Справа № 183/8394/25
№ 2/183/5157/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Рідне місто» Самарівської міської ради про:

-скасування наказу № 34-к- від 24 лютого 2025 року про звільнення ОСОБА_1 за п. 1 ст. 36, п. 5 ч. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України у зв`язку з нез`явленням на роботі більше 4-х місяців у зв`язку з непрацездатністю;

-поновлення ОСОБА_1 на роботі на дільниці гаражу, слюсарем з ремонту автомобілів IV розряду, з посадовим окладом згідно штатного розпису в Комунальному підприємстві «Рідне місто» Новомосковської міської ради;

-стягнення з Комунального підприємства «Рідне місто» Новомосковської міської ради на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу;

-стягнення з Комунального підприємства «Рідне місто» Новомосковської міської ради на користь ОСОБА_1 завданої моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

11 серпня 2025 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з цим позовом, у якому, окрім основних позовних вимог також просив стягнути з Комунального підприємства «Рідне місто» Самарівської міської ради (надалі відповідач, КП «Рідне Місто») на користь позивача судові витрати за надання правничої допомоги адвокатом у суді.

У правове обґрунтування позову посилається на ст. 43 Конституції України, ст. 25 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб. Оздоровлення та соціальний захист хворих на туберкульоз і членів їх сімей», ст. 232, 235, 237-1 Кодексу законів про працю України (надалі КЗпП України).

Позов аргументує тим, що 04 липня 2024 року позивача прийнято на роботу в Комунальне підприємство «Рідне місто» Новомосковської міської ради (назву якого в подальшому змінено на Комунальне підприємство «Рідне місто» Самарівської міської ради) в гараж слюсарем з ремонту автомобілів IV розряду згідно з наказом № 114-к від 03 липня 2024 року, про що зроблено запис № 51 в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 23 липня 1982 року. За весь період роботи позивач не мав ніяких дисциплінарних стягнень.

У жовтні 2024 року позивач захворів на НТБ обох легень та був взятий на диспансерний облік у лікаря фтизіатра Комунального некомерційного підприємства «Самарівська центральна міська лікарня» Самарівської міської ради» (надалі КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР) з 18 жовтня 2024 року з терміном лікування 6 місяців, про що КНП «Самарівська ЦМЛ`СМР» видано довідку від 18 жовтня 2024 року та лікарняні листи за №: 1) з 23 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року; 2) з 20 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року; 3) з 29 листопада 2024 року по 13 грудня 2024 року; 4) з 13 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року; 5) з 06 січня 2025 року по 20 січня 2025 року; 6) з 20 січня 2025 року по 31 січня 25 року; 7) з 31 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року; 8) з 14 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року; 9) з 28 лютого 2025 року по 14 березня 2025 року; 10) з 14 березня 2025 року по 31 березня 2025 року; 11) з 31 березня 2025 року по 14 квітня 2025 року; 12) з 14 квітня 2025 року по 23 квітня 2025 року; 13) з 24 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року.

Позивач указує, що у січні 2025 року він надав керівнику КП «Рідне місто» Носику Олександру копію довідки від 18 жовтня 2024 року і повідомив, що знаходиться на лікуванні з зазначеним діагнозом.

01 травня 2025 року позивач вийшов на роботу після перебування на лікарняному і його повідомили, що він звільнений та ознайомили зі змістом наказу. Позивач зазначає, що при ознайомленні з наказом він про побачив запис такого змісту: «З наказом (розпорядженням) ознайомлений, 24 лютого 2025 року», у якому виявив підпис працівника зроблений не ним.

Також, у відділі кадрів він витребував копію наказу з синьою печаткою підприємства, з якого встановив, що згідно з наказом № 34-к - про припинення трудового договору (контракту) по КП «Рідне місто» його, ОСОБА_1 звільнено 24 лютого 2025 року у зв`язку з нез`явленням на роботу більше 4-х місяців у зв`язку з непрацездатністю згідно з п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

11 липня 2025 року він отримав від КП «Рідне місто» трудову книжку НОМЕР_1 , в якій вчинено запис № 51 від 24 лютого 2025 року про звільнення позивача з займаної посади згідно з п. 5, ч. 1, ст. 40 КЗпП України згідно з наказом № 34-к - від 24 лютого 2025 року та розрахункові листки за листопад, грудень 2025 року та за січень березень 2025 року.

Також у позові вказує, що 30 квітня 2025 року він звернувся до Виконавчого комітету Самарівської міської ради щодо незаконного звільнення з КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР».

30 травня 2025 року за № ЗВГ № 517/0/12-25 він одержав відповідь на своє звернення від Виконавчого комітету Самарівської міської ради, яким позивача повідомлено, що виконавчий комітет не має повноважень здійснювати перевірки законності кадрових рішень суб`єктів господарювання, надавати їм юридичну оцінку, а також не уповноважений приймати рішення щодо відновлення на посаді працівників підприємств. З метою перевірки правомірності дій керівника щодо звільнення позивача, останній може звернутись до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці.

30 квітня 2025 року позивач звернувся за вхідним номером П-765/ПС-25 до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці за захистом порушених прав. У відповідь одержав лист № ПС/3.1.938-3В-25 від 27 травня 2025 року, в якому позивача повідомлено, що Міжрегіональне управління не наділене повноваженнями щодо здійснення оперативно-розшукових або слідчих дій з метою встановлення або спростування не зафіксованих в письмовій формі дій та про його право звернення до суду.

Також позивач указує, що звертався до Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області за захистом своїх порушених прав. Листом № 62р від 06 червня його повідомили, що його звернення направлене за належністю до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці для організації розгляду його звернення.

18 червня 2025 року за № ПС/3.1/1054-ЗВ-25 він одержав відповідь Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці на його звернення до Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області, яка повністю повторює лист № ПС/3.1.938-3В-25 від 27 травня 2025 року.

У позові позивач наголошує, що керівництвом КП «Рідне місто» СМР грубо порушені його цивільні права, як працівника підприємства. Добровільно вирішити питання про незаконне звільнення позивача та поновлення його на роботі керівництвом КП «Рідне місто» не бажає та позивач вимушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду.

Вказує, що діями відповідача йому спричинено моральну шкоду. В умовах воєнного стану в Україні позивач не працевлаштований, не має змоги себе утримувати, забезпечувати матеріально сім`ю, у позивача утворились борги зі сплати комунальних послуг, він почуває себе приниженим, позбавленим цивільних прав громадянина України і це все спричиняє йому моральну шкоду. Наголошує, що у 2014 році він виїхав з АР Крим, оскільки тікав від російської окупації і досі йому не надано житла, допомоги, а зараз ще залишено засобів до існування. Працевлаштуватися з його діагнозом складно, до служби в ЗСУ він не придатний.

Постановленою судом ухвалою від 25 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

09 вересня 2025 року позивачем отримано копію ухвали /а.с.26/, а відповідачем копію ухвали разом з копією позовної заяви з додатками /а.с.51/.

Постановленою судом ухвалою від 10 вересня 2025 року у задоволенні клопотання позивача про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відмовлено.

12 вересня 2025 року до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву, поданий представником 11 вересня 2025 року, в якому представник відповідача просить відмовити позивачеві в позові. Вказує, що 04 липня 2024 року позивач прийнятий на посаду слюсаря з ремонту автомобілів IV розряду. В наступному, позивач не з`являвся на роботу протягом більш, як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності у період з 23 жовтня 2024 року по 23 лютого 2025 року. Так, як убачається з витягу з електронного реєстру листків непрацездатності (індексний номер 6743 7977 4072 2700 від 11 вересня 2025 року): 1) у період з 23 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 26518300-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 2) у період з 22 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 27202099-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 3) у період з 01 грудня 2024 року по 12 грудня 2024 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 27429295-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 4) у період з 13 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 27776976-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 5) у період з 07 січня 2025 року по 20 січня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 28270211-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 6) у період з 21 січня 2025 року по 31 січня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 28617630-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 7) у період з 01 лютого 2025 року по 14 лютого 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 28942803-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 8) у період з 15 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 29402829-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 9) у період з 01 березня 2025 року по 14 березня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 29970448-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 10) у період з 15 березня 2025 року по 31 березня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 30549579-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 11) у період з 01 квітня 2025 року по 14 квітня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 31026486-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 12) у період з 15 квітня 2025 року по 23 квітня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 31371816-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру; 13) у період з квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року позивач знаходився на лікарняному, згідно з листком непрацездатності № 31637499-1, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру.

Відповідач указує, що жодних повідомлень або інформації щодо наявності у позивача певного захворювання, яке надає право на збереження місця роботи (посади) на більш триваліший строк на адресу відповідача з боку позивача в період з 23 жовтня 2024 року по дату звільнення 24 лютого 2025 року не надходило. Відповідачем відповідно до вимог КЗпП України видано наказ № 34-к від 24 лютого 2025 року про звільнення позивача на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40, а саме: нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності. Оскільки позивач не з`являвся на роботу, копія наказу та супровідний лист № 066 від 24 лютого 2025 року були направлені на адресу позивача, яка зазначена в його особовій справі. Наказ № 34-к від 24 лютого 2025 року про звільнення з посади позивач отримав 01 травня 2025 року, про що ним зазначено у тексті позовної заяви, разом з копією наказу № 34-к від 24 лютого 2025 року. Позивачеві була повернута трудова книжка та надані розрахункові листи.

Представник відповідача вказує, що вищезазначені обставини та відповідність дій відповідача вимогам чинного законодавства були предметом перевірки під час здійснення позапланового заходу зі здійснення державного нагляду (контролю) яка здійснювалась працівниками Південно-східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на підставі звернення позивача. За результатами перевірки складено Акт від 26 травня 2025 року № ПС/ДН/16435/025403, відповідно до якого не встановлено порушень чинного законодавства під час звільнення позивача.

Також представник відповідача вказує, що копія наказу №34-к від 24 лютого 2025 року була отримана позивачем 01 травня 2025 року, отже станом на 11 серпня 2025 року минули строки, передбачені ч. 2 ст. 233 КЗпП України, що є самостійною підставою для відмови у позові.

Станом на 29 вересня 2025 року відповіді на відзив до суду не надходило, з даних трекінгу поштових відправлень сайту АТ «Е-Пост», копія відзиву, направленого відповідачем позивачеві 11 вересня 2025 року отримана позивачем 16 вересня 2025 року.

Суд, дослідивши докази у справі, встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

За ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч. 1 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 1 4 ст. 83 ЦПК України). Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу (ч. 1 ст. 84 ЦПК України).

Згідно з ч. 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.

За ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Так, сторонами у справі у заявах по суті справи визнано, матеріалами справи підтверджено, що 04 липня 2024 року позивача прийнято на роботу в Комунальне підприємство «Рідне місто» Новомосковської міської ради (назву якого в подальшому змінено на Комунальне підприємство «Рідне місто» Самарівської міської ради) в гараж слюсарем з ремонту автомобілів IV розряду згідно з наказом № 114-к від 03 липня 2024 року, про що зроблено запис № 51 в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 23 липня 1982 року /а.с.5, 6/. умови прийняття за умовами контракту зі строком випробування 2 місяці.

Як убачається з наданих позивачем у копії Інформаційних довідок з електронної системи охорони здоров`я з медичними висновками про непрацездатність, сформованими лікарем фтизіатром КП «Дніпровський обласний медичний центр соціально значущих хвороб» ДОР Буровою С. І., дані яких частково співпадають з наданим відповідачем у копії витягом з електронного реєстру листків непрацездатності (індексний номер 6743 7977 4072 2700 від 11 вересня 2025 року) /а.с.35-36/:

1) у період з 23 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 23 жовтня 2024 року 63ТМ-476Н-А9ТН-83КТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.8/, за витягом - період з 23 жовтня 2024 року по 21 листопада 2024 року згідно з листком непрацездатності № 26518300-1;

2) у період з 20 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 20 листопада 2024 року ХСХ-36ВР-3ЬЛ4-3КХТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.8, зворот/, за витягом - період з 22 листопада 2024 року по 30 листопада 2024 року згідно з листком непрацездатності № 27202099-1;

3) у період з 29 листопада 2024 року по 13 грудня 2024 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 29 листопада 2024 року СМН5-ВМ84-5Ь48-7В4Н, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.9/, за витягом - період з 01 грудня 2024 року по 12 грудня 2024 року згідно з листком непрацездатності № 27429295-1;

4) у період з 13 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 13 грудня 2024 року ХАН5-СКЕА-ХА4Ь-В35Р, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.9, зворот/, за витягом - період з 13 грудня 2024 року по 06 січня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 27776976-1;

5) у період з 05 січня 2025 року по 20 січня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 06 січня 2025 року К953-9Р53-РТК5-8ЕВ5, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.10/, за витягом - період з 07 січня 2025 року по 20 січня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 28270211-1;

6) у період з 20 січня 2025 року по 31 січня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 20 січня 2025 року В44С-НСН-ЕС89-439Т, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.10, зворот/, за витягом - період з 21 січня 2025 року по 31 січня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 28617630-1;

7) у період з 31 січня 2025 року по 14 лютого 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 31 січня 2025 року 62ТК-ЕТ4Х-Н76Н-Т24К, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.11/, за витягом - період з 01 лютого 2025 року по 14 лютого 2025 року згідно з листком непрацездатності № 28942803-1;

8) у період з 14 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 14 лютого 2025 року РНА9-53Е3-6ТАТ-НВЕ6, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.11, зворот/, за витягом - період з 15 лютого 2025 року по 28 лютого 2025 року згідно з листком непрацездатності № 29402829-1;

9) у період з 28 лютого 2025 року по 14 березня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 28 лютого 2025 року 4859-47ХМ-69СА-ТРВК, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.12/, за витягом - період з 01 березня 2025 року по 14 березня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 29970448-1;

10) у період з 14 березня 2025 року по 31 березня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 14 березня 2025 року АА2Т-К5Х2-АН45-Р74А, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.12, зворот/, за витягом - період з 15 березня 2025 року по 31 березня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 30549579-1;

11) у період з 31 березня 2025 року по 14 квітня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 31 березня 2025 року 44ВХ-948Е-53В5-47ЕТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.13/, за витягом - період з 01 квітня 2025 року по 14 квітня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 31026486-1;

12) у період з 14 квітня 2025 року по 23 квітня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 14 квітня 2025 року 28Х2-985Х-8НЕН-НР8Х, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.13, зворот/, за витягом - період з 15 квітня 2025 року по 23 квітня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 31371816-1.

Також, з наданої позивачем у копії Інформаційної довідки з електронної системи охорони здоров`я з медичним висновком про непрацездатність, сформованої лікарем загальної практики КНП «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги» Самарівської міської ради ОСОБА_2 , дані якої співпадають з наданим відповідачем у копії витягом з електронного реєстру листків непрацездатності (індексний номер 6743 7977 4072 2700 від 11 вересня 2025 року) встановлено, що: 13) у період з 24 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року пацієнт 24105f3c-6dea-4c06-891c-af20f027b3fe знаходився на лікарняному, згідно з медичним висновком від 24 квітня 2025 року К78Т-Н7А4-АЕА-МТТТ, категорія медичного висновку - захворювання або травма загального характеру /а.с.14/, за витягом - з 24 квітня 2025 року по 30 квітня 2025 року згідно з листком непрацездатності № 31637499-1.

Також, з копії довідки лікаря фтизіатра ОСОБА_2 від 18 жовтня 2024 року, наданої позивачем, ОСОБА_1 встановлено діагноз НТБ (18.10.24) двох легень (дис) МБТ+ М- МГ+ Рm/o+ та перебування на диспансерному обліку лікаря фтизіатра КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР з 18 жовтня 2024 року /а.с.7/.

З консультаційного висновку лікаря спеціаліста КНП «Самарівська ЦМЛ» СМР від 30 квітня 2025 року вбачається, що результати лабораторного дослідження на 16 квітня 2025 року негативні, встановлений діагноз: залишкові зміни після вилікування туберкульозу обох легень у вигляді пневмофіброзу /а.с.7, зворот/.

24 лютого 2025 року керівником КП «Рідне Місто» СМР видано наказ № 34-к про припинення трудового договору (контракту), згідно з яким ОСОБА_1 за 0 п. 5 ч. 1 КЗПП України звільнено у зв`язку з нез`явленням на роботу більше 4-х місяців у зв`язку з непрацездатністю. Наказ містить запис про ознайомлення з наказом 24 лютого 2025 року, підпис працівника та заповнену кульковою ручкою дату «1.05.2025 р».

Супровідним листом керівника КП «Рідне місто» вих. № 066 від 24 лютого 2025 року /а.с.33/, направленим позивачеві за адресою: АДРЕСА_1 27 лютого 2025 року /а.с.34/ надіслано копію наказу № 34-к від 24 лютого 2025 року «Про звільнення» та повідомлено, що відповідно до наказу № 34-К від 24 лютого 2025 року позивача звільнено на підставі п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більше як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності з 24 лютого 2025 року, повідомлено, що станом на 24 лютого 2025 року сплачено компенсацію за 16 днів щорічної невикористаної відпустки в сумі 3 663,60 грн та за 2 дні додаткової в сумі 457,95 грн. Для отримання трудової книжки запропоновано з`явитися до відділу кадрів відповідача щоденно з 07:30 до 14:30 або надати згоду на надіслання трудової книжки поштою.

Позивач та відповідач у заявах по суті справи визнають, що Наказ № 34-к від 24 лютого 2025 року про звільнення з посади позивач фактично отримав 01 травня 2025 року.

06 червня 2025 року супровідним листом № 62-53вих-25 Самарівської окружної прокуратури Дніпропетровської області звернення ОСОБА_1 направлене для розгляду до Південно-Східного міжрегіонального управління державної служби з питань праці /а.с.16/.

26 травня 2025 року складено Південно-Східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці складено Акт № ПС/ДН/16435/025403, складений за результатами проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання вимог законодавства у сфері праці КП «Рідне Місто» СМР з питань законності припинення трудових договорів /а.с.37-47/, згідно з яким установлено порушення п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України щодо ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Порушень законодавства щодо ОСОБА_1 не виявлено.

27 травня 2025 року позивачеві Південно-Східним міжрегіональним управлінням державної служби з питань праці надано відповідь № ПС.3.1.938-3В-25, згідно з якою, зокрема, у період з 13 травня 2025 року по 26 травня 2025 року Міжрегіональним управлінням проведено позаплановий захід зі здійснення державного нагляду (контролю) у формі перевірки у КП «Рідне Місто» СМР. У листках непрацездатності у рядку «Категорія медичного висновку» зазначено «Захворювання або травма загального характеру», дописи щодо діагнозу «Туберкульоз» відсутні. Картка про проходження попереднього (періодичного) медичного огляду позивача, яка знаходиться у особовій справі не містить інформації щодо діагнозу «Туберкульоз». З огляду на зазначене позивача звільнено після перебування на лікарняному, на якому він перебував з 23 жовтня 2024 року по 24 лютого 2025 року, тобто 4 місяці підряд у відповідності з вимогами п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки відповідно до п. 5 ч. 1. ст. 40 КЗпП України нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності /а.с.17-18/.

Також, надана позивачем копія трудової книжки у графі відомості про роботу містить напис кульковою ручкою без номеру з підписом від імені позивача, мовою оригіналу: «11.07.2025р ОСОБА_5 запись и от дана Трудовая книжка» /а.с.5/.

Таким чином, з заяв по суті справи вбачається спір між позивачем та відповідачем з приводу трудових прав позивача, в частині звільнення з роботи за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вирішуючи вимоги позову в частині скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі суд висновує таке.

Згідно з ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За приписами ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 36 цього Кодексу підставами припинення трудового договору є угода сторін або розірвання трудового договору з ініціативи працівника (ст. 38, 39) чи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (ст. 40, 41).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: нез`явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв`язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Застосування п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачає одночасну наявність двох складових диспозиції цієї правової норми - як установленого нею проміжку часу, протягом якого працівник не з`являвся на роботу, так і факту безперервної непрацездатності працівника упродовж зазначеного часу, відсутність хоча б однієї з них виключає можливість застосування згаданої норми як підстави звільнення з роботи.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 16 травня 2018 року та від 20 червня 2018 року (справи № 809/763/14, № 824/2274/15-а відповідно).

Відповідно до п. 1.3 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 09 квітня 2008 року №189, непрацездатність (утрата працездатності) - це стан здоров`я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров`я.

Випадок тимчасової непрацездатності - тимчасова непрацездатність, яка триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми тощо, підтверджується видачею листка непрацездатності з можливим продовженням лікування в одному або декількох закладах охорони здоров`я до відновлення працездатності, що підтверджується закриттям листка непрацездатності - «стати до роботи».

У разі, якщо особа стала непрацездатною з приводу того самого захворювання, травми до виходу на роботу або відпрацювала неповний робочий день, випадок тимчасової непрацездатності не переривається.

При виникненні іншого захворювання, травми, відпустки в зв`язку з вагітністю випадок тимчасової непрацездатності вважається новим.

Відповідно до пункту 2.2 наказу Міністерства охорони здоров`я № 455 від 13 листопада 2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян» листок непрацездатності може видаватись терміном до 5 календарних днів з наступним продовженням його, залежно від тяжкості захворювання, до 15 або до 30 днів. Якщо непрацездатність триває понад 15 календарних днів, продовження листка непрацездатності до 30 днів проводиться лікуючим лікарем спільно з завідувачем відділення, а надалі - ЛКК, яка призначається керівником лікувально-профілактичного закладу, після комісійного огляду хворого, з періодичністю не рідше 1 разу на 10 днів, але не більше терміну, встановленого для направлення до МСЕК. В окремих випадках, коли захворювання вимагає тривалого лікування, наприклад у разі важких травм та туберкульозу періодичність оглядів ЛКК з продовженням листка непрацездатності може бути не рідше 1 разу на 20 днів залежно від тяжкості перебігу захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що в період з 18 жовтня 2024 року по 30 квітня 2025 року (шість місяців і шість днів) ОСОБА_1 внаслідок тимчасової непрацездатності не з`являвся на роботу. Звільнення позивача з займаної посади відбулося в період тимчасової непрацездатності 24 лютого 2025 року у зв`язку з нез`явленням на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності.

Пунктом 4.1 Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 455 від 13 листопада 2001 року (далі - Інструкція № 455), обумовлено, що направлення хворого для огляду до МСЕК здійснюють ЛКК лікувально-профілактичних закладів за місцем проживання або лікування при наявності стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у тому разі, коли хворий був звільнений від роботи протягом чотирьох місяців безперервно з дня настання тимчасової непрацездатності чи протягом п`яти місяців у зв`язку з одним і тим самим захворюванням або його ускладненнями за останні дванадцять місяців, а при захворюванні на туберкульоз - протягом десяти місяців з дня настання непрацездатності.

Слід зазначити, що конкретний список захворювань, за яких роботодавець має зберігати за працівником місце роботи й посаду, відсутній, однак, зважаючи на вищенаведений пункт 4.1 Інструкції № 455, конкретний строк збереження місця роботи й посади, а саме 10 місяців з дня настання непрацездатності встановлено лише у випадку захворювання працівника на туберкульоз, що в свою чергу, узгоджується з приписами ч. 2 ст. 25 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», у якій вказано, що особам працездатного віку, в яких уперше виявлено захворювання на туберкульоз або стався його рецидив, листок непрацездатності для проведення безперервного курсу лікування та оздоровлення може видаватися на строк до 10 місяців. За такими особами протягом цього строку зберігається місце роботи.

За наведеного правового врегулювання, звільнення працівника за п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з ініціативи керівництва підприємства можливе у разі нез`явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, якщо така непрацездатність не пов`язана: з вагітністю та пологами; із захворюванням на туберкульоз; із професійним захворюванням або трудовим каліцтвом.

Позивачем на підтвердження факту його захворювання надано довідку лікаря фтизіатра від 18 жовтня 2024 року, в якому зазначено діагноз НТБ (18.10.24) двох легень.

Порядок формування медичних висновків про тимчасову непрацездатність в електронній системі затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 червня 2021 року за № 1066 (далі Порядок № 1066).

Пунктом 3 розділу І Порядку № 1066 визначено що: випадок тимчасової непрацездатності відповідно до медичних висновків (далі - випадок тимчасової непрацездатності) - тимчасова непрацездатність, що підтверджується формуванням одного або сукупністю декількох медичних висновків, пов`язаних між собою через посилання на запис в Реєстрі про попередній медичний висновок в межах однієї категорії медичних висновків, та триває безперервно від початку визначеного захворювання, травми або інших причин з можливим продовженням в одного або послідовно в декількох суб`єктів господарювання до завершення дії останнього медичного висновку або до початку нового медичного висновку з відміткою про початок нового випадку тимчасової непрацездатності в межах такої ж категорії, що формується з приводу нового захворювання, травми або інших причин, які не пов`язані та не є наслідками попереднього; категорія медичного висновку - складова медичного висновку, що використовується з метою їхньої класифікації відповідно до встановленого захворювання, травми тощо, для визначення особливостей процесу формування таких медичних висновків, а також є підставою для визначення причини непрацездатності застрахованої особи в Електронному реєстрі листків непрацездатності; тимчасова непрацездатність особи відповідно до медичного висновку (далі - тимчасова непрацездатність) - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або інших причин (вагітність та пологи, карантин тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування, реабілітації, інших заходів медичного характеру, та триває до відновлення працездатності або до закінчення причин, які унеможливлюють виконання роботи. Тимчасова непрацездатність обраховується в календарних днях.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку № 1066 визначено, що медичний висновок такі відомості: 1) номер запису в Реєстрі; 2) посилання на запис про пацієнта в Реєстрі пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я; 3) посилання на запис про тимчасово непрацездатну особу в Реєстрі пацієнтів в електронній системі охорони здоров`я; 4) посилання на запис про лікуючого лікаря у Реєстрі медичних працівників в електронній системі охорони здоров`я, яким встановлено факт тимчасової непрацездатності та який сформував та підписав кваліфікованим електронним підписом або удосконаленим електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до вимог Законів України`Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», медичний висновок; 5) посилання на запис про суб`єкта господарювання в Реєстрі суб`єктів господарювання у сфері охорони здоров`я в електронній системі охорони здоров`я, лікарем якого встановлено факт тимчасової непрацездатності особи та сформовано медичний висновок у Реєстрі; 6) посилання на запис в Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, на підставі якого здійснюється формування медичного висновку; 7) дату та час формування і реєстрації медичного висновку в Реєстрі; 8) вид медичного висновку («медичний висновок про тимчасову непрацездатність»); 9) суть висновку лікуючого лікаря про тимчасову непрацездатність відповідно до медичного висновку, що містить: категорію медичного висновку: «Захворювання або травма загального характеру», «Догляд за хворою дитиною», «Догляд за хворим членом сім`ї», «Догляд за дитиною у разі хвороби особи, яка доглядає за дитиною», «Карантин», «Обсервація, самоізоляція під час дії карантину з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», «Переведення особи на легшу роботу», «Лікування в санаторно-курортному закладі», «Ортопедичне протезування», «Вагітність та пологи»; відмітку про наявність алкогольного та/або наркотичного сп`яніння як причини виникнення тимчасової непрацездатності (за необхідності); відмітку про зв`язок випадку тимчасової непрацездатності з професійною діяльністю пацієнта (за необхідності та може застосовуватися тільки для медичних висновків категорій «Захворювання або травма загального характеру», «Переведення особи на легшу роботу»); дату порушення режиму лікування та вид порушення режиму лікування: «відмова від огляду МСЕК», «відмова від госпіталізації», «невиконання рекомендацій лікаря», «самовільне залишення суб`єкта господарювання», «навмисне заподіяння шкоди своєму здоров`ю або симуляція хвороби» (за умови, що таке порушення встановлено лікуючим лікарем); 10) відмітку про тимчасову непрацездатність, що виникла за кордоном (за необхідності); 11) строк дії медичного висновку (дата початку, дата завершення); 12) посилання на запис в Реєстрі про попередній медичний висновок про тимчасову непрацездатність (за наявності, відповідно до вимог пункту 2 розділу III цього Порядку); 13) відмітку про початок нового випадку тимчасової непрацездатності. Згідно з пунктом 2 розділу II Порядку медичні висновки будь-якої категорії вносяться до Реєстру на підставі медичних записів про медичний огляд, надання консультації або лікування та медичних записів при виписці пацієнта зі стаціонару в Реєстрі медичних записів, записів про направлення та рецептів (далі - медичні записи) за результатами проведеної експертизи тимчасової непрацездатності та висновку лікуючого лікаря про тимчасову непрацездатність особи (далі - висновок лікуючого лікаря).

За п. 3 розділу ІІ Порядку № 1066 Медичний висновок категорії «Захворювання або травма загального характеру» формується на підставі медичних записів про стан здоров`я (функцій організму) пацієнта віком від 14 років та висновку лікуючого лікаря. Лікуючий лікар реабілітаційного закладу, відділення, підрозділу формує медичний висновок категорії «Захворювання або травма загального характеру» на підставі медичних записів про пацієнта, який отримуватиме лікування та/або реабілітаційну допомогу та висновку лікуючого лікаря про його тимчасову непрацездатність. Направлення для продовження лікування та/або реабілітаційної допомоги в реабілітаційному закладі, відділенні, підрозділі здійснюється лікуючим лікарем із урахуванням медичних показань для проведення заходів із реабілітації у сфері охорони здоров`я на підставі об`єктивного стану пацієнта, результатів попереднього лікування, даних лабораторних, інструментальних, рентгенологічних, функціональних обстежень.

Медичний висновок категорії «Карантин» формується на підставі медичного запису про медичний огляд, надання консультації або лікування, внесеного до електронної системи охорони здоров`я лікуючим лікарем, який надає медичну допомогу за лікарською спеціальністю «Інфекційні хвороби» або «Загальна практика - сімейна медицина», «Терапія», «Підліткова терапія», «Педіатрія». Медичний висновок за категорією «Карантин» може формуватися в таких випадках: встановлення на підприємствах, установах, організаціях тощо протиепідемічних заходів, що здійснюються з метою запобігання поширенню особливо небезпечних, небезпечних інфекційних хвороб, локалізації та ліквідації їх осередків, спалахів та епідемій; встановлення медико-санітарного спостереження за особою, відповідно до Правил санітарної охорони території України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2011 року N 893. Формування медичного висновку категорії «Карантин», за результатом проведення протиепідемічних заходів та надання медичної допомоги особі, здійснюється лікуючим лікарем за результатом отриманих лабораторних досліджень пацієнта або на період перебування в обсервації, самоізоляції. У разі перебування особи, стосовно якої є ризик поширення особливо небезпечної, небезпечної інфекційної хвороби, в обсерваторі під час здійснення медико-санітарного спостереження з метою її обстеження та здійснення медичного нагляду за нею, лікуючий лікар формує медичний висновок на період перебування особи в обсервації, в тимчасових закладах охорони здоров`я (спеціалізованих шпиталях), у закладах охорони здоров`я, а також під медичним наглядом у зв`язку з проведенням заходів, спрямованих на запобігання виникненню, ліквідації епідемії чи спалаху особливо небезпечних інфекційних хвороб. При виявленні осіб, які можуть бути переносниками особливо небезпечних, небезпечних інфекційних хвороб, що має міжнародне значення, у тому числі включаючи осіб, які приїхали з ендемічних країн, лікуючий лікар формує медичний висновок на період перебування особи в обсервації, самоізоляції.

За п. 4, 5 розділу ІІІ Порядку № 1066 Медичний висновок категорії «Захворювання або травма загального характеру» формується особисто лікуючим лікарем в амбулаторних та стаціонарних умовах надання медичних послуг на період до наступного огляду або прогнозованого періоду завершення випадку тимчасової непрацездатності на період, який не може перевищувати 30 календарних днів. У разі якщо тимчасова непрацездатність пацієнта продовжується та становить понад 30 календарних днів, випадок тимчасової непрацездатності може бути продовжений за результатом медичного огляду пацієнта лікуючим лікарем шляхом формування нового медичного висновку без встановлення відмітки про початок нового випадку тимчасової непрацездатності. У разі потреби продовження лікування в амбулаторних умовах після закінчення періоду лікування в стаціонарних умовах випадок тимчасової непрацездатності може бути продовжено на період до 3 календарних днів шляхом формування лікуючим лікарем нового медичного висновку на підставі медичного запису про виписку пацієнта зі стаціонару.

Критерії, за якими класифікуються випадки захворювань на туберкульозу (далі ТБ), результати його лікування визначаються Інструкцією щодо класифікації випадків туберкульозу, результатів його лікування, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15 липня 2024 року № 1226.

Згідно з п. 3 Інструкції № 1226 до класифікації випадків ТБ (туберкульозу), що визначається залежно від історії попереднього лікування ТБ (реєстраційна група пацієнта) відноситься, в тому числі новий випадок ТБ (далі - НТБ) випадок ТБ у пацієнта, який ніколи раніше не проходив лікування від ТБ або приймав антимікобактеріальні препарати (далі - АМБП) менше одного місяця.

Надана суду довідка від 18 жовтня 2024 року містить визначений лікарем фтизіатром ОСОБА_2 ОСОБА_1 діагноз, в тому числі: «НТБ». У Консультаційному висновку спеціаліста форми 028/о від 30 квітня 2023 року вказаний діагноз, в тому числі: «Залишкові зміни після туберкульозу.

Форма № 028/о заповнюється лікарями-консультантами лікувально-профілактичних закладів (науково-дослідних інститутів, обласних лікарень, консультаційно-діагностичних центрів тощо), куди направляється на консультацію (обстеження) пацієнт (Інструкція, затверджена Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року № 110).

Однак, згідно з Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 081/о «Амбулаторна карта хворого на туберкульоз № _____», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 липня 2014 року № 527, (надалі - Інструкція № 527) визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації № 081/о «Амбулаторна карта хворого на туберкульоз № _____» (далі - форма № 081/о). Інструкція визначає порядок заповнення форми первинної облікової документації № 081/о «Амбулаторна карта хворого на туберкульоз № _____» (далі - форма № 081/о). Форму № 081/о заповнюють на кожного хворого на туберкульоз, який залучається до лікування у закладі охорони здоров`я, що надає фтизіатричну допомогу, незалежно від зареєстрованого місця проживання. У пункті 28 відмічається стан працездатності хворого: облік тимчасової непрацездатності (дата видачі листка непрацездатності, діагноз) та динаміка стійкої непрацездатності (дата переогляду на МСЕК, група інвалідності, вказується причина стійкої непрацездатності - наявність туберкульозу чи іншого захворювання).

Інструкцією щодо заповнення форми первинної облікової документації № 060-1/о «Журнал реєстрації випадків туберкульозу ТБ 02», затвердженою Наказом Міністерства охорони здоров`я України 15 липня 2024 року № 1226 визначено порядок заповнення форми первинної облікової документації № 060-1/о «Журнал реєстрації випадків туберкульозу ТБ 02» (далі - форма ТБ 02), затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15 липня 2024 року № 1226, яка заповнюється фахівцями закладів охорони здоров`я незалежно від їх організаційно-правової форми та підпорядкування та фізичними особами-підприємцями, які зареєстровані в установленому законом порядку та одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики, що забезпечують медичне обслуговування населення відповідної території (далі - ЗОЗ/ФОП), що здійснюють медичний нагляд за пацієнтами з туберкульозом (далі - ТБ).

За таких обставин, оскільки позивачем не надано суду копій облікової документації № 081/о, виписок з облікової документації № 060-1/о, а надана довідка та консультаційний висновок спеціаліста не є доказами, які за законом підтверджують захворювання на туберкульоз (не є належними), надані листки непрацездатності не містять відомостей про захворювання, внаслідок якого виключалося застосування роботодавцем положення п. 5 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суд висновує, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що термін непрацездатності позивача викликаний захворюванням на туберкульоз суду не надано. Також матеріали справи не містять і доказів повідомлення роботодавця позивачем, або лікарем про об`єктивні причини непрацездатності позивача до моменту звільнення для унеможливлення порушення його прав.

Крім того, за ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті. Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Домашній працівник має право звернутися до суду із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення в місячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

У статті 234 КЗпП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) закріплено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.

У статті 234 КЗпП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) не передбачається переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин. Вочевидь, що як поважні причини пропущення строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Відмовити в позові через пропуск без поважних причин строку звернення до суду можливо лише в тому разі, коли позов є обґрунтованим. У разі безпідставності позовних вимог при пропуску строку звернення до суду в позові належить відмовити за безпідставністю позовних вимог.

У постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 758/9773/15-ц вказано, що:

«строки звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано нормами КЗпП України. Зазначені строки звернення до суду застосовуються виключно щодо спорів, які за своєю юридичною природою належать до трудового права.

Так, частина перша статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим виняток ця стаття встановлює для спорів про звільнення.

Спір про звільнення - це спір за заявою про поновлення на роботі. Для звернення з позовами про поновлення на роботі встановлено місячний строк. Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника. В цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку».

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд ураховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 грудня 2019 року по справі № 243/9604/18 (провадження № 61-14423св19) зазначено, що:

«як поважні причини пропуску строку, встановленого у частині першій статті 233 КЗпП України, слід кваліфікувати такі, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. Судами попередніх інстанцій встановлено порушення відповідачем прав позивача при звільненні з роботи, однак у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі відмовлено через пропуск строку звернення до суду, оскільки ОСОБА_1 26 липня 2018 року отримав трудову книжку із записом про звільнення, однак до суду звернувся лише 02 жовтня 2018 року, тобто з пропуском місячного строку, визначеного статтею 233 КЗпП. У разі пропуску передбачених статтею 233 КЗпП строків звернення до суду про вирішення трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 203/2276/19 вказано, що:

«поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

Встановивши, що 08 грудня 2014 року з позивачем проведено розрахунок і вона отримала трудову книжку, а до суду з цим позовом вона звернулася у червні 2019 року (більше ніж через чотири роки після звільнення), тобто після спливу встановленого статтею 233 КЗпП місячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору про поновлення на роботі, який пропущений нею без поважних причин, суди відмовили в позові.

Оскільки суди дійшли висновку про відмову в задоволенні основної вимоги про поновлення на роботі, також відмовлено і в іншій частині позову, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Звернення позивача з приводу незаконного її звільнення з підстав того, що вона дізналася про незаконність свого рішення лише в червні 2019 року, а до того часу вважала своє звільнення законним, не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, оскільки стаття 233 КЗпП пов`язує початок перебігу строку звернення до суду у справах про звільнення з днем вручення копії наказу про звільнення або днем видачі трудової книжки, а не з будь-якими іншими обставинами.

Ураховуючи наведене, висновок судів про те, що ОСОБА_1 не довела поважність причин пропуску строку для звернення до суду з відповідним позовом, встановленого статтею 233 КЗпП, є обґрунтованим».

У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 червня 2021 року у справі № 588/1672/18 (провадження № 61-9199св20) зазначено, що:

«Верховний Суд в оцінці застосування норм матеріального права у спірних правовідносинах визнає обґрунтованим, що встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Зважаючи на доводи заявників, враховуючи, що ними визнано факт вжиття заходів щодо оскарження звільнення, Верховний Суд встановив, що позивачі обрали інший порядок захисту порушених прав, звернувшись до правоохоронних органів, що свідчить про помилку у праві, оскільки цивільні спори про поновлення на роботі підлягають розгляду та вирішенню судом.

Такі звернення не могли бути перешкодою в одночасному зверненні до суду з позовом про поновлення на роботі, іншого під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій заявниками не доведено. Помилка заявників в обранні неналежного порядку захисту їх трудових прав не може слугувати достатньою причиною на обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 5023/2756/11(922/336/20) вказано, що «стосовно цих доводів, суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що Позивачка звернулась до суду в порядку норм КЗпП України і строки передбачені статті 233 КЗпП України не є строками позовної давності, що регулює Цивільний кодекс України і застосовується судом незалежно від наявності заяви зацікавленої сторони».

Положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства (частина перша статті 9 ЦК України).

Тобто, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами.

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється за правилами, визначеними нормами статті 233 КЗпП України. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України) (див., зокрема: постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2022 року у справі № 204/1724/20 (провадження № 61-18714св20), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 757/62971/19-ц (провадження № 61-1092св22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 240/19150/20 (провадження № К/990/18015/22), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 травня 2023 року у справі № 398/1985/22 (провадження № 61-1351св23).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2023 року у справі № 593/1156/21 (провадження № 61-11963св23) зазначено, що:

«суди встановили, що: вимоги позивачки про скасування наказу та поновлення на роботі є обґрунтованими; копія наказу про звільнення і трудова книжка вручені позивачці 28 грудня 2019 року; позивачка звернулася з позовом у вересні 2021 року; обставин, які б свідчили про наявність будь-яких перешкод чи які б об`єктивно перешкоджали позивачці, як звільненому працівнику, в реалізації її права на оскарження рішення роботодавця щодо такого її звільнення у місячний строк не встановлено; позивачкою без поважних на те причин пропущено встановлений КЗпП строк звернення до суду з позовом, підстав для визнання строку пропущеним з поважних причин не встановлено; встановивши, що строк звернення до суду пропущений та відсутні поважні причини для його поновлення які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами, суди обґрунтовано відмовили внаслідок пропуску звернення до суду в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним наказу та поновлення позивачки на роботі, та, як похідної - позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.».

У справі, що розглядається встановлено, що про своє звільнення позивач дізнався 01 травня 2025 року, про що свідчить його підпис у Наказі № 34-к та про що останній безпосередньо зазначає у поданому позові. Після ознайомлення зі змістом наказу позивач вжив дії щодо звернення до правоохоронних органів, про що свідчить супровідний лист Самарівської міжрайонної прокуратури № 62р. Вказане свідчить про вжиття позивачем альтернативного порядку вирішення спору, ніж судовий. При цьому, як зазначено вище, помилка заявників в обранні неналежного порядку захисту їх трудових прав не може слугувати достатньою причиною на обґрунтування поважності причин пропуску строків звернення до суду.

Більш того, наданий лист Управління Праці № ПС.3.1.938-3В-25 від 27 травня 2025 року свідчить, що звернення з приводу незаконного звільнення позивача отримане на гарячу лінію управління 30 квітня 2025 року № П-765/ПС-25, тобто ще до факту ознайомлення позивача зі змістом наказу 01 травня 2025 року, а надані відповідачем докази вказують на направлення наказу на адресу позивача ще 27 лютого 2025 року, а запис від руки у трудовій книжці, зроблений відповідачем про її отримання 11 липня 2025 року, без відповідної відмітки відповідача на підтвердження вказаного факту не свідчить про підтвердження дати фактичного отримання.

Відтак, суд висновує, що позивачем при зверненні до суду 11 серпня 2025 року пропущено строк, установлений статтею 233 КЗпП України на 3 місяці та 10 днів, у позові позивачем не наведено, а судом з матеріалів справи не встановлено підстав для поновлення вказаного строку й у позові щодо скасування наказу та поновлення на роботі належить відмовити й з цих підстав також.

В решті позову, оскільки судом установлено підстави для відмови у позові в частині скасування наказу та поновлення на роботі слід відмовити й у частині позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, як похідних позовних вимог.

Вирішуючи питання щодо судового збору та витрат на правову допомогу, суд ураховує те, що позивач у силу п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а також те, що позивачеві відмовлено у задоволенні позову, відтак судові витрати покладаються на позивача з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складене і підписане 29 вересня 2025 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач Комунальне підприємство «Рідне місто» Самарівської міської ради, код в ; місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська обл., м. Самар, вул. Зінаїди Білої, буд. 156-Є.

Суддя Д. О. Парфьонов