Справа № 450/669/24 Провадження № 2/450/255/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Микитів Н.С., Рясяк С.М.

за участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 , про визнання майнових прав,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_5 звернувся в Пустомитівський районний суд Львівської області з позовом до відповідача, у якому просив визнати за ОСОБА_2 майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

Мотивував позовні вимоги тим, що 30.06.2022 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір № 8182, посвідчений 30.06.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б., згідно якого ОСОБА_2 за 55872 доларів США придбала квартиру АДРЕСА_1 , яку ОСОБА_3 зобов`язувався передати до 30.07.2023 року та укласти основний договір купівлі-продажу квартири. Позивачем виконано свої зобов`язання за попереднім договором та здійснено оплату у розмірі 1986249 грн. 60 коп., що еквівалентно 55872 доларам США, на користь відповідача, однак ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором не виконав та не передав у власність ОСОБА_2 вказане вище майно. З огляду на вказане, просив позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою від 13.03.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

15.04.2024 року представником заявника ОСОБА_6 подано заяву про вступ ОСОБА_7 у справу в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, у задоволенні якої відмовлено протокольною ухвалою суду від 29.05.2024 року.

15.10.2024 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано заяву про забезпечення позову, у задоволенні якої відмовлено ухвалою від 17.10.2024 року.

10 грудня 2024 року представником третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_1 подано заяву про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_4 , у задоволенні якої відмовлено ухвалою від 13 грудня 2024 року.

16 грудня 2024 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано заперечення на заяву про передачу справи за підсудністю до Господарського суду Рівненської області на розгляд у межах справи № 918/1061/24 про неплатоспроможність ОСОБА_4

29.01.2025 року представником відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 подано відзив на позовну заяву, згідно мотивів якого позовні вимоги визнав в повному обсязі. Вказав, що ОСОБА_3 не мав змоги досягнути мети договору про спільну діяльність, забезпечивши прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку і оформити право власності на квартири до 12 жовтня 2022 року у зв`язку із обставинами непереборної сили, а саме військової агресії Російської Федерації проти України. Крім того, об`єктивна неможливість завершення ОСОБА_3 будівництва у термін до 12 жовтня 2022 року підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи № 6 від 21 лютого 2024 року, експертним звітом від 27 травня 2021 року та експертним звітом від 23 березня 2023 року. Крім цього, після 12.10.2022 року ОСОБА_3 зі згоди ОСОБА_4 продовжив виконувати умови договору простого товариства, а 01 жовтня 2023 року між ними укладено договір новації про внесення змін за первісним зобов`язанням згідно договорів позики від 30.09.2021 року та 05.04.2022 року, в п. 8 якого погодили, що після підписання цього договору планують протягом 20-ти календарних днів внести зміни до нотаріально посвідченого договору простого товариства від 13.10.2021 року шляхом визначення умов щодо його пролонгації та встановлення розміру частки учасників договору. Кредитор та Боржник погодили продовжити (поновити) дію договору простого товариства (договору про спільну діяльність) укладеного 13.10.2021 року між кредитором та боржником. Просив поновити ОСОБА_3 процесуальний строк для подання відзиву на позовну заяву.

29.01.2025 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано заяву про долучення письмових доказів.

29.01.2025 року представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 подано клопотання про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи, у задоволенні якого відмовлено протокольною ухвалою від 27.08.2025 року. Вказана відмова мотивована недоведеністю стороною позивача зміною (коригуванням) третьою особою проектної документації, якою здійснено заміну нумерації приміщень будинку та його деяких площ.

Супровідним листом № 450/669/24/839/2025 від 29.01.2025 року на виконання ухвали Львівського апеляційного суду від 17.01.2025 року Пустомитівським районним судом Львівської області скеровано матеріали цивільної справи № 450/669/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третьої особи ОСОБА_4 , про визнання майнових прав в апеляційну інстанцію.

30.01.2025 року представником позивача ОСОБА_5 подано заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту та заборони на відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 15.04.2025 року закрито апеляційне провадження.

15.05.2025 року Пустомитівським районним судом Львівської області отримано від Львівського апеляційного суду матеріали цивільної справи.

Ухвалою від 19.05.2025 року заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт та заборонено відчуження майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , що знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0120.

22.07.2025 року представником третьої особи ОСОБА_4 подано письмові пояснення, згідно мотивів яких просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вказав, що 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладено договір простого товариства (договір про спільну діяльність), посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З., зареєстрований в реєстрі за №1128, згідно п. 1.1 якого сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:001:0120), в порядку передбаченому законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим договором. Для здійснення будівництва багатоквартирного будинку вклади учасників простого товариства були розподілені наступним чином: ОСОБА_4 надає для будівництва право користування земельною ділянкою площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120, яка розташована у с. Зубра, Пустомитівського району, Львівської області; ОСОБА_3 за рахунок власних ресурсів фінансує та організовує будівництво багатоквартирного будинку на усіх його етапах аж до моменту реєстрації права власності на новозбудоване майно. Відповідно до п. 5.1. договору простого товариства від 13 жовтня 2021 року, перебіг строку дії цього договору починається з моменту його підписання всіма учасниками і діє до досягнення мети, передбаченої п.1.1. договору, але в будь-якому випадку до 12 жовтня 2022 року. Згідно п. 5.2. договору простого товариства від 13.10.2021 року сторони визначили, що у випадку не досягнення мети, передбаченої п. 1.1 цього договору в строк до 12.10.2022 року, незавершений об`єкт будівництва вважається власністю ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 гарантує, що не претендуватиме на нього. Таким чином, з 12 жовтня 2022 року припинив свою дію вищезазначений договір простого товариства, ОСОБА_3 взятих на себе зобов`язань не виконав, багатоквартирного будинку на земельній ділянці площею 0,4167 га, кадастровий номер :01:001:0120, в обумовлені строки не збудував, в експлуатацію не здав. При цьому, ОСОБА_4 не може бути відповідальним за дії ОСОБА_3 перед третіми особами. Вказав, що у попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 30.06.2022 року відсутні будь-які посилання на договір простого товариства від 13.10.2021 року. Зауважив, що з абзацу 1 попереднього договору вбачається, що ОСОБА_3 при його укладенні діяв від свого імені та в своїх особистих інтересах. Більше того, ОСОБА_4 жодних коштів за вказаним договором не отримував, в тому числі такі не надходили на окремий поточний рахунок простого товариства, відкритий в банківській установі. Крім цього, позивачем не долучено до матеріалів справи жодного доказу на підтвердження того, що така квартира з відповідним номером та площею будується за вищезазначеною адресою. Без вказаних документів не можливо ідентифікувати об`єкт (майнові права), який був предметом попереднього договору. Вказав, що оскільки позивачем не доведено, що ОСОБА_3 укладаючи попередній договір діяв в інтересах простого товариства для досягнення мети передбаченої п.1.1. договору, належним способом захисту, про який неодноразово наголошував Верховний Суд у тотожних правовідносинах, є звернення до суду із вимогами про розірвання договору та стягнення коштів, який є більш доцільним та зможе забезпечити захист порушених прав позивача. З огляду на вказане, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.07.2025 року представником третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_1 подано письмові пояснення на відзив ОСОБА_3 на позовну заяву. Вказав, що ОСОБА_3 не повідомляв будь-яким способом чи інформував ОСОБА_4 про настання форс-мажорних для нього обставин, які не дозволяють йому виконати умови договору в термін до 12.10.2022 року, хоча такий обов`язок прямо передбачено п.3.3.3 договору простого товариства. Крім цього, обставини непереборної сили (форс-мажор) не є автоматичною підставою для звільнення від виконання зобов`язань. Зазначив, що висновком експерта з питань права за результатами проведення науково-правової експертизи від 12 лютого 2025 року додатково підтверджується, що у разі закінчення строку дії договору простого товариства від 13.10.2021 року закінчуються повноваження уповноваженої особи діяти на його підставі. Вказав, що в договорі новації про внесення змін за первісним зобов`язанням згідно договорів позики від 30.09.2021 року та 05.04.2022 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 01 жовтня 2023 року, сторони внесли зміни виключно до договорів позик, які були вчинені в такий же самий спосіб (проста письмова форма) без нотаріального посвідчення. Сторони не внесли зміни до договору простого товариства, оскільки не дійшли згоди. Більше того, згідно п. 8.3 договору простого товариства від 13.10.2021 року, умови даного договору мають однакову зобов`язальну дію для учасників і можуть бути змінені ними за взаємною згодою з обов`язковим складанням окремого договору, додатку чи додаткового договору до цього договору, які підлягають нотаріальному посвідченню. Таким чином, жодних нотаріально посвідчених окремих договорів, додатків чи додаткових договорів до договору простого товариства від 13.10.2021 року, спрямованих на реалізацію п.8 договору новації, між сторонами не укладалися, а тому в силу ст.ст. 220, 654 Цивільного кодексу України п.8 договору новації від 01.10.2023 року є нікчемним та не породжує жодних правових наслідків. З огляду на вказане, просив врахувати такі при ухваленні рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

22.07.2025 року представником третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_1 подано клопотання про зупинення провадження по справі, у задоволенні якого відмовлено протокольною ухвалою від 23.07.2025 року.

Протокольною ухвалою від 23.07.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

27.08.2025 року представником позивача ОСОБА_5 подано заяву про витребування доказів, яка залишена без розгляду протокольною ухвалою від 27.08.2025 року, оскільки така подана з пропущенням процесуального строку.

27.08.2025 року позивач та його представник надали пояснення аналогічні викладеним письмово, позовні вимоги підтримали і просили такі задовольнити.

Представник третьої особи ОСОБА_4 27.08.2025 року надав пояснення аналогічні викладеним письмово та просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

За клопотанням сторони позивача оголошено перерву для підготовки до судових дебатів.

В судовому засіданні 17.09.2025 року представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_1 просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші учасники розгляду справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце судового розгляду, в засідання не з`явилися. 17.09.2025 року представником позивача Гриб О.В. подано клопотання про відкладення розгляду справи, мотивоване його захворюванням, в задоволенні якого відмовлено протокольною ухвалою від 17.09.2025 року у зв`язку із ненаданням підтверджуючих доказів.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 17.09.2025 року, є дата складення повного судового рішення 26.09.2025 року.

Заслухавши пояснення присутніх сторін, розглянувши матеріали цивільної справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

За ч. 1 ст. 4, ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи, законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 30.06.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 30.06.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 8182.

Згідно умов вказаного договору сторони зобов`язувались у строк до 30.07.2023 року укласти договір купівлі-продажу (основний договір) квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зобов`язувався у строк до 30.07.2023 року передати ОСОБА_2 вказану вище квартиру. В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 зобов`язувалась у строк до 07.07.2022 року перерахувати на рахунок ОСОБА_3 грошову суму у розмірі 1986249 грн. 60 коп., що еквівалентно 55872 доларам США.

Із меморіального ордеру № від 01.07.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 здійснила перерахування грошових коштів у розмірі 1986249 грн. 60 коп. на користь ОСОБА_3 .

З договору простого товариства (договору про спільну діяльність), посвідченого 13 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З., зареєстрованого в реєстрі за №1128, вбачається, що такий укладено між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

У п. 1.1 вказаного договору сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:001:0120), в порядку передбаченому законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 5.1. договору простого товариства від 13 жовтня 2021 року перебіг строку дії цього договору починається з моменту його підписання всіма учасниками і діє до досягнення мети, передбаченої п.1.1. Договору, але в будь-якому випадку до 12 жовтня 2022 року.

Згідно п. 5.2. договору простого товариства від 13.10.2021 року сторони визначили, що у випадку не досягнення мети, передбаченої п.1.1 цього договору в строк до 12.10.2022 року, незавершений об`єкт будівництва вважається власністю ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 гарантує, що не претендуватиме на нього.

В п. 7.1.1. договору простого товариства від 13.10.2021 року сторони узгодили, що цей договір припиняється/розривається у випадках передбачених п. 5.1. цього договору.

З п. 1.1. додатку № 1 до договору простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13 жовтня 2021 року встановлено, що до моменту прийняття будинку в експлуатацію та реєстрації права власності на квартири та нежитлові приміщення все створене в результаті спільної діяльності майно (будинок загалом, квартири та нежитлові приміщення) розподіляється між учасниками у такому співвідношенні: ОСОБА_4 належить частка у розмірі 90% будинку, квартир та нежитлових приміщень; ОСОБА_3 належить частка у розмірі 10% будинку, квартир та нежитлових приміщень.

На підтвердження позовних вимог сторона позивача покликається на укладений 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договір простого товариства, за яким сторони зобов`язались шляхом об`єднання своїх вкладів і зусиль спільно діяти у формі простого товариства без створення юридичної особи з метою будівництва і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:001:0120), в порядку передбаченому законодавством та отримання в особисту приватну власність квартир, приміщень та доходу у вигляді грошових коштів, отриманих в результаті виконання спільних дій, передбачених цим договором.

Водночас, судом встановлено, що попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 30.06.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б., зареєстрований в реєстрі за № 8182, укладено 30.06.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , останній з яких не мав права на укладення подібних договорів з огляду на те, що договір простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13 жовтня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не передбачав вказаної можливості.

Першочерговою метою простого товариства у відповідності до договору від 13 жовтня 2021 року є будівництво і прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:001:0120), в порядку передбаченому законодавством.

При цьому, прийняття в експлуатацію багатоквартирного житлового будинку з вбудованими нежитловими приміщеннями на земельній ділянці, площею 0,4167 га за адресою: АДРЕСА_3 (кадастровий номер :01:001:0120) не відбулось.

Слід також зауважити, щов п. 5.2. договору простого товариства, який укладено 13 жовтня 2021 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , передбачено, що у випадку не досягнення мети, передбаченої п.1.1 цього договору в строк до 12.10.2022 року, незавершений об`єкт будівництва вважається власністю ОСОБА_4 , а ОСОБА_3 гарантує, що не претендуватиме на нього.

Таким чином, у ОСОБА_3 не було законодавчих підстав для укладення попереднього договору купівлі-продажу майнових прав, оскільки у випадку не досягнення мети, передбаченої п.1.1 договору простого товариства в строк до 12.10.2022 року, незавершений об`єкт будівництва вважатиметься власністю ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність у ОСОБА_3 майнових прав на такий.

Слід також вказати, що договір простого товариства від 13.10.2021 року припинив свою дію у зв`язку із недосягненням мети, передбаченої п.1.1 цього договору в строк до 12.10.2022 року.

За ч. 1 ст. 654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відповідно до п. 8.3 договору простого товариства від 13.10.2021 року умови даного договору мають однакову зобов`язальну дію для учасників і можуть бути змінені ними за взаємною згодою з обов`язковим складанням окремого договору, додатку чи додаткового договору до цього договору, які підлягають нотаріальному посвідченню.

Слід вказати, що договір простого товариства (договір про спільну діяльність) від 13.10.2021 року посвідчений приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Віблим Л.З., зареєстрований в реєстрі за №1128, а тому внесення змін до такого повинно вчинятись лише у письмовій формі з обов`язковим його нотаріальним посвідченням.

Крім цього, в договорі новації від 01 жовтня 2023 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 узгодили, що після підписання цього договору планують протягом 20-ти календарних днів внести зміни до нотаріально посвідченого договору простого товариства від 13.10.2021 року шляхом визначення умов щодо його пролонгації та встановлення розміру частки учасників договору.

Водночас, з огляду на те, що сторони не дійшли згоди щодо визначення умов пролонгації договору простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13.10.2021 року та встановлення розміру часток учасників, жодних нотаріально посвідчених змін до зазначеного договору внесено не було.

Окрім наведеного, умовами договору простого товариства від 13.10.2021 року не передбачено надання уповноваженій особі повноважень на ведення спільних справ, які б включали право укладати з третіми особами договори купівлі-продажу майнових прав на квартири та нежитлові приміщення, а також попередні договори купівлі-продажу таких об`єктів у межах незавершеного будівництва до моменту введення його в експлуатацію.

Більше того, у попередньому договорі купівлі-продажу квартири від 30.06.2022 року відсутні будь-які посилання на договір простого товариства від 13.10.2021 року. Навпаки, з абзацу першого зазначеного договору вбачається, що ОСОБА_3 діяв під час його укладення від власного імені та в особистих інтересах, що також підтверджується зазначенням ним особистого банківського рахунку для здійснення переказів.

З огляду на викладене, попередній договір купівлі-продажу квартири від 30.06.2022 року укладено особою, яка не мала на те належних повноважень. Це зумовлено тим, що після припинення 12 жовтня 2022 року дії договору простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13 жовтня 2021 року, незавершений об`єкт будівництва вважається власністю ОСОБА_4 . Саме йому належать права володіння, користування та розпорядження цим майном, і лише він мав право вчиняти будь-які дії щодо нього.

Що стосується покликань сторони позивача на те, що чинність договору простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13 жовтня 2021 року підтверджується сертифікатом № 3000-24-0691 про форс-мажорні обставини, слід вказати, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 при укладенні договору простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13 жовтня 2021 року у п. 3.3.3. визначено, що учасники договору простого товариства зобов`язуються негайно повідомляти про події та обставини, що можуть ускладнити спільну діяльність та досягнення мети, передбаченої п. 1.1. цього договору. При цьому, у такому не визначено та не передбачено умов щодо невиконання зобов`язань за таким при існуванні форс-мажорних обставин.

Окрім наведеного, в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_3 повідомляв ОСОБА_4 про настання форс-мажорних обставин.

Таким чином, судом не встановлено обставин, які б унеможливлювали для ОСОБА_3 досягнення мети, передбаченої пунктом 1.1 договору простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13 жовтня 2021 року, у строк, визначений цим договором до 12 жовтня 2022 року.

Долучені до матеріалів цивільної справи висновок судової будівельно-технічної експертизи № 6 від 21 лютого 2024 року, експертний звіт від 27 травня 2021 року та експертний звіт від 23 березня 2023 року не підтверджують вказаних обставин, оскільки у таких міститься різна тривалість будівництва (15, 18, 24 місяці).

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частинами 2, 3 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У ст. 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною 1 ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Підстави для зміни або розірвання договору визначені ст. 651 ЦК України, відповідно до якої зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Тобто йдеться про таке порушення договору однією зі сторін, яке тягне для другої сторони неможливість досягнення нею цілей договору.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним) (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 (провадження № 61-8593св21)).

У приватному праві недійсність (нікчемність чи оспорюваність) може стосуватися або «вражати» договір, правочин, акт органу юридичної особи, державну реєстрацію чи документ.

В постанові Верховного Суду від 21 грудня 2021 року у справі № 258/2112/19 (провадження № 61-18061св20) міститься висновок, що недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення приватних прав та інтересів або ж їх відновлювати. До правових наслідків недійсності правочину належить те, що він не створює юридичних наслідків. Тобто, правовим наслідком недійсності договору є по своїй суті «нівелювання» правового результату породженого таким договором (тобто вважається, що не відбулося переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав взагалі).

Цивільним кодексом України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Верховний Суд у постанові від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18) дійшов висновку, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах, що знайшло своє відображення у постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20).

Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц (провадження № 61-2276св19)).

У постанові Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20) колегія суддів дійшла наступного висновку, тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Звертаючись із даним позовом до суду сторона позивача обґрунтовує позовні вимоги тим, що 30.06.2022 року між позивачем та відповідачем укладено попередній договір № 8182, посвідчений 30.06.2022 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Якимів Н.Б., згідно якого ОСОБА_2 за 55872 доларів США придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка останній не передана у власність.

Водночас, судом встановлено, що попередній договір купівлі-продажу квартири від 30.06.2022 року укладено неуповноваженою на те особою, оскільки ОСОБА_3 не є належним суб`єктом для укладення вказаних вище договорів з огляду на те, що при припиненні 12 жовтня 2022 року дії договору простого товариства (договору про спільну діяльність) від 13 жовтня 2021 року, незавершений об`єкт будівництва вважається власністю ОСОБА_4 , якому належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном і лише він мав право на вчинення щодо свого майна будь-яких дій.

За змістом ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Отже, якщо продавець продав товар, який належить іншій особі на праві власності, не маючи права його відчужувати, то покупець не набуває право власності на товар, крім випадків, коли власник не має права вимагати його повернення.

Судом встановлено, що сторонами попереднього договору купівлі-продажу квартири, основний договір укладено не було.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено, що ОСОБА_3 укладаючи попередній договір купівлі-продажу квартири від 30.06.2022 року діяв в інтересах простого товариства для досягнення мети передбаченої п.1.1. договору простого товариства, належним способом захисту є звернення до суду із вимогами про розірвання договору та стягнення коштів.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Верховний суд у постанові від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23), постанові від 11 грудня 2023 року в справі № 607/20787/19 (провадження № 61-11625сво22) дійшов висновку, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності.

Позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 , не є належним способом захисту порушеного права позивача, оскільки таке порушить право третьої особи ОСОБА_4 , який є власником нежитлових, житлових приміщень та в цілому будинку АДРЕСА_3 , з яким позивачем не укладено договору купівлі-продажу квартири.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 та постанові від 15 березня 2023 року по справі №725/1824/20, обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною та достатньою підставою для відмови в задоволенні позову.

В силу вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у спразі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Приймаючи до уваги встановлені обставини справи та враховуючи норми законодавства, що регулюють наявні між сторонами спірні правовідносини, суд прийшов до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивувала свої позовні вимоги, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду, а тому у задоволенні таких слід відмовити.

За ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позов

Відтак, в силу положень ч. 9 ст. 158 ЦПК України, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.05.2025 року, слід скасувати.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13 81, 82, 89, 141, 158, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 4, 11, 202-204, 215, 509, 526, 527, 530, 610, 611, 651, 654 ЦК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 19.05.2025 року, - скасувати.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Львівського апеляційного суду або через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 26.09.2025 року.

Суддя Мусієвський В.Є