Романівський районний суд Житомирської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 жовтня 2025 року селище Романів
Романівський районний суд Житомирської області в складі судді Ковальчука М.В., з участю секретаря судового засідання Багінської В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування, -
В червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області, в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2 , внаслідок чого відкрилась спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) розміром 4,83 в умовних кадастрових гектарах члена колективного сільськогосподарського підприємства «Садківське» (с. Садки Дзержинський (нині Житомирський) район Житомирська область) (далі КСП «Садківське»).
Посилаючись на те, що вона являється спадкоємцем ОСОБА_2 , однак, нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено, позивач просить визнати за нею право власності на спірне майно в порядку спадкування.
В судове засідання учасники справи та представник позивача, які були належним чином повідомлені про час і місце його проведення, не з`явилися. Представником позивача заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача та про підтримання позову.
Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив не подав. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , внаслідок чого відкрилася спадщина.
На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 разом з ним проживала ОСОБА_3 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано 18 березня 2004 року.
Вказані обставини встановлені рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 21 листопада 2024 року, яке набрало законної сили 24 грудня 2024 року (цивільна справа № 290/826/24), і на підставі частини 4 статті 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.
Цим же судовим рішенням позов ОСОБА_1 до Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини задоволено та визначено ОСОБА_1 додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , терміном один місяць з дня набрання рішенням законної сили.
Згідно спадкової справи № 42/2024, що заведена після смерті ОСОБА_2 , ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем, яка звернулася із заявою про прийняття спадщини, відомості про інших спадкоємців, які звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини матеріали справи не містять.
20 червня 1996 року Садківською сільською радою народних депутатів виданий КСП «Садківське» державний акт на право колективної власності на землю серії ЖТ-07-19-000032, згідно якого було передано у колективну власність 1140,3 га землі для сільськогосподарського використання відповідно до рішення Садківської сільської ради народних депутатів від 8 грудня 1995 року № 6. Вказаний акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1.
Додатком № 1 до державного акту визначено «Список громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства», що мають право на земельну частку (пай).
У списку осіб, доданому до вказаного державного акта на право колективної власності на землю, ім`я ОСОБА_2 міститься за № 217.
Згідно копії Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Дзержинською районною державною адміністрацією Житомирської області КСП «Садківське», на ім`я ОСОБА_2 наявний запис за № 123 від 20 березня 1997 року щодо реєстрації сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0186123, згідно з рішенням Дзержинської районної державної адміністрації Житомирської області від 12 березня 1997 року № 78. Розмір земельної частки (паю) становить 4,83 умовних кадастрових гектарів та її вартість в цінах 1997 року становить 6220,56 грн. Окрім цього, у графі «Підпис власника сертифіката на земельну частку (пай)», наявний підпис ОСОБА_2 .
В засобах масової інформації місцевій газеті «Романівський вісник» № 15 від 12 квітня 2024 року здійснено оголошення про втрату сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0186123, що виданий Дзержинською районною державною адміністрацією Житомирської області на ім`я ОСОБА_2 . За змістом оголошення цей правовстановлюючий документ слід вважати недійсним.
04 квітня 2025 року Романівською державною нотаріальною конторою відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, а саме на земельну частку (пай) члена КСП «Садківське» Садківської сільської ради Дзержинського (нині Житомирського) району Житомирської області у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спірну земельну частку (пай).
Згідно зі статтями 1216, 1217 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно частини першої статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Установлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави (пункт 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.
Як роз`яснено у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту.
Виходячи з системного аналізу змісту статей 22, 23 Земельного кодексу України та Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельний пай особа набуває за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданого до Державного акту на право колективної власності на землю, отримання КСП такого акту.
За наявності цих умов, згідно пункту 5 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», відповідна районна державна адміністрація видає громадянину сертифікат на право на земельну частку (пай) єдиного в Україні зразка та реєструє його.
Форма сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразок Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 801 від 12 жовтня 1995 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Сертифікат на земельну частку (пай) не являється правовстановчим документом на земельну ділянку, а засвідчує лише право власника сертифікату отримати земельну ділянку та містить інформацію про вартість та площу в умовних кадастрових гектарах, тобто сам по собі сертифікат не підтверджує право власності на саму ділянку та не визначає її межі.
Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 09 листопада 2021 року в справі № 542/1403/17, право на земельну частку (пай), у тому числі отримане у порядку спадкування, є окремим об`єктом земельних відносин, а правовідносини щодо права власності на нього та перетворення права на земельну частку (пай) у право власності на земельну ділянку як річ є цивільними правовідносинами щодо зміни прав та обов`язків власника таких прав.
Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку (стаття 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).
В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року в справі № 694/1433/17 (провадження № 61-4135св20) зазначено, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Установивши, що право позивача ОСОБА_1 на отримання у власність спадкового майна після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 оспорюється ОСОБА_3, а також втрачено оригінали правовстановлючих документів на спадкове майно, суди дійшли обґрунтованого висновку, що обраний позивачем спосіб захисту (визнання права власності) узгоджується з положеннями статті 392 ЦК України, а ОСОБА_3 є належним відповідачем у справі».
Матеріали справи містять належні, достатні та переконливі докази щодо отриманого права на земельну частку пай КСП «Садківське» на території Садківської сільської ради Дзержинського району Житомирської області (нині Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області) батьком позивача ОСОБА_2 , оформленого сертифікатом, який був втрачений.
Також достовірно встановлено про прийняття спадщини у відповідності до вимог закону позивачем після смерті батька ОСОБА_2 .
Таким чином ОСОБА_1 , як спадкоємець майна померлого батька ОСОБА_2 , підставно та обґрунтовано просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 права на земельну частку (пай).
За вищенаведених обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, є доведеними та законними.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 10-13, 141, 259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 (адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на земельну частку (пай) площею 4,83 в умовних кадастрових гектарах реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Садківське» Садківської сільської ради Дзержинського (нині Житомирського) району Житомирської області, посвідчене сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0186123, виданого на ім`я ОСОБА_2 на території Романівської селищної ради Житомирського району Житомирської області.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуто Романівським районним судом Житомирської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його ухвалення (складення повного судового рішення).
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду в порядку передбаченому підпунктом 15.5 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.В. Ковальчук