Житомирський апеляційний суд
Справа №293/569/24 Головуючий у 1-й інст. Лось Л. В.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Антоневської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №293/569/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Орган опіки та піклування Черняхівської селищної ради, Служба у справах дітей Високівської сільської ради, про визначення місця проживання дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Чайковською Руженою Анатоліївною,

на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2024 року, яке ухвалене під головуванням судді Лось Л.В. у смт Черняхові,

в с т а н о в и в:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 через адвоката Чайковську Ружену Анатоліївну звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначити місце проживання малолітньої дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Позов обґрунтований тим, що з 15 серпня 2015 року вона ( ОСОБА_1 ) та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2023 року розірваний. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася дочка - ОСОБА_4 , яка зареєстрована разом із нею, тобто матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Наразі дочка проживає разом із нею ( ОСОБА_1 ) в Королівстві Бельгія, відвідує клас МЗС фундаментальної комунальної школи в Гуві. Після розірвання шлюбу стосунки між нею та колишнім чоловіком погіршилися. Батько дитини мав намір забрати доньку. Вона, як мати, може створити всі умови для проживання та нормального розвитку дитини в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості, чого відповідач забезпечити не у змозі. Вона щомісяця отримує допомогу з Центру Громадської Соціальної Допомоги Гуві, еквівалентну доходу соціальної інтеграції за сімейним тарифом, починаючи з 26 березня 2022 року, проходить курси підвищення кваліфікації з французької мови, має стабільний заробіток. Вважає, що в інтересах дитини проживати саме з нею, а не батьком, так як дитину не можна розлучати з матір`ю. Вона не чинитиме перешкод для спілкування батька з донькою та сприятиме тому, щоб дочка через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька. Вона спиртними напоями не зловживає, на обліку в наркологічному диспансері або у психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалася, за місцем проживання характеризується позитивно, добре ставиться до дитини.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 через адвоката Чайковську Р.А. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що сторонами не досягнуто згоди щодо проживання дитини з матір`ю за взаємною згодою. ОСОБА_2 ображає її нецензурною лайкою, в смс повідомленнях погрожує, що забере дитину, безпідставно звинувачує, що ОСОБА_1 вивезла дитину з країни. ОСОБА_2 у смс пропонував їй залишити доньку з ним для подальшого влаштування в вуз та, що він буде її забезпечувати. Суд першої інстанції проігнорував доводи сторони позивача, що суд своїм рішенням не має утворити ще гірші наслідки для дитини, бо між позивачем та відповідачем досі існує спір та конфлікт. Суд неналежно дослідив доцільність визначення місця проживання дитини з матір`ю у висновку органу опіки та піклування, який був поданий до суду; не взяв до уваги той факт, що дитина наразі проживає за кордоном, що також впливає на вирішення судами України спору про визначення місця проживання дитини. Судом першої інстанції не враховані правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та її адвокат Чайковська Р.А. апеляційну скаргу підтримала та просять її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.37,40 т.2). Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

У ст.51 Конституції України, частинах другій, третій ст.5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (ст.7 Конвенції про права дитини).

Відповідно до частини першої ст.18, частини першої ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно з ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частин другої, третьої, четвертої ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Стаття 160 СК України передбачає, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частин першої, другої ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток і належне виховання, й першочергово повинні бути визначені і враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14 вересня 2022 року в справі №466/1017/20).

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин, відповідної сімейної ситуації в їх сукупності (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №352/2324/17).

При вирішенні спорів про визначення місця проживання дитини суди враховують спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; стосунки між дитиною і батьками в минулому; бажання батьків бути опікунами; збереження стабільності в оточенні дитини (йдеться про місце проживання, школу, друзів); бажання дитини; безпекові питання. Органам державної влади слід враховувати, чи страждатиме дитина через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки одного з батьків.

У статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року в справі №523/19706/19 Об`єднана палата Касаційного цивільного суду висловила такий висновок про застосування норм права: «Передбачена частинами четвертою та п`ятою ст.19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої ст.19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо».

За правилами ст.ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року а справі №129/1033/13-ц).

Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2023 року в справі №293/1403/23 розірваний шлюб, укладений між громадянами України - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 серпня 2015 року виконавчим комітетом Високівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, за актовим записом №8 (а.с.9-10 т.1).

Сторони мають спільну малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11 т.1).

Згідно з витягом з реєстру територіальної громади зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 (дитини сторін) є: АДРЕСА_1 (а.с.12 т.1).

Відповідно до відомостей наявних у документі, що посвідчує особу позивача (сторінки 12 копії паспорта позивача) зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 (позивач) є: АДРЕСА_1 (а.с.7 зворот т.1).

Із довідки про склад сім`ї від 05 березня 2024 року цивільного реєстратора комуни Гуві, встановлено, що відповідно до інформації з національного реєстру ОСОБА_1 з 26 березня 2022 року проживає за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою разом з ОСОБА_1 проживає ОСОБА_4 (а.с.13 т.1).

Відповідно до копії довідки про відвідування від 05 березня 2024 року, ОСОБА_1 , що проживає за адресою АДРЕСА_4, проходить курси підвищення кваліфікації з французької мови з 25 жовтня 2022 року в м.Вьєльсальм (а.с.15 т.1).

Згідно з копією сертифікату центру Громадської Соціальної Допомоги Гуві від 28 лютого 2024 року засвідчено, що ОСОБА_1 отримує допомогу, еквівалентну доходу соціальної інтеграції за сімейним тарифом, починаючи з 26 березня 2022 року з зазначенням нарахованих сум такої допомоги (а.с.17 т.1).

Відповідно до копії сертифікату відвідування за підписом директора Фундаментальної комунальної школи Гуві, яка засвідчує, що учениця ОСОБА_4 , клас М3С відвідує її навчальний заклад протягом 2023-2024 навчального року (а.с.19 т.1). Навчається в навчальному закладі з 29 березня 2022 року. Перебуває на обов`язковому навчанні з 28 серпня 2023 року.

Вказані довідки та сертифікати мають засвідчений нотаріально переклад із французької на українську мову. Перекладач ОСОБА_7 , державний нотаріус Другої київської державної нотаріальної контори Погоріла Л.С.

Згідно з копією довідки-характеристики, виданої Високівською сільською радою, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.76 т.1). За вказаною адресою разом із ОСОБА_1 зареєстрована її дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с.76 т.1).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Високівської сільської ради, як органу опіки та піклування, щодо визначення місця проживання ОСОБА_4 , що затверджений рішенням виконавчого комітету Високівської сільської ради від 19 червня 2024 року №40, орган опіки та піклування рекомендує проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_1 . За змістом наданого висновку, зокрема, встановлено, що під час засідання комісії з питань захисту прав дитини було заслухано батька - ОСОБА_2 , який не заперечував, щоб його донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживала разом з матір`ю ОСОБА_1 за місцем їх реєстрації. Також він не проти, щоб і під час воєнного стану донька перебувала у безпеці та проживала за кордоном разом із матір`ю, але при умові, що всі питання щодо вивозу, приписки дитини узгоджувалися з ним, так як він переживає, що ОСОБА_1 може приписати дитину за кордоном без його відома і він не зможе спілкуватися і бачитися з нею (а.с.81-84 т.1).

Позивач 31 серпня 2024 року одружилася у Великому Герцогстві Люксембург, комуна Беттембург, із ОСОБА_8 (а.с.253 т.2). Мати дівчинки у Люксембурзі працевлаштована з 15 жовтня 2024 року на безстроковий термін у компанії PW Gestion Immobiliere S.A. та її щомісячна заробітна плата встановлена у розмірі 1 285,47 евро (а.с.232-233 т.2).

Наразі відповідно до довідки з місця проживання ОСОБА_4 проживає із матір`ю, тобто позивачем, за адресою: АДРЕСА_3, у орендованому будинку (а.с.211,241-245 т.2). Житлові умови повністю відповідають вимогам безпеки та комфорту, забезпечуючи всі необхідні умови для дитини (особистий простір, зручності, чистоту і порядок) (а.с.217-219 т.2). ОСОБА_4 має окрему кімнату, яка обладнана ліжком, письмовим столом, шафою для одягу, навчальними матеріалами та ігровою зоною; будинок оснащений усіма необхідними комунікаціями для комфортного проживання та навчання; житло підтримується в охайному стані та регулярно прибирається. Дитина має доступ до різноманітних іграшок, які сприяють її розвитку та відповідають віку (розвивальні іграшки, іграшки для відпочинку та розваг, матеріали для творчості). Для забезпечення успішного навчання дитина має навчальне приладдя, підтримку у виконанні домашніх завдань, регламентований час для навчання та відпочинку. Родина чоловіка її матері прийняла ОСОБА_4 тепло. Дитина проживає в оточенні любові, турботи та підтримки. Атмосфера в родині сприяє вихованню в дитини почуття захищеності, довіри та гармонії.

ОСОБА_4 зареєстрована, як учениця денної форми навчання, в Беттембурзі в школі Reebouschoul на 2024-2025 навчальний рік (а.с.249 т.2). Дівчинка регулярно відвідує заняття та бере участь в освітніх заходах школи.

Із огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, а тому дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову. Сторони проживають окремо, не можуть досягти згоди щодо місця проживання доньки ОСОБА_4 , а тому вирішити спір має суд.

Виходячи з викладеного вище, приймаючи до уваги соціальний зв`язок малолітньої дитини та матері, їх місце проживання, навчання, психоемоційний стан, матеріально-побутові умови проживання, а також з урахуванням дотримання балансу між інтересами дитини, правами сторін на її виховання і обов`язком батьків діяти в інтересах дитини, які переважають над інтересами батьків, суд апеляційної інстанції вважає, що для забезпечення якнайкращих інтересів малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наразі слід визначити місце проживання доньки з матір`ю - ОСОБА_1 .

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове, яким позов задовольняє, що узгоджується із положеннями ст.376 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, із ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 3 028 грн за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Чайковською Руженою Анатоліївною, задовольнити.

Рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 30 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове.

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю - ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 028 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: