Справа №: 403/235/25
провадження №: 2/398/2777/25
РІШЕННЯ

Іменем України

"23" вересня 2025 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрія в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Через систему «Електронний суд» ТОВ «СВЕА ФІНАНС» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту №38408-04/2024 від 30.04.2024 року, в розмірі 29 200,00 грн та судових витрат. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30.04.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №38408-04/2024, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 9 000,00 грн, строком на 120 днів, тобто з 30.04.2025 року до 27.08.2024 року, зі сплатою 1,50% в день. 29.08.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» (попередня назва «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА») був укладений договір факторингу №01.02-26/24, відповідно до якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі право грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №38408-04/2024 від 30.04.2024 року. Відповідач тривалий час не виконує свої зобов`язання, у зв`язку з чим виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 29 200,00 грн, в тому числі: 9 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 700,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 500,00 грн заборгованість за неустойкою.

01.09.2025 року через систему «Електронний суду» представник відповідач ОСОБА_1 адвокат Жупинський М.А. подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити повністю в задоволенні позовних вимог. Відзив обґрунтований тим, що позовна заява не містить жодних належних доказів надання первісним кредитором ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» грошових коштів ОСОБА_1 . Довідка, яка видана ТОВ «ПЕЙТЕК» про перерахування грошових коштів у розмірі 9 000,00 грн на карту, яка не належить відповідачу, не може слугувати доказом видачі кредитних коштів відповідачу. Крім того, зазначає, що відповідно до п. 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). За таких підстав вимога ТОВ СВЕА ФІНАНС» про стягнення з ОСОБА_1 неустойки в розмірі 4 500,00 грн не підлягає задоволенню. Також зазначає, що реєстр до договору факторингу №01.02.-26/24 від 29.08.2024 року не містить жодної інформації щодо передачі прав вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 38408-04/2024 від 30.04.2024 року до ТОВ «СВЕА ФІНАНС», як передбачено умовами договору факторингу. Враховуючи, що позивачем не надано доказів перерахування відповідачу грошових коштів з підтвердженням розміру наданих в кредит грошових коштів за кредитним договором, відсутність доказів набуття позивачем права вимоги до відповідача за кредитним договором, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Представником позивача разом з позовною заявою подано заяву, в якій він просив позовні вимоги задовольнити та розглядати справу у його відсутність.

Відповідач та його представник причини неявки не повідомили та з заявою до суду про неможливість розгляду справи у їх відсутність не зверталися.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України, є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

За приписами ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема : електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. (ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтями 12, 13, 81 та 83 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Сторони та інші учасники справи подають докази безпосередньо до суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Судом встановлено, що 30.04.2024 року ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором та подано до ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, де у розділі відомостей про позичальника вказано прізвище, ім`я, по батькові ОСОБА_1 , адреса його проживання, ідентифікаційний код, номер телефону, електронну адресу та інші відомості.

В подальшому між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та відповідачем укладено договір про надання фінансового кредиту №38408-04/2024 в електронному вигляді, за умовами якого відповідач отримав кредит в розмірі 9 000,00 грн, строком на 120 днів, тобто з 30.04.2024 року до 27.08.2024 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,05% в день. Договір містить додаток №1 «Графік платежів». Зазначений договір та додаток відповідачем підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Крім того, відповідач ознайомлений з Паспортом споживчого кредиту, який ним також підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором «W1042» направленим на вказаний відповідачем номер телефону.

Відповідачем суду не надано жодних доказів на спростування належності йому зазначеного номеру.

У постанові Верховного Суду від 01 липня 2024 року у справі №638/161/22 викладено правовий висновок, що саме на відповідача покладено обов`язок довести, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, йому не належить.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20 (провадження № 61-232св23) зазначено, що кредитний договір, укладений в електронній формі через інформаційно-телекомунікаційну систему кредитодавця з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, є дійсним та рівнозначним договору в письмовій формі. Для підтвердження укладення такого договору достатньо доказів проходження позичальником процедури ідентифікації (надання паспортних даних, ІПН, телефону, email) та підписання договору шляхом введення одноразового ідентифікатор.

Суд зазначає, що оскільки договір між сторонами укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт та відповідач підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, на номер мобільного телефону, який ним особисто зазначений, без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, тобто без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, такий договір не був би укладений.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 31 січня 2024 року у справі №671/1832/20, від 14 червня 2022 року у справі №757/40395/20, від 08 серпня 2022 року у справі №234/7298/20, від 28 квітня 2021 року у справі №234/7160/20, від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20, від 07 жовтня 2020 року у справі №132/1006/19.

При цьому, в договорі та додатках до нього, заявці-анкеті зазначені особисті дані відповідача, а саме: реквізити паспортного документу, адреса місця реєстрації, РНОКПП, вид діяльності, щомісячний дохід, номер телефону, електронну адресу та номер банківської карти тощо. Доказів на спростування відповідності анкетних даних відповідача в зазначених документах матеріали справи не містять. Так само, як і доказів про те, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, ідентифікаційний номер) були неправомірно використані первісним кредитором ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» для укладення кредитного договору від його імені, відповідачем та його представником не надано. До правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно нього шахрайських дій відповідач не звертався, як і не оскаржував правомірність (дійсність) укладеного договору.

Отже, кредитний договір за формою, змістом та способом укладення відповідає вищезазначеним вимогам чинного законодавства України, а відтак є укладеним та обов`язковим до виконання сторонами.

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи, в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

Також, у постанові від 12 червня 2023 року, прийнятій у справі №263/3470/20 Верховний Суд, відхиляючи доводи касаційної скарги про відсутність у справі бухгалтерських документів про видачу кредиту, зазначив таке.

Відповідно до пункту 1 статті 13 Закону України «Про електронну комерцію» (далі Закон) розрахунки у сфері електронної комерції здійснюються відповідно до законів України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», інших законів та нормативно-правових актів Національного банку України.

Розрахунки у сфері електронної комерції можуть здійснюватися з використанням платіжних інструментів, електронних грошей, шляхом переказу коштів або оплати готівкою з дотриманням вимог законодавства щодо оформлення готівкових та безготівкових розрахунків, а також в інший спосіб, передбачений законодавством України.

Згідно з пунктом 3 статті 13 Закону продавець (виконавець, постачальник) оператор платіжної системи або інша особа, яка отримала оплату за товар, роботу, послугу відповідно до умов електронного договору, повинні надати покупцеві (замовнику, споживачу) електронний документ, квитанцію, товарний чи касовий чек, квиток, талон або інший документ, що підтверджує факт отримання коштів із зазначенням дати здійснення розрахунку, зазначивши, що Закон є спеціальним нормативно-правовим актом щодо регулювання спірних правовідносин, КЦС ВС визнав посилання заявника на статтю 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» безпідставним.

Зазначена правова позиція Верховного Суду спростовує заперечення представника відповідача щодо необхідності підтвердження надання кредиту саме банківською випискою з особового рахунку чи платіжним дорученням.

ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» надало відповідачу кредит у розмірі 9 000,00 грн шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою №8 від 19.03.2025 року (а. с. 44). При цьому, саме зазначений номер картки вказано у заяві-анкеті відповідача на отримання фінансового кредиту та в кредитному договорі як особистий платіжний засіб відповідача, що свідчить про отримання відповідачем кредиту в розмірі 9 000,00 грн (а. с. 28) та спростовує заперечення представника відповідача щодо неотримання відповідачем кредиту.

Щодо посилання представника відповідача на те, що ТОВ «СВЕА ФІНАНС» не надало суду доказів набуття права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне.

29.08.2024 року між ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» та ТОВ «СВЕА ФІНАНС» укладено договір факторингу №01.02-26/24, відповідно до умов якого ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» передає (відступає) ТОВ «СВЕА ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «СВЕА ФІНАНС» приймає належні ТОВ «СТАР ФАЙНЕНС ГРУП» права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а. с. 45 51).

Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №01.02-26/24 від 29.08.2024 року, ТОВ «СВЕА ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача за договором про надання фінансового кредиту №38408-04/2024 від 30.04.2024 року, заборгованість за яким складала 29 200,00 грн, з яких: 9 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 700,00 грн заборгованість за відсотками; 4 500,00 грн заборгованість за пеню (а. с. 56).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредиторові.

Згідно з ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Заміна осіб у зобов`язанні пов`язана з тим, що попередні учасники зобов`язань вибувають з цих відносин, а їх права та обов`язки переходять до суб`єктів, які їх замінюють.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання зобов`язання є належним.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором про надання фінансового кредиту №38408-04/2024 від 30.04.2024 року.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у зв`язку з чим станом на дату подання позову, тобто на 18.04.2025 року, виникла заборгованість в загальному розмірі 29 200,00 грн, в тому числі: 9 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту; 15 700,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 500,00 грн заборгованість за пеню (а. с. 41 43).

При цьому, нарахування відсотків за користування позикою здійснено в межах строку кредитування, тобто з 30.04.2024 року до 27.08.2024 року та оскільки відповідачем було сплачено грошові кошти в сумі 500,00 грн в рахунок погашення відсотків за користування кредитом (04.07.2024 року), то сума відсотків за користування кредитом складає 15 700,00 грн ((9 000,00 грн х 1,50% : 100% х 120 днів 500,00 грн), а відтак розрахунок, наданий позивачем, є математично правильним.

При цьому, жодних доказів на спростування зазначених розрахунків та/або альтернативний розрахунок відповідачем не надано.

За приписами ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612, ст. 629 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи те, що відповідач не виконав передбачені договором і законом зобов`язання ні перед первісним кредитором, ні перед новим кредитором позивачем, внаслідок чого утворилася заборгованість, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9 000,00 грн та заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 15 700,00 грн, а всього 24 700,00 грн.

Щодо стягнення нарахованої позивачем неустойки в сумі 4 500,00 грн, суд зазначає наступне.

Пунктом 18 ПРИКІНЦЕВИХ ТА ПЕРЕХІДНИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦК України встановлено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З огляду на дату укладення договору надання фінансового кредиту (30.04.2024 року) та строк його дії в період дії в Україні воєнного стану, нарахування пені суперечить вищезазначеній нормі ЦК України, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача неустойки в розмірі 4 500,00 грн не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України та абз. 1 п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до задоволених вимог (84,59%), в розмірі 2 049,11 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 81, 141, 258, 259, 263 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, ) заборгованість за договором про надання фінансового кредиту №38408-04/2024 від 30.04.2024 року станом на 18.04.2025 року в загальному розмірі 24 700 (двадцять чотири тисячі сімсот) грн 00 коп, яка складається з:

9 000,00 грн заборгованість за тілом кредиту;

15 700,00 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СВЕА ФІНАНС» (адреса місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, ) судовий збір в розмірі 2 049 (дві тисячі сорок дев`ять) грн 11 коп.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 23 вересня 2025 року.

Суддя О.В.Авраменко