КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №758/8134/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Желепи О.В., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Крисіної В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 , підписаною адвокатом Приходьком Сергієм Володимировичем, на ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Петрова Д.В., дата складення повної ухвали не зазначена,

у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, -

встановив:

1. Короткий виклад обставин справи.

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, у якій просить суд встановити, що ОСОБА_1 , постійно проживав із своєю бабою - ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , з лютого 2014 року до теперішнього часу.

2. Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Приходька С.В., заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем.

Відмовивши у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції зробив висновок, що із поданої заяви про встановлення факту убачається спір про право, отже правові та процесуальні підстави для розгляду заяви у порядку окремого провадження відсутні.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись із постановленою ухвалою, адвокатом Приходьком С.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на необґрунтованість та незаконність ухвали, порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказує, що згідно пункту 5 частини 2 статті 293 та частини 2 статті 315 ЦПК України, встановлення факту проживання, від якого залежить право на спадкування, здійснюється в порядку окремого провадження.

Жодного реального спору про право не існує, оскільки інші спадкоємці спадщину не прийняли і своїх прав не заявляли. Суд першої інстанції не встановив, між ким саме виник спір, обмежившись формальним посиланням, що суперечить позиції Верховного Суду щодо розмежування окремого провадження та спору про право.

Стверджує, що відмова у відкритті провадження порушує право ОСОБА_1 на доступ до правосуддя, гарантоване статтею 6 Конвенції та практикою ЄСПЛ, яка забороняє надмірний формалізм.

Мотивуючи наведеним, просить ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

4. Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу.

Відзиву на апеляційну скаргу на адресу Київського апеляційного суду не надходило.

5. Позиція учасників справи.

В судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Приходько С.В. подав заяву про розгляд справи за відсутності скаржника.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд ухвалив розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частини 5 статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

6. Позиція суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

7. Фактичні обставини справи, установлені судом.

Установлено, що заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

В обґрунтування заяви вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба заявника - ОСОБА_3 , після її смерті відкрилась спадщина, що складається із частини трикімнатної квартири, загальною площею 74,8 кв. ., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . На випадок смерті ОСОБА_3 заповіту не залишила.

Заявник є онуком покійної ОСОБА_3 , отже відноситься до п`ятої черги спадкоємців за законом.

У встановленому законом порядку, заявник звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки на момент смерті своєї бабусі він постійно проживав з нею більше року та уважав, що спадщину він прийняв, а за видачою Свідоцтва про право на спадщину одразу не звернувся через нестачу коштів на оформлення спадщини.

14 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса КМНО Тарасенко В.М. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки встановлений Законом шестимісячний термін він пропустив, а відомості щодо постійного проживання зі своєю бабусею на момент смерті останньої, не були підтверджені відповідними документами.

24 грудня 2024 року ОСОБА_1 отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки ним не було надано документів на підтвердження постійного проживання зі своєю бабусею на момент її смерті, а встановлений шестимісячний термін для подачі заяви про прийняття спадщини заявник пропустив.

Зазначає, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_1 та теж відноситься до кола спадкоємців п`ятої черги за законом, тому встановлені під час розгляду заяви факти можуть вплинути на його права, як спадкоємця.

Крім цього вказує, що до кола спадкоємців відноситься також донька покійної ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У 2000-му році ОСОБА_4 виїхала до Німеччини на постійне місце проживання. До 2015 року з нею підтримували нерегулярний телефонний зв`язок, а після смерті ОСОБА_3 зв`язок було перервано, оскільки ОСОБА_4 не приїхала на похорон своєї матері.

Щодо права власності на квартиру зазначає, що частина належала померлій ОСОБА_3 , 1/6 частина квартири належить заявнику ОСОБА_1 , решта 1/3 частки квартири належить доньці покійної ОСОБА_3 - ОСОБА_4 .

Вказує, що встановлення факту, що має юридичне значення необхідне заявнику для реалізації його права на спадкування, оскільки у разі задоволення заяви нотаріус зможе видати свідоцтво про право на спадщину.

Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тарасенко В.М., ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно даних витягу з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №8029-1 убачається, що задекларованим місцем проживання ОСОБА_1 із 10 травня 1990 року значиться АДРЕСА_2 (а.с. 14).

8. Мотиви, якими керується колегія суддів апеляційного суду, та застосовані норми права.

Згідно частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку, передбачений у частинах першій та другій статті 315 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 статті 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина 2 статті 315 ЦПК України).

Згідно зі статтею 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до частини 4 статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Пленум Верховного Суду України у пунктах 1, 2 постанови від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснив, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов`язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав заявника. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Окреме провадження є безспірним, оскільки в ньому не розглядається матеріально-правовий спір, а можуть встановлюватися тільки факти та стани, які мають юридичне значення, а також підтверджуватися наявність чи відсутність неоспорюваних прав.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо їх встановлення не пов`язується з наступним вирішенням спору про право і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах (частина 6 статті 294 ЦПК України).

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2 цього Кодексу).

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі та уважає їх передчасними, з огляду на таке.

Суди мають встановлювати, між ким існує спір, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, оскільки існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним (див. постанови Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18-ц, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19 (провадження № 61-13709св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 554/10125/20 (провадження № 61-12758св21), від 03 серпня 2022 року у справі № 759/12740/21 (провадження № 61-126св22)).

Так, суд першої інстанції не встановив і у судовому рішенні не зазначив осіб, які входять до кола спадкоємців у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), які б оспорювали факт спільного проживання заявника та право ОСОБА_1 на прийняття спадщини. Тобто суд не витребував відомостей про спадкову справу, не встановив коло спадкоємців, а також між ким існує спір, адже існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.

Необхідність встановлення факту проживання із спадкодавцем для отримання спадщини саме по собі не свідчить про наявність спору. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про прийняття спадщини пов`язана суто із відсутністю доказів спільного проживання заявника та спадкодавця. Разом з цим, ці обставини можуть бути встановлені судом під час розгляду заяви.

Отже, висновок суду першої інстанції про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним. Без відкриття провадження у справі неможливо встановити фактичні обставини щодо наявності спору про право.

Схожих за змістом висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19, від 14 грудня 2022 року у справі №180/2132/21, від 20 грудня 2023 року у справі № 761/16555/23.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За таких обставин, ухвала Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року підлягає скасуванню як передчасна та постановлена із неповним з`ясуванням обставин у справі, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , підписану адвокатом Приходьком Сергієм Володимировичем, задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 27 червня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді О.В. Желепа

В.В. Соколова