П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Київ

Справа № 363/6235/24

Провадження: № 22-ц/824/12258/2025

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Верланова С. М., Нежури В. А.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Славутицького районного суду Київської області від 16 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Малишенко Т. О.,

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в:

У листопаді 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.01.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» укладено кредитний договір № 103257143 в електронній формі відповідно до порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». За умовами вказаного договору відповідачка отримала кредитні кошти в розмірі 5 000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. Відповідно до графіку сплати кредитних коштів (додаток № 1 до кредитного договору № 103257143 від 08.01.2023 року) повернення кредиту та сплата комісії і процентів відповідачем не було здійснено. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит в розмірі 5 000 грн, а відповідачка зі свого боку не виконала умов кредитного договору. 08.01.2023 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Крежит-Капітал» укладено договір відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 року, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором № 103257143 від 08.01.2023 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 року. За наведених обставин, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило суд стягнути з відповідачки на свою користь 20 215 грн відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 року, з яких: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 5 000 грн, прострочена заборгованість за сумою відсотків - 14 550 грн, прострочена заборгованість за комісією - 665 грн.

Рішенням Славутицького районного суду Київської області від 16 квітня 2025 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 103257143 від 08.01.2023 року в розмірі 20 215 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 422,40 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Зачепіло З. Я. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в частині стягнення суми заборгованості за тілом кредиту та процентів в межах строку дії кредитного договору № 103257143 від 08.01.2023 року.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що кредитний договір №103257143 від 08.01.2023 року не містить ознаки кредитного договору, а надана копія договору не містить підпису відповідачки. Паспорт споживчого кредиту, графік платежів за договором про споживчий кредит та правила надання фінансових кредитів ТОВ «Мілоан» також не були підписані відповідачкою і, відповідно, вона не була ознайомлена з вказаними документами. ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не надало доказів перерахування кредитних коштів на рахунок відповідачки. Зазначила, що розрахунок заборгованості за кредитами є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, не є правовою підставою для стягнення і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог. Окрім того, розмір нарахованих відсотків, на думку відповідачки, значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором. Вказує, що позивач не надав первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту та його часткового погашення. Також вважає, що подана позовна заява не відповідає вимогам ЦПК України, оскільки в ній не зазначено відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 16 червня 2025 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.

У відзиві на апеляційну скаргу Корнійчук І. О. в інтересах ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заперечувала проти апеляційної скарги та вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

За правилом ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України та ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 08.01.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» за допомогою електронного підпису підписано договір про споживчий кредит № 103257143.

Згідно з п. 1.1. договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п. 1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п. 1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника.

Комісія за надання кредиту: 665,00 грн, яка нараховується за ставкою 13,30 % від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту (пункт 1.5.1. договору).

Сума (загальний розмір) кредиту становить 5 000,00 грн (п. 1.2.). Строк кредитування на 105 днів з 08.01.2023 року (п. 1.3.); проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1 050,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,40 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2.); проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13 500,00 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3.). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти НОМЕР_1 (п. 2.1.). Цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника (п. 6.1.) (а.с. 7-12).

Відповідно до паспорта споживчого кредиту № 103257143 сума кредиту 5 000 грн, строк кредитування 105 днів, пільговий період 15 днів, процентна ставка у пільговий період 1,40 % за кожен день користування кредитом, стандартна ставка 3 % за кожен день користування кредитом (а.с. 13).

Довідкою про ідентифікацію підтверджується, що відповідачка підписала акцепт договору аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора L80857 08.01.2023 року (а.с. 14).

ТОВ «Мілоан» переказало кошти у розмірі 5 000 грн на рахунок № НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням 57260859 від 08.01.2023 року (зворот а.с. 15).

Анкета-заява на кредит № 103257143 від 08.01.2023 року містить докладну інформацію щодо ОСОБА_1 , зокрема, дату її народження, ідентифікаційний номер, номер паспорта у формі картки, адресу реєстрації і адресу проживання, номер мобільного телефону, соціальний статус, місце роботи, поетапний процес оформлення та розгляду заяви (зворот а.с. 14).

З виписки з особового рахунка за кредитним договором № 103257143 від 08.01.2023 року відповідачки ОСОБА_1 , сума заборгованості становить 20 2015 грн, з яких прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 5 000 грн, прострочена заборгованість за комісіями становить 665 грн, прострочена заборгованість за відсотками становить 14 550 грн (а.с. 17).

Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали даний договір про те, що кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників (зворот а.с. 17-21).

Відступлення прав вимоги також підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 30.05.2023 року, платіжною інструкцією № 71534, витягом з реєстру боржників (а.с. 22-23).

Згідно витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 року, вказаний кредитний договір № 103257143 від 08.01.2023 року, де боржником є ОСОБА_1 (а.с. 23).

На підтвердження вжиття заходів досудового врегулювання спору позивач подав до суду претензію про виконання зобов`язання за договором № 103257143 від 08.01.2023 року (зворот а.с. 23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 належним чином виконала грошові зобов`язання за договором, тому в неї виникла заборгованість за вказаним договором, яка становить 20 215 грн.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України).

Абзац 2 частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, провадження № 61-7203 св 20, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, провадження № 61-8449св19, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Водночас одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Таким чином, підписавши 08.01.2023 року о 10:18:18 договір про споживчий кредит № 103257143 електронним підписом одноразовим ідентифікатором L80857 Катамадзе І. І. добровільно погодилася у письмовому вигляді на умови кредитування, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та відсотків за користування кредитом.

Аналогічний висновок викладено й у постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20-ц та від 12 січня 2021 року по справі №524/5556/19.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення по справі на користь протилежної сторони. Отже, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі, а не суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

З наведених обставин справи вбачається, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (L80857).

Відповідачка була повністю ознайомлена з умовами кредитного договору до його підписання, інформаційно-телекомунікаційна система побудована таким чином, що без попереднього ознайомлення з умовами кредитного договору клієнт не може перейти до наступного етапу.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачкою, кредитний договір не міг бути укладений сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що договір про споживчий кредит № 103257143 від 08.01.2023 року укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача.

Взяті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором № 103257143 від 08.01.2023 року ТОВ «Мілоан» виконало своєчасно і належним чином, надававши кредиті кошти в повному обсязі.

Платіжним дорученням 57260859 від 08.01.2023 року підтверджено перерахування коштів ТОВ «Мілоан» в сумі 5 000 грн одержувачу ОСОБА_1 на рахунок VISA НОМЕР_2 , призначення платежу - кошти згідно договору 103257143.

У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконувала, обов`язкові щомісячні платежі в рахунок погашення нарахованих процентів своєчасно та у погодженому розмірі не вносила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.

ТОВ «Кредит-Капітал» на підставі договору відступлення прав вимоги № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 року набуло право вимоги за договором про споживчий кредит № 103257143 від 08.01.2023 року, укладеним між первісним кредитодавцем ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 , тому у нього, як нового кредитора, виникло право вимоги повернення кредиту та інших передбачених договором платежів у зв`язку з неналежним виконанням позичальником взятих на себе зобов`язань шляхом стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 98-МЛ/Т від 30.05.2023 року до ТОВ «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором № 103257143 від 08.01.2023 року у розмірі 20 215 грн, з яких: 5 000 грн залишок по тілу кредиту, 14 550 грн залишок по відсотках, 665 грн залишок по комісії (а.с. 23).

Колегія суддів враховує, що ОСОБА_1 не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на спростування наявності у неї заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 000 грн та належного виконання зобов`язання по сплаті вказаної заборгованості за кредитом та щомісячної сплати відсотків за кредитом.

Вказаний висновок суду апеляційної інстанції відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, провадження № 61-9071св20, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, провадження № 61-20799св19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, провадження № 61-2903св21, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, провадження № 61-18967св20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20, провадження № 61-2904св21.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 103257143 від 08.01.2023 року у розмірі 20 215 грн, з яких: 5 000 грн - заборгованість за тілом кредиту, 14 550 грн - заборгованість за відсотками, 665 грн - заборгованість за комісією.

Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості за кредитом є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, не є правовою підставою для стягнення і не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказами, що підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, надана позивачем виписка з особового рахунка, є належним доказом наявної заборгованості відповідачки за простроченим тілом кредиту, підтверджує несвоєчасне погашення кредиту і повністю спростовує доводи відповідачки про відсутність заборгованості за кредитом, а тому висновок суду першої інстанції про доведеність заборгованості по кредиту позичальника перед банком, є правильним.

Разом з тим, позивачка не надала суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження відсутності заборгованості за кредитом або свого розрахунку заборгованості. Отже, вказані твердження відповідачки є припущеннями, на яких не може ґрунтуватись судове рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір нарахованих відсотків значно перевищує розмір заборгованості за кредитним договором, не грунтуються на вимогах закону, оскільки не підлягає ототожненню поняття відповідальності у вигляді пені та відсотків за користування кредитом. Адже, згідно ст. 536 ЦК України, на яку є посилання у ч. 5 ст. 694 ЦК України, проценти сплачуються за користування чужими грошовими коштами, і проценти не є відповідальністю. Так, пеню необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, що є платою саме за користування ними, а не санкцією за невиконання чи неналежне виконання зобов`язання. Передбачені договором проценти не є неустойкою (штрафом, пенею) та не є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а є саме процентами за користування кредитом та стягуються незалежно від наявності вини боржника. Зазначені проценти за своєю правовою природою є боргом, а тому зменшення їх розміру на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України неможливе.

За змістом ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Славутицького районного суду Київської області від 16 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді С. М. Верланов

В. А. Нежура