Справа № 204/9988/25
Провадження № 2/204/4653/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2025 року м. Дніпро

Суддя Чечелівського районного суду міста Дніпра Приваліхіна А.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

У С Т А Н О В И В:

22 вересня 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, із вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду.

Так, в обґрунтування підсудності даної справи Чечелівському районному суду міста Дніпра позивач посилався на ч. 4 ст. 28 ЦПК України, зокрема те, що він проживає у АДРЕСА_1 , на підтвердження чого останнім надано витяг з державного реєстру речових прав.

Натомість, суд зазначає про те, що стаття 125 Конституції України встановлює, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Принцип територіальності забезпечує територіальне розмежування компетенції судів загальної юрисдикції і зумовлений потребою доступності правосуддя на всій території України.

Принцип територіальності реалізується через правила територіальної юрисдикції (підсудності) справ.

Правила територіальної підсудності визначають розмежування компетенції судів першої інстанції щодо розгляду справ, підвідомчих загальним судам, за територіальною ознакою. Крім того, правила територіальної підсудності дають можливість визначити конкретний місцевий суд, який повинен розглядати справу як суд першої інстанції.

Кожен місцевий чи апеляційний суд має свою територіальну юрисдикцію (підсудність), тобто поширює свою компетенцію на правовідносини, що виникли чи існують на певній території. Це є важливою гарантією для вирішення судових спорів у розумні строки в умовах ускладнення правових відносин і збільшення правових конфліктів.

Порушення судами правил територіальної юрисдикції має наслідком обов`язкове скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд (ст. 378, п. 6 ч. 1 ст. 411 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ст. 27 ЦПК України).

Загалом перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у статті 28 ЦПК України.

Так, відповідно до вимог ч. 4 ст. 28 ЦПК України позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Згідно з вимогами ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. При цьому, особа може мати декілька місць проживання/перебування.

Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.

Порядок реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також форми необхідних для цього документів встановлюються Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265.

Так, приписами п. п. 3, 4 вказаного Порядку визначено, що декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення.

Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.

Положення ч. 1 ст. 27, ч. 4 ст. 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.

Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.

Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.

З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватись чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.

Такий правовий висновок зробив ВС у складі ОПКЦС у своїй постанові від 24 червеня 2024 року у справі № 554/7669/21.

При цьому, Верховний Суд у вказаній постанові зазначив, що звернення позивача до суду з позовом за місцем його перебування без підтвердження реєстрації, не відповідає вимогами статті 28 ЦПК України.

Так, з відповіді з Єдиного демографічного реєстру № 1817710 від 25 вересня 2025 року вбачається, що за вказаними параметрами (позивача) особу не знайдено.

В свою чергу, як вбачається з копії паспорту позивача, що є в матеріалах справи, зареєстрованим місцем його проживання є: АДРЕСА_2 .

Натомість суд зазначає, що надана позивачем на підтвердження його проживання за адресою: АДРЕСА_1 , виписка з реєстру речових прав не містить жодної інформації про реєстрацію його місця проживання чи реєстрацію його місця перебування за вказаною адресою.

Приписами ч. 9 ст. 187 ЦПК України визначено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою цим Кодексом підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Приписами ст. 32 ЦПК України визначено, що спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що позивач звернувся до суду в порядку ч. 4 ст. 28 ЦПК України із посиланням на те, що він проживає (перебуває) по АДРЕСА_1 , натомість вказане не підтверджено відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру, при цьому з його копії паспорту вбачається, що його зареєстрованим місцем проживання є АДРЕСА_2 , що відноситься до територіальної юрисдикції Дніпровського районного суду Дніпропетровської області, отже даний позов не підсудний Чечелівському районному суду міста Дніпра.

Оскільки даний позов не підсудний цьому суду, доходжу висновку про передання цього позову за територіальною юрисдикцією, в порядку ст. 31 ЦПК України, на розгляд Дніпровському районному суду Дніпропетровської області.

На підставі викладеного та керуючись ст. 27, 31, 260, 353 ЦПК України, суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Дніпропетровської обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду передати за підсудністю до Дніпровського районного суду Дніпропетровської області.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її підписання суддею або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання її копії учасниками справи, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна