СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6374/24

пр. № 2/759/375/25

31 березня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва під головуванням судді Сенько М.Ф., за участю секретаря судового засідання Пушкарського О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондаренко Галина Олександрівна про визнання права власності на спадкове майно і зняття з нього арешту,

встановив:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Редіч Н.Ю., звернувся до суду із позовом до ТОВ "Вердикт Капітал" про визнання права власності на спадкове майно та зняття арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув син позивача ОСОБА_2 , внаслідок чого відкрилася спадщина за померлим.

Позивач являється спадкоємцем померлого за законом. У визначений законом строк позивач звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. із заявою про прийняття спадщини та у відповідь отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.12.2023 № 259/02/31 з підстави того, що за результатами перевірки нотаріусом встановлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень міститься запис № 14188312 про арешт всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_2 , код: НОМЕР_1 , адреса місця проживання якого: АДРЕСА_1 .

На звернення представника позивача Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надав відповідь від 30.11.2023, у якій повідомив, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/5082/14 від 23.12.2014, виданого Святошинським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» боргу у розмірі 54 394,82 грн. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця від 04.04.2016 було накладено арешт на все нерухоме майно боржника, на підставі якої зареєстровано обтяження № 14188312 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачові від 23.05.2016 виконавче провадження № НОМЕР_5 завершено на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження», що не передбачає зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Після повернення виконавчого документу, стягувач протягом строків, встановлених ст. 12 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження» повторно не пред`являв виконавчий документ до виконання, однак арешт з майна боржника та заборону на його відчуження досі не скасовано.

Внаслідок наведеного позивач позбавлений можливості реалізувати своє майнове право та оформити належну йому спадщину, тому звернувся до суду з даним позовом.

05.04.2024 ухвалою Святошинського районного суду м. Києва відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

27.05.2024 ухвалою суду задоволено клопотання позивача про заміну відповідача ТОВ "Кредекс Фінанс" на його правонаступника ТОВ "Вердикт Капітал".

01.07.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якій просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

15.07.2024 представник позивача адвокат Редіч Н.Ю. подала до суду відповідь на відзив, в якій заперечує щодо доводів відповідача та просить суд відмовити відповідачу у задоволені відзиву на позовну заяву у повному обсязі.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності позивача та представника позивача, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити.

Представник відповідача та представники третіх осіб в судове засідання також не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку ст. 128 ЦПК України.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, відповідно до частини третьої названої статті Кодексу якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

Оскільки відповідач та представники третіх осіб своїми процесуальними правами участі у судовому засіданні не скористалися, повноважних представників для участі у судовому засіданні не направили, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи у судовому засіданні за наявними у справі матеріалами, які містять достатньо відомостей про права і взаємовідносини сторін.

У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що розпорядженням органу приватизації Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва № 2876 від 20.03.1998 квартиру за адресою АДРЕСА_1 передано у приватну спільну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1998, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній власності ОСОБА_1 (1/4 частки), а також членів його сім`ї - ОСОБА_3 (1/4 частки), ОСОБА_2 (1/4 частки) та ОСОБА_5 (1/4 частки).

Згідно свідоцтва про право на спадщину від 22.09.2006 № 1482/06, виданого державним нотаріусом Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Фещук Н.І. та зареєстрованого за № 6-3954, спадкоємцем майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 є її чоловік - ОСОБА_1 .

До складу спадщини увійшла 1/4 частина квартири АДРЕСА_2 , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1998. При цьому враховано відмову від спадщини інших спадкоємців - ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 , квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебувала у спільній власності ОСОБА_1 (2/4 частки), ОСОБА_2 (1/4 частки) та ОСОБА_5 (1/4 частки).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 загинув, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 28.03.2023 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

Згідно з копією Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі № 72290701 від 28.04.2023, встановлено, що 28.04.2023 після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. заведено спадкову справу № 70582453.

Спадкоємцями з числа осіб першої черги за законом являється позивач та донька загиблого ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що наявність родинних зв`язків між позивачем та ОСОБА_2 підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_2 серії НОМЕР_3 , виданого 06.04.1971 Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ).

В подальшому позивачем подано до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом.

Зі змісту постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. № 259/02/31 від 26.12.2023 вбачається, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його сина на 1/8 частину квартири АДРЕСА_2 . Відмова обґрунтована наявністю обтяження № 14188312 - арешту, накладеного на все нерухоме майно ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ). Вказане обтяження встановлено відповідно до постанови про арешт майна боржника та заборону його відчуження № НОМЕР_5 від 04.04.2016, винесеної ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві (код 34999049), на підставі виконавчого листа № 2/759/5082/14, виданого Святошинським районним судом м. Києва 23.12.2014.

Також, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 354603791 від 16.11.2023, встановлено, що на момент смерті ОСОБА_2 на спадкове майно було зареєстроване обтяження у вигляді арешту на все нерухоме майно. Арешт зареєстровано 15.04.2016 державним реєстратором Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Святецьким Дмитром Володимировичем.

З листа Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.11.2023, що наявний в матеріалах справи та досліджений судом під час судового засідання, встановлено наступне.

16.02.2016 державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Кромбет Н.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 від 16.02.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» боргу у розмірі 54 394,82 грн.

04.04.2016 державним виконавцем Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на и?ого відчуження. Даною постановою накладено арешт на все маи?но ОСОБА_2 та внесено відомості про обтяження до Державного реєстру речових прав.

Відповідно до постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.05.2016, винесеної державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Кромбет Н.В., встановлено, що ОСОБА_2 не працює, відкритих банківських рахунків не має, майно, яке могло б бути описане і реалізоване в рахунок погашення боргу, відсутнє. Вжиті виконавцем заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. У зв`язку з цим виконавчий лист № 2/759/5082/14, виданий 23.12.2014 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» боргу в розмірі 54 394,82 грн, було повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Частинами 1 та 2 ст. 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 3ст. 46 цього Кодексу).

Згідно з ч. 1 ст. 1216, ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно приписів, закріплених у ч.1 ст. 1222, ч. ч. 1 та 2 ст. 1258, ч.1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За правилами, визначеними ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

З огляду на з`ясовані судом обставини, підтверджені належними і допустимими доказами, позивач ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після померлого сина ОСОБА_2 у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами, закріпленими у ч. 1 ст. 1296 ЦК України, визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, з урахуванням системного аналізу відповідних правових норм, спадкоємець, який належним чином прийняв спадщину, набуває право власності на спадкове майно з моменту відкриття спадщини. Правовстановлюючим документом, що підтверджує це право, є свідоцтво про право на спадщину, видане відповідно до вимог чинного законодавства.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Відтак, з моменту відкриття спадщини у спадкоємця, який належним чином прийняв спадщину, виникають права володіння та користування спадковим майном. У зв`язку з цим такий спадкоємець наділений правом на звернення за судовим захистом порушених прав володіння та користування зазначеним майном у порядку, передбаченому главою 29 ЦК України.

У відповідності із вимогами, закріпленими у ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі №905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. Водночас, орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19) та у постановах Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21), від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20 (провадження № 61-7109св22).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

Як вбачається із постанови приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бондаренко Г.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 259/02/31 від 26.12.2023, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину на Спадкове майно у зв`язку із наявністю в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність обтяження за № 14188312, а саме арешту на все нерухоме майно ОСОБА_2 , код: НОМЕР_1 , а тому позивач позбавлений можливості оформити право власності на спадкове майно.

Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом ,зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає з закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

За правилами, визначеними ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.

Як з`ясовано судом у судовому засіданні, виконавче провадження № НОМЕР_5 з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/5082/14 Святошинського районного суду м. Києва від 23.12.2014 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» боргу у розмірі 54 394,82 грн. завершене на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону Украі?ни «Про виконавче провадження», а виконавчий лист повернутий стягувачу - ТОВ «Кредекс Фінанс».

У подальшому вказаний виконавчий лист до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві повторно для примусового виконання не надходив.

Після завершення процедури спадкування позивачем майна, у разі, якщо у кредиторів боржника, в інтересах яких накладались арешти, залишились майнові претензії до спадкодавця, то в такому випадку ці кредитори не позбавлені можливості пред`явити свої вимоги до спадкоємця (позивача) в порядку, визначеному ст.ст.1281 та 1282 ЦК України.

Верховний Суд у постанові від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11 зауважив, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом. Наявність тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Таким чином, наявність протягом тривалого часу арешту майна спадкодавця за відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій у стягувачів є невиправданим втручанням у майнові права позивача.

Приписами ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч. 2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із заявою до суду за наявності арешту (обтяження), накладеного на майно, порушене право приватної власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

За правилами, визначеними ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У спірних правовідносинах, які виникли у позивача, предметом спору є захист його права на наявне майно, яке вже ввійшло до складу спадщини.

ОСОБА_1 звернувся до суду у зв`язку із існуванням об`єктивних обставин, які позбавляють його можливості оформити спадкові права та отримати у спадщину на нерухоме майно, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, його право підлягає захисту судом.

В судовому засіданні підтверджено, що частина квартири за адресою АДРЕСА_1 , на день смерті спадкодавця ОСОБА_2 належали йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.03.1998, а отже право власності на нього набуте спадкодавцем правомірно, тобто на підставах, що не заборонені законом.

Арешт на нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_2 накладений у 2016 році, на час звернення до суду із позовом задля вирішення спору виконавче провадження не здійснюється, доказів повторного пред`явлення виконавчих документів до виконання стягувачами не надано.

З огляду на те, що виконавче провадження за № НОМЕР_5 не здійснюється, арешт у вказаному провадженні на нерухоме майно спадкодавця ОСОБА_2 накладений у 2016 році і строк для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання на час вирішення спору пропущений, суд дійшов обґрунтованого висновку, що наявне обтяження на нерухоме майно спадкодавця перешкоджає позивачеві в оформленні спадщини, яка відкрилась після смерті його сина ОСОБА_2 .

З урахуванням правової природи позовних вимог та того, що предметом спору є зняття арешту з майна померлого боржника, накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання судового рішення, суд бере до уваги, що відповідну вимогу заявлено не учасником виконавчого провадження, а спадкоємцем, який у зв`язку з накладеним арештом позбавлений можливості належним чином оформити право власності на спадкове майно за законом. У судовому засіданні беззаперечно встановлено факт порушення його прав, що обумовлює необхідність їх судового захисту.

З огляду на те, що у судовому засіданні повністю доведені належними і допустимими доказами всі обставини, на які позивач посилався як на підставу заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позивачем вимог у повному обсязі.

Водночас, до доводів представника відповідача ТОВ «Вердикт Капітал»з приводу відсутності підстав для задоволення позову, викладених ним у відзиві на позовну заяву, суд ставиться критично, позаяк такі доводи не узгоджуються із наявними в матеріалах справи доказами та з`ясованими судом фактичними обставинами справи.

Суд також вважає за доцільне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав на те, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З приводу розподілу судових витрат суд вважає за доцільне зазначити, що відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судові витрати, понесені стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, покладаються на іншу сторону пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі, понесені ним витрати на сплату судового збору у розмірі 1211 грн 20 коп. підлягають стягненню з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 141, 263 - 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Святошинський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бондаренко Галина Олександрівна про визнання права власності на спадкове майно і зняття з нього арешту задовольнити.

Зняти арешт з усього належного померлому ОСОБА_2 нерухомого майна, який був накладений постановою головного державного виконавця відділу державноі? виконавчоі? служби Святошинського раи?онного управління юстиціі? у місті Києві Кромбет Наталією Вікторівною у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 на підставі виконавчого листа № 2/759/5082/14 від 23.12.2014 Святошинського раи?онного суду м. Києва.

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ), в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частини квартири за адресою АДРЕСА_1 .

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення подається протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом 30 (тридцяти) днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя М.Ф. Сенько