Справа № 465/2849/25
Провадження 2/465/2483/25
РІШЕННЯ

Іменем України

17.09.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Гулієвої М.І.,

за участі секретаря судових засідань Блистіва Ю. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит - капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся в Франківський районний суд м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31.12.2023 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 9562580, згідно з умовами якого відповідач отримав 18 000,00 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТОВ "Мілоан" умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит на потрібну йому суму. Відповідач зі свого боку не виконав умов кредитного договору. Зазначає, що підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного договору є анкета-заява на кредит № 9562580 позичальника від 31.12.2023, що заповнена відповідачем. 28.05.2024 року між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "ФК "Кредит-Капітал" відповідно до чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги №106 МЛ від 28.05.2024, відповідно до умов якого відбулося відступлення права вимоги і за кредитним договором № 9562580 від 31.12.2023, що укладений між ТОВ "Мілоан" та відповідачем. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань по договору, у відповідача наявна загальна заборгованість по кредитному договору в розмірі 58571,82 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом в сумі 16740, 00 грн., простроченої заборгованості за відсотками в сумі 40031,82 грн., простроченої заборгованості за комісією в сумі 1800,00 грн. Зважаючи на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, просить стягнути наявну заборгованість в судовому порядку.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 09.04.2025 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні". Крім того, доданий до позовної заяви роздрукований розрахунок заборгованості є необгрунтованим, оскільки є лише внутрішнім документом фінансової установи. Відтак, просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

У відповіді на відзив представниця позивача зазначила, що кредитний договір укладений у відповідності до вимог Закону України "Про електронну комерцію" та відповідає вимогам Цивільного кодексу України. Відповідач здійснив волевиявлення щодо укладення договору шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразовим ідентифікатором відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір №9562580 від 31.12.2023 року. Відповідач передбачав всі наслідки, був ознайомлений з умовами кредитування та відповідальністю за порушення кредитних зобов"язань по кредитному договору. Звертає увагу, що без отримання листа на електронну адресу чи SMS - повідомлення на номер телефону відповідача, відповідно до якого було здійснено вхід на сайт ТОВ "МІЛОАН" за допомогою логіна та пароля, договір між відповідачем та ТОВ "МІЛОАН" не був би укладений. Тобто, даний кредитний договір відповідає внутрішній волі відповідача. В матеріалах справи міститься платіжне доручення, яке свідчить про те, що ТОВ "МІЛОАН" перераховано відповідачу грошові кошти в розмірі 18000,00 грн.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 27.05.2025 витребувано у АТ КБ "Приватбанк" інформацію щодо перерахування 31.12.2023 первинним кредитором ТОВ "МІЛОАН" на рахунок ОСОБА_1 коштів за договором № 9562580 у сумі 18000,00 грн. згідно платіжного доручення № 119107027 (кредитний рахунок №516874*70).

02 липня 2025 на адресу Франківського районного суду м. Львова надійшла відповідь на запит суд про надання відповідної інформації.

Представник позивача в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, в матеріалах цивільної справи міститься заява про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

У судовому засіданні відповідач визнав, що брав кредит, мав намір його погашати, але стягувач подав позов до суду. Зазначив, що не визнає суму, яку позивач просить стягнути, вважає, що відсотки є завищеними, комісію за договором визнає, а заявлений розмір відсотків просить зменшити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов належить задоволити частково, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 31.12.2023 між ТОВ "МІЛОАН" та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №9562580.

Відповідно до п.п.6.1., 6.4., 6.5., цей кредитний договір укладається в письмовій формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно - комунікаційній системі товариства та доступний, зокрема, через сайт товариства та/або мобільний додаток чи інші засоби; укладення кредитодавцем кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню кредитодавцем ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв"язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов"язання та наслідки; договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі.

Відповідно до п.1.1. договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі визначеній у п.1.2. договору, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту, проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п. 1.4. договору виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором; кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника; типом кредиту є кредит.

Відповідно до умов договору сума (загальний розмір) кредиту становить 18000, 00 грн., кредит надається загальним строком на 105 днів з 31.12.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів; пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 15.01.2024; поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 14.04.2024 (дата остаточного погашення заборгованості).

З довідки за Вих. б/н від 14 жовтня 2024 року за підписом генерального директора ТОВ "МІЛОАН" О.В. Вініченка вбачається,що з метою підписання договору в електронній формі, 31.12.2023 на номер телефону, вказаний відповідачем як в кредитному договорі, так і в заяві на отримання кредиту та анкеті - заяві на кредит від 31.12.2023, відправлено одноразовий ідентифікатор 786890.

Згідно з відповіддю АТ КБ "Приватбанк" за Вх. №20629/25Вх. від 02.07.2025, на карту ОСОБА_1 № НОМЕР_1 31.12.2023 здійснено переказ грошових коштів в сумі 18000,00 грн. від ТОВ "МІЛОАН".

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Законом України "Про електронну комерцію" на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

Відповідно до положень цього закону, електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.

Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ч.6 ст.11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Зважаючи на вищезазначені норми закону, суд вважає встановленим, що договір про споживчий кредит №9562580 від 31.12.2023, згідно якого відповідачу надано кредит в розмірі 18000,00 грн., укладений сторонами у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які жодним чином не порушують вимоги Закону України "Про захист прав споживачів", порядок надання та повнота наданої інформації відповідають вимогам Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

У матеріалах справи міститься платіжне доручення №119107027 від 31.12.2023, з якого вбачається, що на рахунок відповідача ТОВ "МІЛОАН" 31.12.2023 здійснено переказ коштів в розмір 18000,00 грн.

Відтак, суд вважає встановленим, що кредитором в повному обсязі виконано умови кредитного договору та надано відповідачу кредитні кошти в сумі 18000,00 грн., що безпосередньо підтверджено долученими до позовної заяви документами та самим відповідачем в судовому засіданні.

У кредитному договорі передбачені умови нарахування відсотків, термін їх погашення, визначені в розділах 1 та 2, з якими відповідач беззастережно погодився, підписуючи кредитний договір.

28.05.2024 між ТОВ "МІЛОАН" та ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" укладено договір відступлення прав вимоги №106-МЛ, відповідно до умов якого ТОВ "МІЛОАН" відступило ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" за плату належні йому права вимоги до боржників вказаних в реєстрі боржників, що також підтверджується долученими актом приймання - передачі від 28.05.2024, платіжною інструкцією від 28.05.2024, додатковою угодою №1 від 04.02.2025.

Відповідно до витягу реєстру боржників від 04.02.2025 до договору відступлення прав вимоги №106-МЛ, ТОВ "Фінансова компанія "Кредит - Капітал" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором про споживчий кредит №9562580 від 31.12.2023 на суму 58571, 82 грн.

Відповідно до ч.1 ст.510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).

Таким чином, позивач у справі - Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит - капітал" є новим кредитором, так як набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором, на підставі долученого до матеріалів справи договору, який відповідачем не спростований, а тому вправі вимагати погашення відповідачем заборгованості згідно договору.

Як вбачається з виписки з особового рахунку за кредитним договором №9562580 від 31.12.2023, станом на 13.03.2025 загальна заборгованість відповідача становить 58571,82 грн., яка складається з 16740, 00 грн. заборгованості за сумою кредиту, 1800,00 грн. заборгованості по комісії, 40031, 82 грн. заборгованості за відсотками.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Так, ст. 626 ЦК України визначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що відповідач не виконав умови договору та допустив заборгованість,яка складається з 16740, 00 грн. заборгованості за сумою кредиту, 1800,00 грн. заборгованості по комісії та процентів за користування кредитом.

При визначенні суми відсотків, яка підлягає стягненню, суд враховує , що Договір про споживчий кредит №9562580 укладено 31.12.2023.

При цьому, як вбачається з п.1.5.2 Договору нарахування процентів здійснено за такими ставками:

- 1,70 %/ день- за пільговий період з 31.12.2023 по 15.01.2024-в сумі 4590грн., тобто за зниженою процентною ставкою;

- 2,30 % /день протягом поточного періоду з 16.01.2024 по 14.04.2024 ,в сумі 37260грн.

Згідно з частиною 5 статті 94 Конституції України закон набирає чинності через десять днів з дня його офіційного оприлюднення, якщо інше не передбачено самим законом, але не раніше дня його опублікування.

24 грудня 2023 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», згідно п.5 розділу І якого було внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» та визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Згідно із ч.1 статті 58 Конституції України, дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон, під час дії якого вони настали або мали місце.

Судом встановлено , що Договір про споживчий кредит №9562580 укладено 31.12.2023 ,а тому до нього слід застосовувати норму ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування», під час дії якої укладено зазначений Договір.

Оскільки Договір укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» та внесення змін до Закону України «Про споживче кредитування», якими визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%, тому положення Договору щодо встановлення денної процентної ставки на рівні 1,7% та 2,3 % є нікчемними в силу положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за період користування кредитом з 31.12.2023 по 14.04.24 підлягають частковому задоволенню в розмірі 18900 грн (180 х 105 днів).

Аналогічний підхід уже також застосовано судами апеляційної інстанції у постановах від 18.06.2025 у справі № 203/5881/24, від 07.07.2025 у справі № 212/1653/25.

Суд враховує, що приписами ст. 42 Конституції України визначено, що участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту. До того ж, як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

У рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками фізичними особами.

Разом з тим, в цілому, суд вважає аргументи позивача обгрунтованими та такими, що підтверджені належними та достатніми доказами у справі, оскільки такі не спростовані і не заперечені відповідачем.

В матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що позивачу повернено грошові кошти, як і відсутні докази, що позивачем безпідставно заявлено позовні вимоги, щодо їх повернення.

Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» встановлено, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню на загальну суму 37440грн.(16740+1800+18900).

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог,а тому з відповідача слід стягнути в користь позивача 1526,11грн.сплаченого судового збору з врахуванням задоволення позовних вимог на 63%(2422,4х63: 100).

Керуючись ст.ст.141, 263-265, 273, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит - капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит - капітал" (юридична адреса: м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, буд.1, корп.28, ) загальну заборгованість за договором про споживчий кредит №9562580 від 31.12.2023 в розмірі 37 440 (тридцять сім тисячі чотириста сорок) гривень 00 коп., яка складається з 16 740 гривень 00 коп. заборгованості за сумою кредиту, 18900 гривень 00 коп. заборгованості за відсотками, 1800 гривень 00 коп. заборгованості по комісії.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит - капітал" (юридична адреса: м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, буд.1, корп.28, ) витрати на оплату судового збору в розмірі 1526,11 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Кредит - капітал", юридична адреса: м. Львів, вул. Смаль - Стоцького, буд.1, корп.28, ;

Відповідач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя М. І. Гулієва