УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в забезпеченні позову

02.10.2025 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Шестакова Я.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, -

ВСТАНОВИВ:

01.10.2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про забезпечення позову до подання позовної заяви у якій просить накласти арешт на офісне приміщення в цокольному поверху будинку АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що відповідач є власником офісних приміщень в цокольному поверху будинку АДРЕСА_1 . Позивач має намір звернутися до суду із позовом щодо усунення перешкод в користуванні, звільнення приміщення спільної власності та скасування реєстрації права власності на вищезазначені офісні приміщення, таким чином у позивача є всі підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову, відповідач майбутнього позову може продати офісні приміщення, а отже може утруднитися чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Вивчивши матеріали заяви, суд вважає заяву такою, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вимогами ст. 12, 81 ЦПК України, сторона по справі повинна довести ті обставини, на які посилається.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

З`ясовуючи обсяг позовних вимог суд зазначає, що предметом позову є стягнення заборгованості за поставлений товар з відповідача на користь позивача.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилався на те, що відповідач може продати офісні приміщення, які будуть предметом спору позову який ОСОБА_1 має намір подати до суду, а отже існує реальна загроза утруднення виконання можливого рішення суду.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на те, що у разі невжиття заходів забезпечення позову може утруднитися чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження зазначеного доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна.

Заявником належним чином не обґрунтовано, та не надано належних та допустимих доказів того, що на час розгляду даної заяви, невжиття заходів забезпечення позову, визначених в заяві, може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, в разі задоволення позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження того, що наявні дії відповідача, які свідчать про її намір відчужити нежитлові приміщення.

Припущення позивача щодо наміру відчужити ОСОБА_2 нежитлові приміщення в цокольному поверху будинку АДРЕСА_1 повинно бути підтверджене конкретними фактичними обставинами, з якими пов`язується вид забезпечення: наприклад, підготовчі дії до реалізації майна, витрачання коштів не за призначенням, укладання договорів та інше.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки вона є непоґрунтованою та недоведеною.

Керуючись ст. ст.149-151, 153, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Копію ухвали направити учасникам справи для відома.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяЯ. В. Шестакова