Справа № 344/4412/23
Провадження № 22-ц/4808/725/25
Головуючий у 1 інстанції КУЗЬМЕНКО С. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Баркова В.М., Бойчука І.В.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича, державного підприємства «Сетам», акціонерного товариства «Сенс Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськмінерал-цемент», суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання звіту недійсним та скасування його; визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання позивача власником майна, а також скасування арештів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову,постановлену суддею Кузьменком С.В. 31 березня 2025 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заяви

У березні 2025 року ОСОБА_1 подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на комплекс СТО та земельну ділянку, на якій він розташований та які є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу та заборони здійснювати будівництво, реконструкцію цього майна, в тому числі майна, огорожі, вишки та трансформаторної будки, які не були предметом продажу.

Заяву обґрунтовує тим, що в провадженні суду знаходиться справа за його позовом до приватного виконавця Івано-Франківського округу Ткачука Любомира Михайловича, державного підприємства «Сетам», акціонерного товариства «Сенс Банк», товариства з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськмінерал-цемент», суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про визнання звіту недійсним та скасування його; визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання позивача власником майна, а також скасування арештів.

Згідно звіту про оцінку майна вих. №1551, виконаного ТОВ «Експертна служба України», станом на 08 квітня 2021 року вартість спірного майна складала 11 730 860,00 гривень, що по курсу НБУ становила в еквіваленті до долара США 421 973,38 доларів США.

За змістом звіту ФОП ОСОБА_2 , вартість майна станом на 02.01.2023 року складала 8 501 000,00 гривень, що еквівалентно 232 521,88 доларів США.

Тому вважає, що стартова ціна реалізації майна занижена в два рази.

У провадженні слідчого СВ Івано-Франківського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області перебувало кримінальне провадження, розпочате на підставі ухвали слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08.04.2019 року.

В приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачука Л.М. перебувало виконавче провадження №65035945, де стягувачем є АТ «Альфа-Банк».

У цьому виконавчому провадженні тричі здійснювалася реалізація майна, власником якого є він ОСОБА_1 , на ДП «Сетам».

Ним подано клопотання про визнання в зазначеному кримінальному провадженні речовим доказом наступного майна: комплекс СТО по АДРЕСА_1 ; земельна ділянка площею 0,7000 га з цільовим призначенням для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування, кадастровий номер :04:032:0016.

Дане майно в кримінальному провадженні визнано речовим доказом.

На підставі клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах СУ ГУ НП в Івано-Франківській області слідчим суддею у справі №344/2476/23 постановлена ухвала про накладення арешту на майно ОСОБА_1

16 лютого 2023 року дану ухвалу направлено електронним файлом із застосуванням ЕЦП на адресу приватного виконавця Ткачука Л.М., а також ДП «Сетам».

Однак, постанови про зупинення електронних торгів приватний виконавець не виніс, що призвело до незаконної реалізації майна.

13 березня 2023 року державний реєстратор приватний нотаріус Данилюк О.О. видав рішення про державну реєстрацію прав і обтяжень та зареєстрував право власності на нерухоме майно комплекс СТО по АДРЕСА_1 , внесено відомості про власника - товариство з обмеженою відповідальністю «Івано-Франківськмінерал-цемент».

Отже, після накладення арешту на майно ОСОБА_1 відбулося незаконне відчуження об`єкту за сприянням приватного виконавця та оцінювача.

На цей час майно, яке не було предметом торгів та є його власністю, частково знищено, в зв`язку із чим є загроза, що майно може бути реконструйоване, знищене, що унеможливить виконання судового рішення у випадку скасування результатів торгів.

Вважає, що невжиття заходів забезпечення може унеможливити виконання рішення у випадку скасування торгів, так як одним із переможців торгів є компанія, яка займається купівлею-перепродажем проблемних активів.

Просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на комплекс СТО по АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій він розташований, площею 0,7000 га з цільовим призначенням для обслуговування комплексу станції технічного обслуговування, кадастровий номер :04:032:0016, та які є предметом оскаржуваного договору купівлі-продажу та заборони здійснювати будівництво, реконструкцію цього майна, в тому числі майна, огорожі, вишки та трансформаторної будки, які не були предметом продажу (а.с.1-9).

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення

Ухвалою Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 31 березня 2025 року відмовлено у забезпеченні позову за заявою ОСОБА_1 про накладення арешту на комплекс СТО та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , заборони його знищення та переміщення до моменту вступу рішення в законну силу (а.с.64-66).

Короткий зміст та узагальнюючі доводи апеляційної скарги

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу з мотивів невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, чим було допущено порушення норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказує, що незважаючи на наявність кримінально-карних діянь, шахрайських дій та в подальшому реалізації речового доказу, суд вважає що особа, яка набула право власності на спірне майно, є законним власником, а забезпечення позову є втручанням у право власності (в даному випадку відповідача).

Вважає, що передача приватним виконавцем майна на реалізацію за початковою ціною, встановленою у звіті ФОП ОСОБА_2 є незаконною, тому вказаний звіт не може бути використаним. Крім того, спірне майно (комплекс СТО) визнано речовим доказом у кримінальному провадженні.

За час судових спорів, які тривають по даний час, посадовими особами ТОВ «Івано-Франківськмінерал-цемент» здійснено знищення належного йому майна (огорожу, вишку) та здійснено самовільне будівництво магазину-складу (капітальної споруди), яка знаходиться на спірній земельній ділянці.

Просить скасувати ухвалу суду та задовольнити заяву про забезпечення позову в повному обсязі. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с.69-77).

Позиція інших учасників справи

Представником ТОВ «Івано-Франківськмінерал-цемент» подано відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Представником АТ «Сенс Банк» подано відзив на апеляційну скаргу. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано, що, відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Позиція Івано-Франківського апеляційного суду

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про день, місце та час розгляду справи повідомлені належним чином шляхом направлення рекомендованої кореспонденції та в електронний кабінет.

Приймаючи до уваги, що неявка осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає перегляду справи в апеляційному порядку, апеляційним судом виконаний обов`язок щодо повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про день, місце та час судового засідання, тому апеляційний суд розглянув справу за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Регулюванню інституту забезпечення позову в цивільному процесуальному праві присвячені статті 149-159 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини першої статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Зазначене узгоджується з роз`ясненнями, наданими судам у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», а також правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначила, серед іншого, що «конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з предмета спору, заявленого позивачем (визнання недійсним звіту про незалежну оцінку нерухомого майна, скасування звіту, визнання недійсним договору купівлі-продажу, визнання позивача власником майна, а також скасування арештів), а не позову про визнання права власності на майно, не обґрунтовано яким чином зміна власника об`єкта нерухомого майна може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся. Також позивачем не подано жодних доказів, які б свідчили про вчинення дій відповідачем, спрямованих на продаж, знищення або переміщення об`ктів нерухомого майна. Крім того, у межах кримінального провадження уже накладено арешт на СТО та земельну ділянку.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки заявлені заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на об`єкти нерухомого майна, заборони їх знищення, переміщення,реконструкції тощо є непропорційними предмету позову, який не пов`язаний із визнання права власності на об`єкти нерухомого майна за позивачем.

Крім того, позивачем не подано жодних належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано свідчили про те, що новий власник майна має наміри вчинити дії, спрямовані на продаж, знищення, реконструкцію або переміщення об`єктів нерухомості (конструктивних елементів СТО та земельної ділянки).

За таких обставин, відсутні підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, Керуючись ст. 374,375,381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову від 31 березня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач І.О. Максюта

Судді: В.М. Барков

І.В. Бойчук

Повний текст постанови складено 23 вересня 2025 року.