Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/224/24
Провадження № 2/935/446/24
У Х В А Л А

17 вересня 2025 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді Щербаченко І. В., за участю секретаря судових засідань Сьомак Л. І., представника позивача Слівінського О. В., представника відповідача Музики О. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву про відвід судді у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «КОРОСТИШІВГАЗ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні,

установив:

У судовому засіданні представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про відвід судді Щербаченко І. В., яка обґрунтована тим, що у провадженні Коростишівського районного суду Житомирської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Коростишівгаз» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні. 27.08.2025 суддя Щербаченко I.В. ухвалила вирок, яким затвердила угоду між прокурором Житомирської обласної прокуратури та обвинуваченим ОСОБА_3 . При цьому, як зазначено у вироку, суддя вивчала та надала юридичну оцінку документам, що містяться в матеріалах, що суду надав прокурор, та опитувала обвинуваченого ОСОБА_3 з приводу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. З тексту вироку убачається, що ОСОБА_3 обвинувачувався в тому, що з 10.04.2020 займаючи посаду Голови Наглядової ради ПрАТ «Коростишівгаз», неналежно виконуючи свої службові обов?язки через несумлінне ставлення до них, не перевірив достовірності внесення даних до протоколу Наглядової ради від 25.07.2022, за результатами якого було прийнято неправомірне рішення щодо виплати Голові правління цього товариства ОСОБА_1 грошової винагороди згідно п. 3.7. трудового контракту. У цивільній справі, що розглядається суддею Щербаченко I. В. за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «Коростишівгаз» наразі досліджуються докази щодо законності нарахування та виплати позивачу інших нарахувань згідно з цим же його трудовим контрактом, який затверджено рішенням Наглядової ради від 26.04.2021, також підписаним Головою Наглядової ради Кондратюком Ю. В. Наразі ОСОБА_3 з приводу підписання цього протоколу викликаний судом для допиту. У зв?язку з тим, що в обмін на визнання своєї вини в інкримінованому злочині за умовами угоди з прокурором, ОСОБА_3 отримав затверджений вироком імунітет (певні привілеї), у зв?язку з чим суддею ОСОБА_4 до нього застосовано умовний строк покарання. Таким чином, допит суддею Щербаченко І. В. у цивільній справі ОСОБА_3 з аналогічних питань підписання останнім іншого протоколу Наглядової ради може носити як зі сторони судді так і зі сторони свідка ОСОБА_3 суб?єктивний характер, що може сприяти викривленню цим свідком своїх показань на відміну від об?єктивного його допиту іншим складом суду. Це також підтверджується і тим, що суддя Щербаченко І. В. при ухваленні вироку відносно ОСОБА_5 вже вивчала документи, що стосуються його роботи на посаді Голови Наглядової ради, у неї у зв?язку з цим могла скластись своя власна думка щодо діяльності цієї особи, а також роботи ПрАТ «Коростишівгаз», нарахування грошових виплат Голові правління Кузьменку В. С., що є предметом розгляду у цивільній справі і що, на переконання сторони позивача, є іншими обставинами, що викликають сумнів в неупередженості та об?єктивності судді.

У судовому засіданні представник відповідача Музика О. С. заперечувала щодо заяви про відвід судді, вважала її необґрунтованою.

Заслухавши сторін по справі, дослідивши матеріали заяви, суд вважає, що заява про відвід підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Питання про відвід судді має бути розглянуто не пізніше двох днів із дня надходження заяви про відвід судді, а у випадку розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід судді. Питання про самовідвід судді вирішується ухвалою суду, що розглядає справу, яка оформлюється окремим документом.

Підстави для відводу судді визначені ст. 36 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно за положень зазначеної норми, зокрема, пунктів п. 3-5 частини 1, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який встановить обґрунтованість висунутого проти нього будь-якого кримінального обвинувачення.

Виходячи із положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, які є частиною національного законодавства і джерелом права, що підлягають застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд має завжди бути «встановленим законом».

Про те, що термін «суд, встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, звернуто також увагу Європейським судом з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України».

Суд, який розглядає справу має бути «безстороннім» і «незалежним» за ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Суд враховує, що неупередженість є основоположним принципом і необхідною умовою належного виконання суддею своїх обов`язків та виявляється як у змісті судового рішення, так і в усіх процесуальних діях, що передують його прийняттю.

У контексті ст.8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

У національному законодавстві відсутні будь-які роз`яснення щодо визначення критеріїв чи обставин, які би могли враховуватися судом при надані оцінки фактам щодо неупередженості, а саме які складові елементи повинні містити обставини, щоб можна було прийти до висновку в неупередженості суду.

У розумінні ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про міжнародні договори», міжнародні договори, згода на обов`язковість яких дана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Передбачено також, що коли міжнародним договором встановлені інші права, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (ратифікована Україною 17 липня 1997 року) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

З огляду на основні засади і практику Європейського суду з прав людини, неупередженість (безсторонність) суду, відповідно до п. 1 ст. 6 вказаної вище Конвенції, повинна визначатися за критеріями суб`єктивними, при яких беруться до уваги особисті переконання і поведінка судді та об`єктивними, які визначаються, серед інших аспектів, чи забезпечував суд відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Щодо об`єктивної неупередженості, Європейський суд з прав людини у справі «Фей проти Австрії» вказав, що така полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об`єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007р. та від 24.02.1993р. по справі «Фей проти Австрії» судом вказано, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності суддів. У цьому зв`язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення.

Згідно п.12 висновку №1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету Міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень відносно сторін у судовому розгляді, судді повинні бути безсторонніми, а саме: вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає - або може сприйматися як таке, що впливає - на здатність судді приймати незалежні рішення. У цьому випадку незалежність судової влади є втіленням загального принципу: «ніхто не може бути суддею у власній справі». Значення цього принципу виходить далеко за конкретні інтереси певної сторони в будь-якій суперечці. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін по конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. І суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко і Мартенко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий -у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Окрім того, відповідно до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя підлягає відводу від участі в розгляді справи у тому випадку коли, у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини в рішеннях у справах «Микаллеф проти Мальти», «Мезнарич проти Хорватії», в демократичному суспільстві суди повинні вселяти довіру. Тому, кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов`язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ`єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві.

Одним із елементів довіри суспільства, в тому числі і учасників процесу до суду, є довіра складу суду вирішувати спір, що унеможливить в подальшому сумніватись у винесенні справедливого, законного та об`єктивного рішення суду.

У справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), заява № 9186/80, рішення від 26.10.1984, Європейський суд з прав людини зазначив, що «навіть видимість може бути важливою»…«правосуддя повинне не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (п. 26). Тому будь-який суддя, щодо якого є обґрунтовані підстави побоюватися браку безсторонності, має бути відведений.

З урахуванням обставин, викладених у заяві представника позивача Слівінського О. В. про відвід, з метою недопущення виникнення в учасників судового процесу сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності, для забезпечення достатніх гарантій на справедливий судовий розгляд, суд вважає необхідним задовольнити заяву.

Керуючись ст. 36, 39, 40, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ухвалив:

Задовольнити заяву представника позивача Слівінського О. В. про відвід судді Щербаченко І. В. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства по газопостачанню і газифікації «КОРОСТИШІВГАЗ» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні.

Справу передати на повторний авторозподіл в автоматизованій системі документообігу.

Повний текст ухвали складено 18 вересня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Щербаченко