Справа № 463/1952/18 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В.
Провадження № 22-ц/811/2719/24 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: Чиж Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2024 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

11.04.2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 49 228,93 грн у зв`язку з невиконанням умов договору №б/н від 20.07.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог покликалося на те, що 20 липня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого клієнт отримав кредит в розмірі 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується підписом на заяві. Відповідно до «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов`язувався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а в разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту, оплати винагороди банку. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, однак відповідач взятих на себе зобов`язань не виконав. Так, відповідач грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, яка станом на 28.02.2018 становить 49228,93 грн.

Оскаржуваним рішенням позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по Кредитному договору №б/н від 20.07.2010 в розмірі 49228,93 грн, з яких:

764,04 грн заборгованість за кредитом;

41095,36 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом;

4549,10 грн заборгованість за пенею та комісією;

500,00 грн штраф (фіксована частина);

2320,43 грн штраф (процентна складова).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 1762,00 грн судового збору.

28.08.2024 рішення суду оскаржив ОСОБА_1 .

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутній кредитний договір, укладений між ОСОБА_1 і банком, яким визначено умови надання кредиту, користування ним та його повернення. Наявна у матеріалах справи підписана ним 26.07.2010 анкета-заява не є кредитним договором та не може свідчити про виникнення між сторонами договірних відносин. За таких обставин у суду були відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з нього заборгованості за кредитом, процентами, нарахованими за начебто користування кредитом та іншими платежами, які банк вважав штрафними санкціями, пов`язаними з невиконанням умов кредитного договору. Також позов банку не підлягав до задоволення у зв`язку з пропуском строку позовної давності. З наданого Банком розрахунку заборгованості вбачається, що останнє погашення заборгованості за згаданим кредитом відбулось 18.12.2013. З відповідним позовом Банк звернувся до суду 29.03.2018, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ч. 1 ст. 257 ЦК України. При цьому, матеріали справи не містять належних доказів укладення між сторонами договору про збільшення позовної давності за договором від 20.07.2010. За таких обставин, оскільки Банк пропустив строк позовної давності і не просив суд поновити такий, вимоги про стягнення з нього заборгованості не підлягали задоволенню.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених у скарзі.

Представник публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Деркач О.Р. проти скарги заперечила, просила у задоволенні скарги відмовити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ПАТ КБ «Приватбанк» - Деркач О.Р. перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За змістом частини 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Судом встановлено, що 20 липня 2010 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено договір, відповідно до умов якого клієнт отримав кредит в розмірі 800,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_1 надав згоду про те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір, що підтверджується його особистим підписом на заяві.

Позивачем виконано умови договору, а саме надано ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі, обумовленому договором.

Відповідач покладені на нього договором №б/н від 20.07.2010 зобов`язання належним чином не виконав.

Станом на 28.02.2018 загальна сума заборгованості по кредитному зобов`язанню ОСОБА_1 перед ПАТ КБ «Приватбанк» за договором №б/н від 20.10.2010 становить 49228,93 грн, з яких 764,04 грн заборгованість за кредитом, 41095,36 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 4549,10 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 2320,43 грн штраф (процентна складова).

27.08.2014 ОСОБА_1 здійснив останній платіж в розмірі 50 грн на погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.07.2010, що підтверджується розрахунком заборгованості станом на 28.02.2018 (а.с. 4-5).

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк», районний суд виходив з того, що отримавши кредит, відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору щодо порядку і строків повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у розмірі 49228,93 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів не може погодитися, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Статтею 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому, законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності, що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом у постанові від 18 січня 2023 року у справі № 2-5541/12 та у постанові від 27 лютого 2019 року у справі № 521/4606/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, 13.04.2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до суду заяву про перегляд заочного рішення, в якій зазначив про сплив строку позовної давності та просив застосувати наслідки пропуску такого.

Так, матеріалами справи встановлено, що згідно наданого Банком розрахунку заборгованості відповідача останній платіж за договором кредиту № б/н від 20.07.2010 року ОСОБА_1 було проведено 27.08.2014 року.

Таким чином, перебіг строку позовної давності для звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом про стягнення з відповідача боргу за договором кредиту № б/н від 20.07.2010 року розпочався з 28.08.2014 року та сплив 28.08.2017 року.

Враховуючи, що позов пред`явлено Банком лише 11.04.2018 року, а відповідачем подано заяву про застосування наслідків спливу позовної давності (а.с. 82), що є самостійною підставою для відмови в позові, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення суду та ухвалення у справі нової постанови про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» за спливом позовної давності.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09 квітня 2024 року скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостівідмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 19 вересня 2025 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра