ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №592/5921/24

Номер провадження 22-ц/816/1106/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Виконавчий комітет Сумської міської ради,

третя особа Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ющенка Андрія Юрійовича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року, в складі судді Катрич О.М., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 11 грудня 2024 року,

в с т а н о в и в:

11 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Виконавчого комітету Сумської міської ради, третя особа Департамент забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, про визнання протиправними та скасування рішень.

Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 було надано у користування земельну ділянку для будівництва та благоустрою житлового будинку і господарчих будівель, ведення особистого підсобного господарства загальною площею 1045 кв.м, що розташована по АДРЕСА_1 , якою він користувався за призначенням до 07 січня 1965 року.

07 січня 1965 року рішенням Виконавчого комітету Сумської міської Ради депутатів трудящих Сумської області УССР № 44 було вирішено виділити земельну ділянку для будівництва гуртожитку на 515 місць для Сумського заводу електронних мікроскопів і електроавтоматики по АДРЕСА_1 загальною площею 5850 кв.м, за рахунок земельних ділянок по АДРЕСА_1 та відчужити у ОСОБА_2 земельну площу 215 кв.м, залишити в користуванні 830 кв.м.

Вказана земельна ділянка відчужувалась з метою забезпечення проїзду автомобілів для будівництва гуртожитку, оскільки на момент будівництва не було під`їзних шляхів до АДРЕСА_1 , де будувався гуртожиток. Відрізка земельної ділянки площею в 215 кв.м була проведена в квітні 1967 року згідно листа завідуючого горфінвідділом, підписаного ст. архітектором Сашковим.

На відчужуваній земельній ділянці знаходився сад та були інші насадження, що використовувались користувачами даної земельної ділянки. Під час вилучення частини земельної ділянки було здійснено опис насаджень які знаходилась на вказаній земельній ділянці.

Під відчуженням земельної ділянки площею в 215 кв.м розумілось те, що після забудови гуртожитку відчужувана земельна ділянка буде повернута у користування користувачам, однак на місці відчужуваної земельної ділянки утворився проїзд між будинками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

23 липня 2002 року ОСОБА_2 було видано Державний акт на право спільної часткової власності на землю Серія ІУ-СМ № 044740, про надання йому земельної ділянки площею 0,0872 га. Тобто Державний акт видано без врахування вилученої земельної ділянки.

На підставі договору дарування земельної ділянки від 17 квітня 2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кишенюк Л.П., земельна ділянка разом із забудовами, що розташовані по АДРЕСА_1 , була подарована ОСОБА_1 .

Наразі цей проїзд повністю не контрольований міськими комунальними службами, постійно забруднений та прибирається власним силами позивача, не освітлюється, використовується перехожими як туалет та сміттєзвалище. У різні періоди часу він та його представник зверталися із заявами до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, міського голови з цього приводу.

Після ознайомлення з матеріалами інвентаризаційної справи на будинок, встановлено, що дійсно рішенням виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих від 07 січня 1965 року № 44 було вилучено частину земельної ділянку ОСОБА_2 , та після будівництва гуртожитку ця земельна ділянка не була повернута, а також не було відшкодовано її відсутність у грошовому виразі чи наданням додаткової площі земельної ділянки за рахунок вільних на той час земель. Виявлено свідоцтво «другий примірник», відповідно до якого зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 домоволодіння та земельна ділянка площею 1510,72 га перейшла у власність ОСОБА_3 . За обставин не повернення власнику вилученої земельної ділянки після завершення будівництва гуртожитку, пункт рішення виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих від 07 січня 1965 року № 44 , щодо вилучення земельної ділянки вичерпав свою дію.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд:

- поновити строк для оскарження рішення виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих від 07 січня 1965 року № 44;

- визнати протиправним і скасувати 2 пункт рішення виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих від 07 січня 1965 року № 44, щодо вилучення земельної ділянки площею 215 кв.м по АДРЕСА_1 ;

- повернути у користування вилучену земельну площею 215 кв.м по АДРЕСА_1 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року в задоволенні позовних вимог представника позивача Ющенка А.Ю., який діє в інтересах ОСОБА_1 , відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Ющенко А.Ю., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Вказує, що суду надано належні та достатні докази набуття ОСОБА_3 04 серпня 1929 року у власність домоволодіння по АДРЕСА_1 , із земельною ділянкою загальною площею 1045 кв.м, та користування цією земельною ділянкою до 07 січня 1965 року. Земельну ділянку площею 215 кв.м було відчужено у квітні 1967 року з метою забезпечення проїзду автомобілів для будівництва гуртожитку по АДРЕСА_1 . Державний акт на право спільної часткової власності на землю від 23 липня 2002 року Серія ІУ-СМ № 044740, було видано ОСОБА_2 (син попереднього власника) на земельну ділянку площею 0,0872 га. У подальшому, на підставі договору дарування від 17 квітня 2018 року, власником цього домоволодіння став позивач.

Вважає, що оскільки позивач є родичем осіб, які набували земельну ділянку у власність та в подальшому отримав у дар лише її частину без вилученої частини земельної ділянки, чим порушено його право власності на вилучену земельну ділянку. Доводить, що проїзд/провулок, утворений за рахунок вилученої земельної ділянки, не використовується за призначенням, не має жодного важливого значення для сполучення вулиць, для пішоходів чи автомобілів, не відповідає вимогам ДБН щодо проїздів. Після завершення будівництва гуртожитку земельна ділянка не була повернута її власнику тому позивачем ставиться питання про таке повернення та скасування пункту 2 рішення виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих від 07 січня 1965 року № 44, про вилучення земельної ділянки площею 215 кв.м по АДРЕСА_1 , як акту індивідуальної дії, що вичерпав свою дію.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Ющенко А.Ю. та представник відповідача повідомлені про час і місце розгляду справи, але в судове засідання не з`явилися. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу без даних сторін, оскільки явка до апеляційного суду є необов`язковою, їх позиція є чіткою і зрозумілою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача та його батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-8)

Згідно архівної копії, 28 серпня 1929 року ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , розміщене на відповідній земельній ділянці (а.с.13а)

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 серпня 1986 року, ОСОБА_2 отримав у спадщину від матері ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , будинок, АДРЕСА_1 (а.с. 13, 10).

Також, відповідно до державного акту на право спільної часткової власності на землю від 23 липня 2002 року Серія ІУ-СМ № 044740, виданого ОСОБА_2 зазначено про надання йому земельної ділянки площею 0,0872 га за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14).

Згідно копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 9).

Як убачається із архівного витягу з рішення виконавчого комітету Сумської міської Ради депутатів трудящих від 07 січня 1965 року № 44 «Про виділення земельної ділянки УКС в Облвиконкому для будівництва гуртожитку на 515 місць для Сумського заводу електронних мікроскопів і електроавтоматики по АДРЕСА_1 », у п. 2 зазначено про виділення земельної ділянки площею 5850 кв.м за рахунок земельних ділянок по АДРЕСА_1 громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 відчужується земельна площа 215 кв.м, залишається у користуванні 830 кв.м (а.с.15-17)

Відповідно до копій договорів дарування від 17 квітня 2018 року, посвідчених приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Кишенюк Л.П., батько позивача ОСОБА_4 подарував сину ОСОБА_1 35/100 (тридцять п`ять сотих) часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в наступному співвідношенні: ОСОБА_1 70/300 часток, доньці ОСОБА_9 35/300 часток. Загальна площа земельної ділянки, частка якої відчужується, 0,0872 га. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер земельної ділянки :19:029:0006. Також, у п. 8 цього договору зазначено, що дарувальник свідчить, що земельна ділянка, частка якої відчужується, вільна від будь-яких яких майнових прав і претензій третіх осіб, судового спору щодо неї немає, під забороною відчуження (арештом), а також в іпотеці та в оренді не перебуває. Ці договори недійсними у встановленому законом порядку ніким не визнавалися (а.с. 18-21).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 квітня 2018 року, за ОСОБА_1 зареєстровано 70/300 на праві спільної часткової власності.

Починаючи із 2021 року позивач та його представник зверталися з листами з приводу проїзду/проходу між земельними ділянками АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 до Департаменту забезпечення ресурсних платежів Сумської міської ради, Управління архітектури та містобудування Сумської міської ради, міського голови, суди, на що отримували відповідні відповіді (а.с. 22-26).

Також суду надані фотокартки цього проїзду/проходу та копію викопіровки із кадастрового плану земельної ділянки площею 0, 0215 га (а.с. 28-31).

Рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог мотивоване тим, що відсутні підстави для визнання протиправним і скасування п. 2 рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих від 07 січня 1965 № 44, щодо вилучення земельної ділянки площею 215 кв.м по АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не вказано, які саме норми права були порушені при прийнятті оскаржуваного рішення станом на 1965 рік і взагалі чи передбачалося на той час відшкодування у грошовому виразі за вилучення частини земельної ділянки. Відповідно, суд не вбачав законних підстав для повернення у користування позивачу ОСОБА_1 вилучену земельну ділянку, так як у нього така земельна ділянка не вилучалася, і набував він у власність у 2018 році частину земельної ділянки від площі 0,0872 га.

Такі висновки суду узгоджуються з матеріалами справи та відповідають вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 90 ЗК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власники земельних ділянок мають право продавати, іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, самостійно господарювати на своїй землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку встановленому законом.

Згідно зі ст.ст. 152, 153, 155 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених Земельним кодексом та іншими Законами України. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосуванням інших, передбачених Законом, способів. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 95 ЗК України порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Згідно зі ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Судом першої інстанції встановлено, що станом час прийняття оскаржуваного рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих № 44 від 07 січня 1965 року про виділення земельної ділянки для будівництва гуртожитку по АДРЕСА_1 , дідові позивача ОСОБА_2 належало право користування земельною ділянкою для будівництва та благоустрою житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства загальною площею 1045 кв.м, що знаходилась по АДРЕСА_1 .

Вказаним рішенням було вирішено виділити земельну ділянку для будівництва гуртожитку для Сумського заводу електронних мікроскопів і електроавтоматики по АДРЕСА_1 загальною площею 5850 кв.м, за рахунок земельних ділянок по АДРЕСА_1 та відчужити у ОСОБА_2 земельну площу 215 кв.м, залишити в користуванні 830 кв.м.

У подальшому позивач ОСОБА_1 набув за договором дарування часток земельної ділянки від 17 квітня 2018 року право власності на 70/300 часток земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа земельної ділянки, частка якої відчужується, 0,0872 га. При укладенні договору дарування було підтверджено відсутність судового спору щодо земельної ділянки (а.с. 18).

При цьому, дарувальнику ОСОБА_4 , як власнику 35/100 часток земельної ділянки по АДРЕСА_1 , видавався Державний акт на право спільної часткової власності на землю від 23 липня 2002 року Серія ІУ-СМ № 044740, на земельну ділянку площею 0,0872 га (а.с. 14).

Матеріали справи не містять даних, що у позивача на визначених законом правових підставах виникло право на земельну ділянку площею 215 кв.м по АДРЕСА_1 , що була вилучена для суспільних потреб ще за рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради депутатів трудящих № 44 від 07 січня 1965 року. Тобто, у позивача ОСОБА_1 ніхто спірну земельну ділянку не вилучав.

Доводи апеляційної скарги про порушення його прав через отримання у власність за договором дарування частки земельної ділянки по АДРЕСА_1 , без врахування площі вилученої земельної ділянки, не заслуговують на увагу, оскільки дарувальник не був власником цієї частини земельної ділянки, тому, відповідно, не міг нею розпоряджатися, в тому числі передавати у дар.

Отже, не вбачається порушення прав позивача вилученням для суспільних потреб вказаної земельної ділянки, оскільки він ніколи не був її власником.

Позивачем не спростовано, що в момент прийняття оскаржуваного рішення орган місцевого самоврядування діяв у межах повноважень та у спосіб, встановлений чинним на той час законодавством.

Доводи позивача відносно протиправності оскаржуваного ним рішення виконавчого комітету з підстав обмеження його права власності на земельну ділянку площею 215 кв.м по АДРЕСА_1 , через вилучення її для суспільних потреб, не доведені належними та допустимими доказами.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком місцевого суду про безпідставність доводів позивача щодо необхідності повернення власнику вилученої земельної ділянки після будівництва гуртожитку, або відшкодування за неї коштів чи надання додаткової площі земельної ділянки за рахунок вільних на той час земель, оскільки при вилученні такі умови не зазначені у протоколі № 1 засідання виконавчого комітету від 07 січня 1965 року або в іншому документі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність позовних вимог та відсутність порушеного права позивача під час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, яке б підлягало судовому захисту.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були правильно застосовані норми матеріального та додержані норми процесуального права.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду також не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ющенка Андрія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складене 06 жовтня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов