, Марченко Віктор Олександрович, Кам`яномостівська сільська рада Первомайського району, Миколаївська обл. Вид обтяження: заборона на нерухоме майно, відомості про реєстрацію до поновлення/перенесення - єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 3451987, 12.07.2006 15:00622 (а.с.24-25).

З 6 січня 1973 року по 08 грудня 1973 року ОСОБА_1 працював мотористом в Миколаївській спецавтобазі №1401, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.10-13).

Як вбачається з відповіді КП «Трудовий архів Веснянської сільської ради», колективне підприємство «Автотранспортне підприємство - 1428» було ліквідовано за ухвалою господарського суду від 29 березня 2006 року. До архіву надійшли справи з 1980 по 1999 року. Рішення щодо ліквідації або реорганізації підприємства «Миколаївська спеціалізована автобаза №1401» відсутні, оскільки справи в архів не надходили (а.с.28).

Згідно відповіді Першої Миколаївської державної нотаріальної контори №788/01-16 від 17 вересня 2024 року, документи, які стали підставою для внесення записів про обтяження до Державного реєстру речових прав вже знищені (згідно номенклатури справ по 2000 рік включно строк зберігання листування по накладенню та зняттю заборон - три роки), тому надати копії документів, що стали підставою накладення заборони на житловий будинок АДРЕСА_3 неможливо (а.с.31).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що наявність запису про обтяження нерухомого майна, неможливість скасування даного обтяження в позасудовому порядку свідчить про обґрунтованість вимог позивача та наявності підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Відповідно до положень статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 321 ЦК України).

Згідно із статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У даній справі, встановлено, що особою, майно/права якої обтяжуються є ОСОБА_1 , а об`єктом обтяження є житловий будинок АДРЕСА_1 .

На підставі листа, виданого 23 жовтня 1973 року Миколаївською спеціалізованою автобазою №1401 було накладено арешт на вказане нерухоме майно та внесено запис № 53193744 накладений в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 3451987 від 12 липня 2006 року.

Також судом встановлено, що підприємство Миколаївська спеціалізована автобаза №1401 29 березня 2006 року відповідно до ухвали Господарського суду ліквідована, відомостей про реорганізацію спеціалізованої автобази на Миколаївську спеціалізовану автобазу №1428 відсутні.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, а у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав доцільним зняти арешт, накладений на майно шляхом скасування запису про обтяження нерухомого майна, оскільки відсутні відомості щодо підстав як у застосуванні обтяження саме на це майно, так і у зберіганні цього обтяження.

Арешт позбавляє позивача можливості реалізувати своє право власності щодо вказаного нерухомого майна, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у даній правовій ситуації задоволення позову про зняття арешту, накладеного на нерухоме майно, не впливає на права, обов`язки особи, в інтересах якої накладено арешт, оскільки арешт майна, не є заходом звернення стягнення на майно, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню. А тому, на думку колегії суддів, відповідач у даній справі - Південне міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - є належним. Наявність нескасованого арешту на майно, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Отже, суд першої інстанцій дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, правильно визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, і дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, під час апеляційного розгляду не встановлено.

Інші в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то відсутні підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: О.В. Локтіонова

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 06 жовтня 2025 року.