САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/3239/25
Провадження №2/726/609/25
УХВАЛА

про направлення справи за підсудністю

23.09.2025 м. Чернівці

Суддя Садгірського районного суду м. Чернівці Мілінчук С. В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"" про визнання недійсною додаткову угоду про прощення боргу, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Садгірського районного суду м. Чернівці з позовом до АТ КБ "ПриватБанк" в якому просить визнати недійсною додаткову йгоду №1 до кредитного договору №Е/V062384 від 01.09.2006 року, укладену між сторонами 24.01.2023 року.

Перевіривши виконання вимог ст. 26-32 ЦПК України при поданні позову, суд приходить до наступного.

Відповідно до загальних правил територіальної юрисдикції (підсудності) визначених ст.27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Разом з тим, у ст. 28 ЦПК України визначені випадки підсудності справ за вибором позивача (альтернативна підсудність), зокрема позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 8 ст. 28 ЦПК України).

Системний аналіз відповідних норм ЦПК України, які регулюють питання щодо визначення підсудності, дає підстави для висновку, що підсудність справи визначається на момент пред`явлення позову шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції (ст.ст. 27, 184, 187 ЦПК України).

Окрім того, територіальна підсудність встановлюється як загальне правило і застосовується у тому випадку, коли вона не змінена або доповнена іншим видом територіальної підсудності (альтернативна та виключна).

Питання обрання суду у разі реалізації права вибору альтернативної підсудності вирішується позивачем на стадії пред`явлення позову шляхом подання відповідної заяви. У такий спосіб позивач реалізує своє право на доступ до правосуддя.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 532 ЦК України, якщо місце виконання зобов`язання не встановлено у договорі, виконання провадиться за грошовим зобов`язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов`язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов`язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов`язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов`язаних із зміною місця виконання.

З кредитного договору вбачається, що кредит надається Закритим акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк, яке було розташоване за адресою: 58020, м. Чернівці, вул. Калинівська, 13а, , МФО 305299.

Відповідно до п. 6.4. Кредитного договору №Е/V062384 від 01.09.2006 року встановлено, що виконання зобов`язання за цією угодою здійснюється за місцем перебування підрозділу банку що надав кредит.

Так, позивач у позовній заяві зазначив, що користуючись своїм правом, встановленим ч. 8 ст. 28 ЦПК України, пред`являє позов до Садгірського районного суду м. Чернівці, а саме пред`являє його за місцем виконання договору, тобто місцем знаходження банку.

Судом встановлено, що 24.01.2023 року між АТ КБ ПриватБанк в особі Керівника Напрямку стягнення проблемної заборгованості ГО АТ КБ ПриватБанк Салівон О.В. і ОСОБА_1 , укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору №Е/V062384 від 01.09.2006 року про прощення частини заборгованості.

Отже судом встановлено, що Додаткова угода, яка оскаржується, була укладена між позивачем та АТ КБ ПриватБанк, який зареєстрваний за адресою: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д, що знаходиться у Печерському районі міста Києва.

Стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини другої статті 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21 (провадження № 61-5805сво23) вказано, що: «принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України. Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ. Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції. Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів. Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (стаття 378, пункт 6 частини першої статті 411 ЦПК України).

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення апеляційним судом з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч.1ст.378 ЦПК України).

Враховуючи викладене та те, що місцезнаходження відповідача зареєстроване за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, приходжу до висновку, що справа не належить до територіальної підсудності Садгірського районного суду м. Чернівці та підлягає передачі на розгляд Печерського районного суду м. Києва.

Керуючись ст. ст. 27, 28, 260, 353 ЦПК України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, суд

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"" про визнання недійсною додаткову угоду про прощення боргу передати за підсудністю на розгляд до Печерського районного суду м. Києва (01601, м. Київ, вул. Хрещатик, 42-А).

Ухвала може бути оскаржено до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи ухвала може бути оскаржено протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя С. В. Мілінчук