ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 528/143/25 Номер провадження 22-ц/814/2929/25Головуючий у 1-й інстанції Татіщева Я.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Грицак А.Я.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області

на рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2025 року, ухвалене суддею Татіщевою Я. В., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за заявою представника ОСОБА_1 адвоката Симоненка Тараса Вікторовича, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, -

В С Т А Н О В И В:

04.02.2025 представник ОСОБА_1 адвокат Симоненко Т.В. звернувся до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, в якому просив суд встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: - довідки №25 від 28.11.2024, виданої ПрАТ «Федорівське» () про роботу в господарстві у період з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981; - довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №36 від 06.02.2020, виданої ПрАТ «Федорівське» (), у період роботи з квітня 1980 по грудень 1980 та з квітня 1981 по листопад 1981.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 фактично є особою пенсійного віку і йому мала бути призначена пенсія за віком. У 2024 заявник розпочав збір усіх необхідних документів з метою підтвердження власного трудового стажу, у процесі чого ОСОБА_1 було отримано цілий ряд довідок від ПрАТ «Федорівське». Дане підприємство на час роботи ОСОБА_1 мало назву «Федорівський бурякорадгосп» та було реорганізоване. Маючи достатній обсяг документації, якої заявник вважав буде достатньою для підтвердження факту його трудової діяльності, а, як наслідок, обчислення належної кількості трудового стажу для призначення пенсії за віком, заявником було подано відповідну заяву до ГУ ПФУ в Житомирській області. До заяви ОСОБА_1 надав усі отримані них довідки, трудову книжку та інші документи, про надання яких йому було повідомлено відповідальним працівником відділення Пенсійного фонду. При дослідженні наданих ОСОБА_1 документів, ГУ ПФУ в Житомирській області було винесено рішення про відмову у призначенні пенсії від 12.12.2024 №37. Відмова була мотивована тим, що ОСОБА_1 не вистачає загального трудового стажу, оскільки Управлінням не враховано до його розрахунку періоди трудової діяльності, вказані в довідках: №25 від 28.11.2024 у період роботи з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи; №36 від 06.02.2020 про заробітну плату у період роботи з квітня 1980 по грудень 1980 та з квітня 1981 по листопад 1981, оскільки це не підтверджено первинними документами. Встановлення факту належності правовстановлюючих документів має юридичне значення в частині обрахунку трудового стажу заявника.

Рішенням Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління пенсійного фонду України в Житомирській області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документа задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 довідки №25 від 28.11.2024, виданої ПрАТ «Федорівське», про роботу в господарстві в період з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 , довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №35 від 06.02.2020, виданої ПрАТ «Федорівське», за період роботи з квітня 1980 по грудень 1980 та з квітня 1981 по листопад 1981.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документу, і з матеріалів справи вбачається, що зазначені документи належать саме заявнику, та враховуючи, що вказана у рішенні про відмову у призначенні пенсії ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області №37 від 12.12.2024 довідка №36 від 06.02.2020 є довідкою №35 від 06.02.2020, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Житомирській області, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, щометою подачі заяви ОСОБА_1 є встановлення факту належності документів для призначення пенсії, тому Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області приходить до висновку про наявність спору про право на пенсійні виплати. Такий спір є публічно-правовим та підлягає вирішенню у позовному провадженні в порядку адміністративного судочинства. Заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства. Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду. З урахуванням наведеного питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватися у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання апеляційного суду 01.10.2025 не з`явилися учасники справи, вони належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 17.07.2025 судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України та засобами поштового зв`язку (а.с. 110-112), які були доставлені до електронних кабінетів та засобами поштового зв`язку. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 10.07.2025 (про призначення справи до апеляційного розгляду на 01.10.2025 на 10-00 год) розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. 25.07.2025 представник ГУ ПФУ в Житомирській області Пашинська А.М. сформувала в системі «Електронний суд» заяву про розгляд справи без участі. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області №37 від 12.12.2024, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди діяльності, вказані в довідках: №25 від 28.11.2024 в період роботи з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, №36 від 06.02.2020 про заробітну плату в період роботи з квітня 1980 по грудень 1980 та з квітня 1981 по листопад 1981, оскільки це не підтверджено первинними документами (а.с. 32-33).

У трудових книжках, серія НОМЕР_1 , від 17.10.1982 та серія НОМЕР_2 , від 09.08.1990 внесено записи про періоди роботи з 18.10.1982 по 23.03.1990 та з 23.03.1990 року по 06.02.1998 (а.с. 14-29).

Проте, відповідно до довідок №25 від 28.11.2024 та №35 від 06.02.2020, виданих ПрАТ «Федорівськк», які наявні у матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працював у цьому господарстві з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981 (а.с. 30-31, 34, 35-36).

Вказане також підтверджено відповіддю директора ПрАТ «Федорівське» ОСОБА_2 , наданою на виконання ухвали суду від 10.03.2025, зокрема, вказано, що ОСОБА_1 дійсно працював сезонним робітником в Піонерському відділенні з 01.04.1980 (наказ №45 від 01.04.1980) по 30.11.1980 (розрахунково-платіжні відомості) та сезонним робітником в Піонерському відділенні з 08.04.1981 (розрахунково-платіжні відомості) по 27.10.1981 (розрахунково-платіжні відомості) (а.с. 60-69).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Згідно із ст. 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Крім того, відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок №637) за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

У судовому порядку відповідно до пункту 26 зазначеного вище Порядку встановлюється лише факт приналежності документа, що підтверджує трудовий стаж, якщо ім`я, по батькові та прізвище, які зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові або прізвищем особи за паспортом або свідоцтвом про народження.

Так, Верховний Суд України у листі від 01.01.2012 «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснив, що: не підлягають розгляду в судах заяви про встановлення факту безпосередньої участі протягом певного періоду на будь-яких роботах, пов`язаних із ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також у роботах на діючих пунктах санітарної обробки людей і дезактивації техніки.

Водночас на підставі п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд може встановлювати факти належності особі документів, що посвідчують особу, наприклад: довідок про поранення чи перебування у госпіталі через поранення, повідомлення військових частин, військкоматів та інших органів військового управління про загибель чи безвісну відсутність у зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж, довідки про реабілітацію тощо.

Заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документа можуть подавати: - особа - власник правовстановлюючого документа, якій необхідно довести належність цього документа їй; - спадкоємці померлої особи - власника цього документа для оформлення спадкових прав; - утриманці померлого для одержання пенсії; - прокурор у порядку статей 45, 46 ЦПК України; - інші особи, які заінтересовані у встановленні факту.

Заінтересованими особами залежно від мети встановлення факту можуть бути: військкомати, органи внутрішніх справ, управління соціального захисту населення, управління Пенсійного фонду України, територіальна громада, фінансові органи, органи виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, навчальні заклади, ощадкаси, органи страхування тощо.

Тобто, при розгляді цих справ суд встановлює саме належність особі документа, а не тотожність осіб, які неоднаково названі у різних документах.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даної заяви є встановлення факту належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: - довідки №25 від 28.11.2024, виданої ПрАТ «Федорівське» (), про роботу у господарстві у період з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981; - довідки про заробітну плату для обчислення пенсії №36 від 06.02.2020, виданої ПрАТ «Федорівське» (), у період роботи з квітня 1980 по грудень 1980 та з квітня 1981 по листопад 1981.

Розглядаючи заяву, суд першої інстанції правильно визначився з характером правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 ЦК України указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини другої статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України і не є вичерпним.

За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Враховуючи, що метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.

Частиною другою статті 245 КАС України визначено перелік судових рішень, які уповноважений прийняти адміністративний суд у разі задоволення позову. Встановлення факту, що має юридичне значення, серед цього переліку відсутнє.

Тобто, у разі вирішення справи в порядку адміністративного судочинства встановлення факту, що має юридичне значення, має бути визначено судом у резолютивній частині судового рішення, що не передбачено КАС України.

Разом із тим, аналіз наведених цивільних процесуальних норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, у порядку цивільного судочинства.

До таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18.01.2024 у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23).

При цьому, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30.01.2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Верховного Суду від 22.03.2023 у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права (постанова Верховного Суду від 20.12.2023 у справі №761/16555/23 (провадження №61-13311св23)).

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 28.08.2024 у справі №522/7723/23 щодо аналогічних правовідносин, згідно якого заявник звернулась до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в обґрунтування якої заявник вказала, що для оформлення пенсії вона подала заяву до Головного Управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка була передана для розгляду до Головного Управління Пенсійного фонду України в Сумській області, проте у призначенні пенсії їй було відмовлено з посиланням на те, що до її страхового стажу не зараховано періоди роботи за записами в трудовій книжці, період навчання відповідно до диплому, через неможливість встановити взаємозв`язок між прізвищами «ОСОБА_2» та «ОСОБА_3», оскільки прізвище, зазначене у свідоцтві про шлюб «ОСОБА_4» (російською мовою), не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті заявниці «ОСОБА_3» (російською мовою). Також до страхового стажу не зараховано період роботи згідно з архівної довідки №366-Г-11.1-21 від 17.02.2023, оскільки прізвище, зазначене в довідці «ОСОБА_4» (російською мовою), не відповідає прізвищу, зазначеному в паспорті заявниці «ОСОБА_3» (російською мовою). Посилаючись на те, що невідповідність написання її прізвища російською мовою в документах створює їй перешкоди в оформленні пенсії, просила суд встановити факт належності їй: диплому від 25.07.1982 про здобуття кваліфікації в технічному училищі №4 м. Одеси; трудової книжки, виданої 27.07.1982; свідоцтва про укладення шлюбу, виданого відділом РАЦС Ленінського райвиконкому 30 .05.1987; архівної довідки Департаменту архівної справи та діловодства ОМР №366-Г-11.1-21 від 17.02.2023. Зазначала, що встановлення цих фактів необхідне їй для реалізації права на отримання пенсії.

Так, Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції помилково вказав, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення (належності правовстановлюючих документів), повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства, та направив до суду першої інстанції для розгляду в порядку окремого провадження.

У справі №742/2762/22 у постанові від 12.06.2024 Верховний Суд вказав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що заява про встановлення факту, що має юридичне значення, повинна розглядатися у порядку адміністративного судочинства. Так, в заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, заявник просила встановити факт належності їй довідок №№ 07-06/3-471, 07-06/3-472, 07-06/3-473, 07-06/3-474, 07-06/3-475, виданих Архівним відділом Прилуцької міської ради Чернігівської області 20.07.2022».

Верховний Суд скасував оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій та передав справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі. Частинами першою та другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; 2) встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; 3) заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.04.2024 у справі №607/7513/23, провадження №61-16209св23.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, у трудових книжках, серія НОМЕР_1 , від 17.10.1982 та серія НОМЕР_2 , від 09.08.1990 внесено записи про періоди роботи з 18.10.1982 по 23.03.1990 та з 23.03.1990 року по 06.02.1998 (а.с. 14-29).

Відповідно до довідок №25 від 28.11.2024 та №35 від 06.02.2020, виданих ПрАТ «Федорівське», вбачається, що ОСОБА_1 дійсно працював у цьому господарстві з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981 (а.с. 30-31, 34, 35-36).

Вказане також підтверджено відповіддю директора ПрАТ «Федорівське» ОСОБА_2 , наданою на виконання ухвали суду від 10.03.2025, зокрема, вказано, що ОСОБА_1 дійсно працював сезонним робітником в Піонерському відділенні з 01.04.1980 (наказ №45 від 01.04.1980) по 30.11.1980 (розрахунково-платіжні відомості) та сезонним робітником в Піонерському відділенні з 08.04.1981 (розрахунково-платіжні відомості) по 27.10.1981 (розрахунково-платіжні відомості) (а.с. 60-69).

Відповідно до рішення про відмову у призначенні пенсії ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області №37 від 12.12.2024, ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за віком, оскільки за доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди діяльності, вказані в довідках: №25 від 28.11.2024 у період роботи з 01.04.1980 по 30.11.1980 та з 08.04.1981 по 27.11.1981, оскільки відсутні накази про прийняття та звільнення з роботи, №36 від 06.02.2020 про заробітну плату у період роботи з квітня 1980 по грудень 1980 та з квітня 1981 по листопад 1981, оскільки це не підтверджено первинними документами (а.с. 32-33).

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту належності правовстановлюючого документу, і з матеріалів справи вбачається, що зазначені документи належать саме заявнику та, враховуючи, що вказана у рішенні про відмову у призначенні пенсії ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській області № 7 від 12.12.2024 довідка №36 від 06.02.2020 є довідкою №35 від 06.02.2020.

Доводи апеляційної скарги про те, що заяви про встановлення фактів трудового стажу не можуть розглядатися у порядку цивільного судочинства, що відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду, що питання встановлення факту наявності трудового стажу не підлягає судовому розгляду, а повинне вирішуватись у позасудовому порядку відповідно до встановленої законодавством процедури, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки заявник не оскаржує рішення органу Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії, не просить встановити факт перебування у трудових відносинах чи факт наявності його права на пенсію, а лише просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документа - довідок, що тягне юридичні наслідки, зокрема, виникнення права на зарахування періоду роботи до трудового стажу для призначення пенсії, що відповідає положенням ч. 1 ст. 315 ЦПК України. Встановлення наявності трудового стажу буде вирішуватись органами ПФУ при наданні відповідних документів.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для встановлення факту належності правовстановюючого документу відповідає вимогам закону та ґрунтується на фактичних обставинах справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області залишити без задоволення.

Рішення Гребінківського районного суду Полтавської області від 25 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи здійснювався у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов