Справа № 541/2247/25
Номер провадження 2/541/1166/2025
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

26 вересня 2025 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

за участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

09 червня 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» звернувся до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаною позовною заявою.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач вказував, що 25.03.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №00-9691382. 20.01.2025 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (Первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» (Фактор) уклали Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, відповідно до умов якого позивачеві відступлено право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором. Відповідно до витягу з реєстру боржників за Договором факторингу №20012025-МК/Ейс від 20.01.2025, ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 33 453,00 грн.Після передачі права вимоги за кредитним договором, відповідач ОСОБА_1 не виконав свій обов`язок перед позивачем та має непогашену заборгованість в сумі 33 453,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи належно повідомлений за адресою місця проживання. Причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. Відзив на позовну заяву не направив.

Згідно з ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Відповідно до положень ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та постановлено ухвалу суду від 26.09.2025 про проведення заочного розгляду справи.

Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 25.03.2024 між ТОВ «МАКС КРЕДИТ» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №00-9691382. Паспортом споживчого кредиту зазначено умови кредитування. Відповідачу на підставі Кредитного договору від 25.03.2024 року №00-9691382 ТОВ «МАКС КРЕДИТ», як кредитодавець, надав суму кредиту в розмірі 11 000,00 грн із встановленим строком кредитування 360 днів. Сторонами було узгоджено всі умови укладеного Кредитного договору, що підтверджується електронними підписами у самому Договорі та вище зазначених документах.

20.01.2025 ТОВ «МАКС КРЕДИТ» (Первісний кредитор) та ТОВ «Фінансова Компанія «ЕЙС» (Фактор) уклали Договір факторингу №20012025-МК/Ейс, згідно умов якого позивач набув право грошової вимоги до відповідача за Договором кредитної лінії №00-9691382 від 25.03.2024. Відповідно до витягу з реєстру боржників за Договором факторингу №20012025-МК/Ейс від 20.01.2025, ТОВ «ФК «ЕЙС» отримало право вимоги до відповідача на загальну суму 33 453,00 грн. Даний факт підтверджується Актом приймання-передачі до Договору факторингу №20012025-МК/Ейсвід 20.01.2025 та копіями платіжних інструкцій №1 від 27.01.2025, №2 від 31.01.2025.

Предметом вимоги позивача є порушення відповідачем у справі вимог ст.ст. 509, 526, 530, 527, 610, 611, 1054 ЦК України та відшкодування понесених судових витрат, згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України.

Правові відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, на думку суду, підпадають під вид цивільно-правових відносин зобов`язання і є зобов`язальними та регулюються нормами ЦК України, з врахуванням наступного.

Згідно зі ст. 509 Цивільного Кодексу України, зобов`язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, що ґрунтується на засадах добровільності, розумності та справедливості. При цьому, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ст. 526 ЦК України, в строки, що вказані у зобов`язанні ст. 530 ЦК України.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, ст. 527 ЦК України.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 610, 611 ЦК України, зазначають, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і за порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до укладеного Договору факторингу №20012025-МК/Ейс від 20.01.2025 в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ТОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передало (відступило) ТОВ «ФК «ЕЙС» права вимоги за кредитним договором, внаслідок чого ТОВ «ФК «ЕЙС» замінює ТОВ «МАКС КРЕДИТ» як кредитора (стає новим кредитором), у тому числі права вимоги за зобов`язанням відповідача ОСОБА_1 , з правом вимоги повного належного виконання обов`язків ним за Договором кредитної лінії №00-9691382 від 25.03.2024 року.

Пред`являючи позов до відповідача про стягнення заборгованості за Договором кредитної лінії №00-9691382 від 25.03.2024, новий кредитор посилався на те, що позичальник після заміни кредитора у зобов`язанні борг не погасив, має невиконані зобов`язання з погашення тіла кредиту, зі сплати процентів.

Враховуючи вищезазначене, загальна сума заборгованості, на момент подання позовної заяви, за Договором кредитної лінії №00-9691382 від 25.03.2024, становить 33 453,60 грн, яка складається з наступного: 12 100,00 грн заборгованість по кредиту; 21 353,00 грн заборгованість по несплаченим відсотків за користування кредитом; 0,00 грн штрафні санкції згідно умов договору.

Позивачем додатково заявлена вимога про здійснення розподілу судових витрат.

Позивач повідомив про наявність судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.

Витрати зі сплати судового збору підтверджуються копією платіжної інструкції від 27.05.2025 на суму 2422,40 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Вирішуючи, питання щодо розподілу витрат на правову допомогу, суд керується положеннями ст. 137 ЦПК України.

У відповідності до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: а) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; б) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

До матеріалів справи позивачем долучено договір про надання правничої допомоги №07/04/25-02 від 07.04.2025, укладений між адвокатським бюро «Тараненко та партнери» та ТОВ «Фінансова компанія» ЕЙС», протокол погодження вартості послуг до договору про надання правничої допомоги від 07.04.2025, додаткову угоду №33 до договору про надання правничої допомоги від 07.04.2025 з переліком справ про стягнення заборгованості за кредитним договорам із зазначенням боржників, акт прийому-передачі наданих послуг від 15.05.2025.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Разом з тим, суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а і за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами третьою-п`ятою та дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Разом з тим, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц, п. 33-34, 37 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі №910/12876/19).

Відтак, оцінивши у сукупності усі докази, суд дійшов висновку відшкодувати позивачу 5000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з пропорційності предмету спору та необґрунтованості заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 509, 512, 514, 526, 527, 530, 599, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 76-81, 83, 141, 263, 264, 265, 273, 280, 281, 282, 352, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, ) заборгованість за Договором кредитної лінії №00-9691382 від 25.03.2024 в розмірі 33 453 (тридцять три тисячі чотириста п`ятдесят три) гривні 00 копійок, з яких: 12 100,00 грн сума заборгованості по кредиту; 21 353,00 грн сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «ЕЙС» (м. Київ, Харківське шосе, 19, офіс 2005, ) судові витрати у розмірі 7422 (сім тисяч чотириста двадцять дві) гривні 40 копійок, які складаються з витрат по сплаті судового збору в розмірі 2422,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу 5000,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Суддя О. А. Городівський