ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7549/25 Справа № 216/3267/24 Суддя у 1-й інстанції - Сільченко В.Є. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кеш ту гоу»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Борщенко Владлена Валеріївна, на рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 06 травня 2025 року, яке ухвалено суддею Сільченко В.Є. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 06 травня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2024 року ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 12 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1674341 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися.

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: сума виданого кредиту: 3 500,00 гривень, дата надання кредиту: 12 березня 2021 року. Строк кредиту: 30 днів. Валюта кредиту: UAH. Цільове призначення - на споживчі потреби. Стандартна процентна ставка 1,90 % в день.

Зазначає, що станом на 19 лютого 2022 року загальний розмір заборгованості за Кредитним договором становить 7 226,90 грн.

Крім того, 24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» укладено договір факторингу № 02-24122001 відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» відступило ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників від 24 грудня 2021 року до договору факторингу № 02- 24122001 ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 .

Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» заборгованість за Кредитним договором № 1674341 від 12 березня 2021 року в сумі 7 226,90 грн та судові витрати.

Рішенням Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 06 травня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кеш ту го» заборгованість за кредитним договором №1674341 від 12 березня 2021 року в сумі 7 226,90 грн, яка складається з: прострочена заборгованість за сумою кредиту в розмірі 2 398,50 грн, прострочена заборгованість за процентами в розмірі 4 828,40 грн, судовий збір в розмірі 2 422,40 грн, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 5000,00 грн. Іншу частину позовних вимог залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Борщенко В.В., не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважає його ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що позивачем не доведено відступлення права вимоги між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу».

Крім того, відповідач заперечує факт укладення кредитного договору та посилається на відсутність в матеріалах справи доказів перерахування коштів або користування ОСОБА_1 цими коштами в межах кредитного ліміту, первинних бухгалтерських документів, а саме виписки по рахунку.

Вважає, що відповідачку не було належним чином повідомлено про дострокове повернення кредиту, оскільки з боку позивача не доведено факт вручення адресатові під підпис вимоги позивача.

Апелянтка зазначає, що позивач не довів, що нею отримані кредитні коштів, а також не обґрунтував нарахування відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (ч. 1 ст. 369 ЦПК України, у редакції чинній на час подання апеляційної скарги).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1674341 про надання коштів на умовах споживчого кредиту який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір . Відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися ( а.с 42-46).

Відповідно до п. 1.2 Кредитного договору, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені Договором на наступних умовах: Сума виданого кредиту: 3500,00 гривень. Дата надання кредиту: 12.03.2021 року. Строк кредиту : 30 днів. Валюта кредиту: UAH. Цільове призначення - на споживчі потреби. Стандартна процентна ставка 1,90 % в день.

Згідно п. 2.1 Договору кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або на іншу платіжну картку клієнта, реквізити якої надані товариству з метою отримання кредиту.

Згідно п. 4.2.1. Сторони домовились, що у випадку, якщо у Клієнта на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, та Клієнт не продовжив строк кредиту відповідно до п.4.1.1.-4.1.6 Договору, за цим Договором застосовується автоматичне продовження строку користування кредитом (автопролонгація) з наступного дня після запланованої дати повернення кредиту.

Відповідно п.4.2.5 за цим Договором, Загальна кількість атовпролонгацій за цим Договором обмежується загальною кількістю календарних днів користування кредитом, яка не може бути більшою за 120 календарних днів (включаючи період, визначений в п.1.3 Договору та періоди пролонгацій). Тобто, якщо у разі наступної (чергової) автопролонгації загальна кількість днів користування кредитом буде більшою за 120, така автопролонгація не застосовується, а строк повернення кредиту та сплати нарахованих процентів є таким, що настав.

Згідно п. 4.2.6. Договір припиняється в день повного повернення клієнтом суми кредиту,процентів за користування кредитом та штрафу/пені за прострочення виконання грошового зобов`язання (за наявності). Датою закінчення строку дії договору є дата надходження повної суми заборгованості за договором на рахунок Товариства.

Відповідач ознайомлена з графіком платежів до договору про надання коштів, сумою нарахованих процентів, що підтверджується її підписом з одноразовим ідентифікатором (а.с. 47).

Частково задовольняючи позовні вимоги ТОВ «ФК «Кеш ту гоу», суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для їх задоволення, виходячи з їх обґрунтованості та доведеності належними доказами. Щодо стягнення витрат на правову допомогу суд, з урахуванням складності справи, що була розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, обсягу виконаних адвокатом робіт, часу витраченого адвокатом на виконання таких робіт, враховуючи принципи розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення судових витрат на правову допомогу в розмірі 5 000,00 грн.

Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями ст. 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п. 12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

За правилом ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається вінформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону,вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ч. 1 ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» надало належні та допустимі докази укладення електронного кредитного договору між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 .

Так, матеріалами справи підтверджується, що договір № 1674341 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 12 березня 2021 року укладено в електронній формі, що відповідає положенням ст. 207 ЦК України із застосуванням норм Закону України «Про електронну комерцію» та підписаний сторонами, відповідно до вимог ст. 12 вказаного Закону, а саме: кредитодавцем засвідчено кваліфікованою електронною печаткою, а позичальником за допомогою одноразового ідентифікатору А572 із позначкою часу (а.с. 46 зворот).

Згідно копії договору вбачається, що ОСОБА_1 здійснила ідентифікацію в інформаційно-телекомунікаційній системі, надавши ТОВ «ФК «Лінеура Україна» свої персональні дані, подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту, після чого кредитор надіслав відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідачка використала для підтвердження підписання кредитного договору.

Ідентифікація позичальника як споживача фінансових послуг на веб-сайті товариства проведена відповідно до вимог закону, оскільки ОСОБА_1 передала кредитору персональні дані паспорта, ідентифікаційного номера, дані банківської картки, на яку слід перерахувати кошти, номер телефону.

На підтвердження укладення договору, позивачем долучено копії: договору № 1674341 від 12 березня 2021 року (а.с. 42,46), додатку № 1 до договору (а.с. 47), довіда про ідентифікацію (а.с. 4), паспорту споживчого кредиту (а.с. 34-35), лист ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 22).

Так, колегія суддів вважає, що наявними у справі доказами, підтверджено укладення договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту № 1674341 від 12 березня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 , тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідачка посилається на те, що ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» не доведено факту отримання ОСОБА_1 грошових коштів від ТОВ «Лінеура Україна», однак, вказане спростовується матеріалами справи, а саме листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 30 листопада 2023 року про успішне перерахування грошових коштів у розмірі 3 500,00 грн на картку № НОМЕР_2 .

Саме такий номер картки для зарахування коштів зазначено позичальником у п. 2.1. договору № 1674341 від 12 березня 2021 року, укладеному з ТОВ «Лінеура Україна» (а.с. 43).

ТОВ «Лінеура Україна» не відкриває карткових рахунків для перерахування кредитних коштів, а лише надсилає суму позики на існуючий рахунок позичальника, який вказується самим позичальником.

Крім цього, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 10 постанови Правління НБУ «Про затвердження Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит)» від 03 листопада 2021 року № 113, перебачено, що договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі НОМЕР_3 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).

Тобто, зазначення повного номеру платіжної картки відповідача в кредитному договорі є неможливим.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до п. 62 Постанови «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» визначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із клієнтських рахунків обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.

Статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним або стала відомою третім особам при наданні послуг банку або виконанні функцій, визначених законом, а також визначена у цій статті інформація про банк є банківською таємницею.

Згідно пункту 2 статті 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківською таємницею, зокрема, є інформація про операції, проведені на користь чи за дорученням клієнта, вчинені ним правочини.

Відповідно до ст. 62 ЗУ «Про банки і банківську діяльність`визначено порядок розкриття банками банківської таємниці, зокрема, за рішенням суду.

Таким чином, виписка по рахунку клієнта, належать до інформації, що є банківською таємницею, порядок розкриття якої визначений Законом.

Окрім того, згідно пункту 5 ч. 1 статті 10 Закону України «Про платіжні послуги» до надавачів платіжних послуг належать фінансові установи, що мають право на надання платіжних послуг.

Частиною 3 ст. 10 Закону України «Про платіжні послуги» встановлено, що фінансові установи мають право на провадження діяльності з надання фінансових платіжних послуг лише після отримання ними ліцензії відповідно до цього Закону (крім банків) та за умови включення до Реєстру, якщо інше не передбачено цим Законом.

Оскільки ТОВ «Лінеура Україна» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання коштів на умовах споживчого кредиту, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак надану суду ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» виписку, колегія суддів вважає належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі.

Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано факт надання нею всіх особистих ідентифікуючих даних, її платіжної картки, без надання яких і відповідного підтвердження, ознайомлення з відповідними умовами та правилами отримання та повернення кредитних коштів, відповідний кредит не міг бути наданий.

Оскільки матеріали справи не містять доказів повернення відповідачкою ані ТОВ «Лінеура Україна», ані ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» отриманої позики у строки, передбачені договором, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідачка не спростувала розрахунок заборгованості, наведений позивачем у позовній заяві, свій контррозрахунок не надала.

24 грудня 2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» договір факторингу № 02-24122001, за яким останнє набуло право вимоги до відповідачки за договором про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 38-41).

Відповідно до витягу з реєстру боржників, ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» набуває право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором № 1674341 від 12 березня 2021 року у розмірі 7 226,90 грн, яка складається із залишку по тілу кредиту у розмірі 2 398,50 грн та залишку по відсоткам у розмірі 4 828,40 грн (а.с. 20).

Вимогою про виконання зобов`язань за кредитним договором від 10 січня 2022 року ТОВ «ФК «Кеш ту гоу» проінформувало ОСОБА_1 про укладення договору факторингу за кредитним договором № 1674341 від 12 березня 2021 року та про необхідність погашення заборгованості в розмірі 7 226,90 грн (а.с. 25).

Суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачка ОСОБА_1 не здійснила погашення заборгованості по кредитним договорам та не повернула кредитні кошти протягом строків, обумовлених сторонами при укладенні договору, тим самим допустила істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, та дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення заборгованості.

Колегія суддів вважає, що наданими позивачем доказами повністю доведені заявлені позовні вимоги, які зокрема стосуються заявлених до стягненнях сум по простроченій заборгованості за сумою кредиту у розмірі 2 398,50 грн та простроченій заборгованості за відсотками у розмірі 4 828,40 грн, які були нараховані кредитодавцем у відповідності з умовами укладеного з відповідачем договору.

Однак, відповідачка не надала належних та допустимих доказів, на підтвердження викладених в апеляційній скарзі обставинам справи, надані позивачем докази не спростувала.

Інші наведені в апеляційні скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, фактично зводяться до незгоди із мотивами судового рішення.

Обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для скасування судового рішення.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, ч. 1 ст. 369, ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Борщенко Владлена Валеріївна,- залишити без задоволення.

Рішення Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 06 травня 2025 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді