Дата документу 23.09.2025 Справа № 334/9606/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/9606/24 Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/807/1798/25 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Кухаря С.В., Волчанової І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича на рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Енергодарської міської ради про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, інфляційних витрат та 3% річних, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Енергодарської міської ради про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, інфляційних витрат та 3% річних.

В обґрунтування позову зазначив, що 05 листопада 2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в.о. директора КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради. Підставою прийняття на роботу стало Розпорядження Енергодарського міського голови № 79-кп від 04 листопада 2021 року.

12 вересня 2024 року позивач звільнений з посади в.о. директора КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради. Підставою звільнення з роботи стало Розпорядження Енергодарського міського голови № 27-кп від 11 вересня 2024 року.

КП «Чисте місто» з 22 квітня 2021 року перебуває у стані припинення шляхом реорганізації у вигляді приєднання до КП «ЦД «Промінь». До сьогодні процедура приєднання до іншої юридичної особи не завершена.

В період часу з 05 листопада 2021 року до 31 грудня 2022 року включно позивач отримував заробітну плату на посаді в.о. директора КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради, однак з 01 січня 2023 року і до моменту звільнення 12 вересня 2024 року заробітна плата позивачу роботодавцем не виплачена. Заборгованість з виплати заробітної плати становить 20 місяців 12 днів.

Враховуючи викладене, просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 732 485, 83 грн, інфляційні втрати (компенсацію втрат) в сумі 66 894, 77 грн та 3 % річних у зв`язку з невиплатою заробітної плати в сумі 20 655, 41 грн, а всього 820 036, 01 грн. Вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2025 року у задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Ковальов Дмитро Валерійович подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. Вирішити питання про судові витрати відповідно до закону.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що 05 листопада 2021 року позивач був прийнятий на роботу в.о. директора КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради. Підставою прийняття на роботу стало розпорядження Енергодарського міського голови. Підставою звільнення з роботи стало розпорядження Енергодарського міського голови № 27 кп від 11 вересня 2024 року. КП «Чисте місто» перебуває у стані припинення шляхом реорганізації у вигляді приєднання до КП « ЦД «Промінь». До сьогодні процедура приєднання до іншої юридичної особи не завершена та відомості про обидві юридичні особи містяться в ЄДРЮОФОПГФ. В розумінні чинного законодавства роботодавцем позивача є саме Енергодарська міська рада, яка, здійснюючи свої виключні повноваження, найняла позивача на роботу своїм розпорядчим документом ( уклала з ним трудовий договір), шляхом затвердження Статуту комунального підриємства визначила умови праці позивача та її оплати, а також звільнила його з роботи. Отже, на думку позивача саме Енергодарська міська рада є належним відповідачем у справі як роботодавець позивача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник Енергодарської міської ради адвокат Вишнякова І.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що комунальне підприємство КП «Чисте місто» , в.о. директора якого був позивач, є окремою юридичною особою, що самостійно здійснює свою господарську діяльність та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради здійснює нарахування та виплату заробітної плати працівникам, а оскільки такий обов`язок відноситься до його повноважень, то відповідно це підприємство і має нести відповідальність перед позивачем у разі порушення його права на своєчасне отримання заробітної плати. Оскільки позов пред`явлено лише до Енергодарської міської ради, при цьому позовних вимог до КП «Чисте місто» не пред`явлено, клопотань про залучення його до участі у справі як відповідача чи співвідповідача заявлено не було, незважаючи на вжиття судом всіх можливих процесуальних заходів сприяння стороні у реалізації її процесуальних прав. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, а тому немає правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 , який пред`явлено до неналежного відповідача.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що Розпорядженням Енергодарського міського голови Д. Орлова від 04 листопада 2021 року № 79-кп призначено ОСОБА_1 виконувачем обов`язків директора комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради з 05 листопада 2021 року (а.с.51).

Відповідно до пунктів 2. 3 вказаного розпорядження визначено, що відповідно до цього розпорядження ОСОБА_1 є особою, яка має право з 05 листопада 2021 року вчиняти дії від імені юридичної особи з правом підпису організаційно-розпорядчих, господарських, фінансових та інших документів комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради та встановлено виконувачу обов`язків директора комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради ОСОБА_1 з 05 листопада 2021 року посадовий оклад у розмірі посадового окладу директора відповідно до штатного розпису підприємства.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 10 вересня 2024 року, адресовану начальнику Енергодарської міської військової адміністрації Д. Орлову, як від в.о. директора КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради, просив звільнити його з займаної посади виконуючого обов`язки директора Комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради, 12 вересня 2024 року за угодою сторін п.1 ст. 36 КЗпП України, документи просить надіслати на зазначену ним в цій заяві електронну пошту (а.с.55).

Відповідно до Розпорядження Енергодарського міського голови Д. Орлова від 11 вересня 2024 року №27-кп «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі заяви від 10 вересня 2024 року звільнено ОСОБА_1 з 12 вересня 2024 року з посади виконувача обов`язків директора Комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України ( а.с. 19).

Відповідальним особам Комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради: 1) провести розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 у строки, визначені ст.116 КЗпП України; 2) виплатити йому заробітну плату за відпрацьований час; 3) на підставі ст.24 Закону України «Про відпустки» виплатити грошову компенсацію за невикористані ним відпустки; 4) відповідно до ст.47 КЗпП України видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (п.2 розпорядження).

Дані обставини підтверджуються також копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с.14-18) ( а.с. 14-18).

Відповідно до частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір

є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці.

Частиною четвертою статті 24 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи.

Відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

За змістом частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Під заробітною платою, яка належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат.

Відповідно поняттям «усі виплати» охоплюється також і виплата грошового забезпечення, компенсації невикористаних днів щорічної відпустки що є предметом позовних вимог незважаючи на те, що відповідно до спеціального законодавства має іншу назву, а відтак, право на звернення до суду з даним позовом не обмежується строками давності.

Як вбачається з матеріалів справи, що відповідно до Розпорядження Енергодарського міського голови Д. Орлова від 11 вересня 2024 року №27-кп «Про звільнення ОСОБА_1 » на підставі заяви від 10 вересня 2024 року звільнено ОСОБА_1 з 12 вересня 2024 року з посади виконувача обов`язків директора Комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України . Відповідальним особам Комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради: 1) провести розрахунок при звільненні з ОСОБА_1 у строки, визначені ст.116 КЗпП України; 2) виплатити йому заробітну плату за відпрацьований час; 3) на підставі ст.24 Закону України «Про відпустки» виплатити грошову компенсацію за невикористані ним відпустки; 4) відповідно до ст.47 КЗпП України видати письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника (п.2 розпорядження) ( а.с. 19).

Рішенням Енергодарської міської ради від 12.04.2018 №19 затверджено редакцію статуту комунального підприємства «Чисте місто» Енергодарської міської ради.

Згідно з пунктами 1.3. Статуту Власником Підприємства є Енергодарська міська рада. Пунктом 1.8. Статуту передбачено, що Підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями Власника, а Власник не несе відповідальності за зобов`язаннями Підприємства.

Відповідно до пункту 5.2. Статуту майно Підприємства, що знаходиться у комунальній власності та закріплене за Підприємством, належить йому на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання Підприємство володіє користується і розпоряджається зазначеним майном, в межах чинного законодавства України, з урахуванням обмежень, встановлених цим Статутом.

Згідно з пунктом 5.6. Статуту джерелом фінансування є доходи від власної господарської діяльності, кошти виділені місцевим бюджетом, надходження орендної плати, платних послуг, продажу товарів та інші надходження.

Пунктом 6.1. Статуту передбачено, що Підприємство працює на основі повного госпрозрахунку відповідно до законодавства України. Господарська діяльність за рахунок бюджетних коштів здійснюється на виконання програми підтримки Підприємства інших програм та завдань.

Згідно з пунктом 6.2. Статуту прибуток утворюється за рахунок надходжень його господарської діяльності оплати податків і зборів та інших обов`язкових платежів покриття матеріальних і прирівняних до них видатків і видатків на оплату праці, відсотків за кредитами та інших платежів. Чистий прибуток, одержаний після зазначених розрахунків, залишається у повному розпорядженні Підприємства яке самостійно визначає напрямки використання прибутку.

Згідно з підпунктами 6.4.2., 6.4.3. Статуту Підприємство має право розробляти штатний розпис в межах затвердженої власником структури, визначати умови оплати персоналу.

Відповідно до підпункту 6.5.2. Статуту Підприємство зобов`язане створювати умови додержання вимог чинного законодавства про працю, страхування, правил і норм охорони безпеки.

Пунктом 7.1. Статуту передбачено, що управління поточною діяльність підприємства здійснює директор на основі єдиноначальності та підпорядкованості власнику в особі міського голови.

Відповідно до пункту 7.2. Статуту Директор призначається на посаду та звільняється з посади розпорядженням міського голови.

Згідно з пунктом 7.5. Статуту до виключних повноважень Директора зокрема віднесено вжиття своєчасних заходів щодо виплати заробітної плати.

Пунктом 9.8. Статуту передбачено, що Директор самостійно у межах коштів визначених на оплату праці визначає форми оплати праці, стимулювання і розмір доходів робітників. При цьому повинен бути забезпечений гарантований законом мінімальний розмір оплати праці.

Розподіл коштів після розрахунків з бюджетом, виплат заробітної плати робітникам, поповнення фондів, здійснюється згідно рішенням директора (п. 9.9. Статуту).

У відповідності до п. 7.5. Статуту до виключних повноважень директора відноситься вжиття своєчасних заходів щодо виплати заробітної плати.

Відповідно до пункту 9.9. Статуту розподіл коштів після розрахунків з бюджетом, виплат заробітної плати працівникам, поповнення фондів, здійснюється згідно з рішенням Директора.

Енергодарська міська рада не може відповідати за зобов`язаннями створеного ним підприємства, що прямо передбачено п. 1.8. Статуту підприємство не несе відповідальності за зобов`язаннями власника (Енергодарської міської ради), а власник не несе відповідальності за зобов`язаннями підприємства, що правильно було враховано судом.

У розпорядженні Енергодарського міського голови № 27-к про звільнення Позивача від 11 вересня 2024 року чітко вказано, що розрахунок при звільненні та виплатити заробітну плату за відпрацьований час має відповідальна особа КП «Чисте повітря» ЕМР.

Тобто, актом роботодавця визначено, що саме КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради мало здійснити виплату заробітної плати позивачу.

Відповідно до частини 1 ст. 176 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб у трудових правовідносинах, крім випадків, встановлених законом.

Нормами ЦК України передбачено, що територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин - можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.

Водночас територіальні громади не відповідають за зобов`язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом, а юридичні особи, створені територіальними громадами, у свою чергу, не відповідають за зобов`язаннями відповідно територіальних громад.

Підстави та умови субсидіарної відповідальності визначаються положеннями ст. 619 ЦК України.

За загальним змістом цієї норми субсидіарна відповідальність повинна бути передбачена договором або законом, така відповідальність настає за умови пред`явлення вимоги до основного боржника та його відмовою від задоволення вимог кредитора або не надсилання відповіді у розумний строк про задоволення вимоги.

Тобто, виходячи зі змісту вказаної норми, підставою для застосування субсидіарної відповідальності для засновників таких юридичних осіб має бути виключно пряма вказівка закону або договору.

Така відповідальність передбачена, зокрема Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а у подальшому статтею 61 Кодексу України з процедур банкрутства.

Основною метаю такої субсидіарної відповідальності є притягнення винних осіб у доведенні до банкрутства до додаткової (субсидіарної) відповідальності і стягнення на користь кредиторів непогашених у ліквідаційній процедурі кредиторських вимог.

Відповідно до положень статей 77 та 78 ГК України (які були чинними у період спірних відносин) в Україні можуть створюватись казенні державні та комерційні і некомерційні комунальні унітарні підприємства.

Згідно з ч. 2 ст. 77 ГК України казенне підприємство створюється за рішенням Кабінету Міністрів України. У рішенні про створення казенного підприємства визначаються обсяг і характер основної діяльності підприємства, а також орган, до сфери управління якого входить підприємство, що створюється. Майно казенного підприємства закріплюється за ним на праві оперативного управління. Казенне підприємство є юридичною особою, має відповідні рахунки в установах державного банку, печатку із своїм найменуванням. Орган, до сфери управління якого входить казенне підприємство, затверджує статут підприємства, призначає його керівника, дає дозвіл на здійснення казенним підприємством господарської діяльності, визначає види продукції (робіт, послуг), на виробництво та реалізацію якої поширюється зазначений дозвіл.

Разом з тим стаття 78 ГК України визначає, що комунальне унітарне підприємство утворюється компетентним органом місцевого самоврядування в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини комунальної власності і входить до сфери його управління.

Майно комунального унітарного підприємства перебуває у комунальній власності і закріплюється за таким підприємством на праві господарського відання (комунальне комерційне підприємство) або на праві оперативного управління (комунальне некомерційне підприємство).

Статутний капітал комунального унітарного підприємства утворюється органом, до сфери управління якого воно належить. Розмір статутного капіталу комунального унітарного підприємства визначається відповідною місцевою радою.

Зазначені норми права також містять положення щодо відповідальності цих підприємств по боргам. Зокрема, казенне підприємство відповідає за своїми зобов`язаннями лише коштами, що перебувають у його розпорядженні. У разі недостатності зазначених коштів держава, в особі органу, до сфери управління якого входить підприємство, несе повну субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями казенного підприємства (ч. 7 ст. 77 ГК України).

Крім того, при визначенні умов субсидіарної відповідальності необхідно враховувати, що зазначені особи (засновники, учасники, акціонери) можуть бути притягнуті до такої відповідальності лише в тих випадках, коли неспроможність (банкрутство) викликана їх вказівками або іншими винними діями.

При зверненні до суду з відповідною вимогою, у тому числі при здійсненні ліквідаційної процедури, має бути доведено, що особа чи орган, що контролює юридичну особу, своїми діями довела боржника до стану, що не дозволяє йому задовольнити вимоги кредиторів.

При цьому, за загальним правилом у разі недостатності коштів у комунального унітарного комерційного підприємства для відповідальності за своїм зобов`язанням, пов`язаним із господарською діяльністю, орган, до сфери управління якого входить підприємство, не несе повну субсидіарну відповідальність за господарськими зобов`язаннями цього підприємства (частина сьома статті 77 ГК України).

Комерційні комунальні підприємства за своїми зобов`язаннями відповідають самостійно.

Отже субсидіарна відповідальність органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями комунальних комерційних підприємств не настає, крім випадку, якщо буде доведено, що комунальне комерційне підприємство було доведено до банкрутства саме діями його засновника (учасника) - органу місцевого самоврядування.

Тлумачення статей 74 - 75 ГК України дозволяє зробити висновок, що комунальне комерційне підприємство володіє своїм майном на праві повного господарського відання та є самостійним у здійсненні господарської діяльності, в тому числі, із заробітної плати, за рахунок майна, закріпленого за таким підприємством на праві господарського відання, якщо інше не встановлено статутними документами цього товариства. У разі незаконності дій власника щодо належного такому підприємству майна, воно має право на захист своїх речових прав на майно від дій власника.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми права у їх сукупності, слід дійти висновку, що за загальним правилом у разі недостатності коштів у комунального унітарного комерційного підприємства для відповідальності за своїм зобов`язанням пов`язаним, із господарською діяльністю, орган, до сфери управління якого входить підприємство, не несе повну субсидіарну відповідальність за господарськими зобов`язаннями цього підприємства (частина сьома статті 77 ГК України).

Для вирішення питання про субсидіарну відповідальність підприємства та органу місцевого самоврядування (як учасника та засновника такої юридичної особи) необхідно встановлення наявності чи відсутності підстав та умов покладення субсидіарної відповідальності за зобов`язаннями створеного нею комунального підприємства, зокрема мету здійснення господарської діяльності підприємства, його сферу діяльності та факт банкрутства.

Подібний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року у справі № 711/3288/17-ц (провадження № 61-25288сво18) та Верховного Суду від 21 квітня 2021 року в справі № 304/1745/18 (провадження № 61-22663св19), від 15 лютого 2023 року у справі № 756/10603/17 (провадження № 61-10472св22).

Так, Верховний Суд у своїй постанові від 18.05.2020 року по справі № 711/3288/17-ц зазначив, що «при визначенні умов субсидіарної відповідальності необхідно враховувати, що зазначені особи (засновники, учасники, акціонери) можуть бути притягнуті до такої відповідальності лише в тих випадках, коли неспроможність (банкрутство) викликана їх вказівками або іншими винними діями.

При зверненні до суду з відповідною вимогою, у тому числі при здійсненні ліквідаційної процедури, має бути доведено, що особа чи орган, що контролює юридичну особу, своїми діями довела боржника до стану, що не дозволяє йому задовольнити вимоги кредиторів.

У справі, яка переглядається, суд не встановив, що саме діями засновника Енергодарською міською радою була спричинена неплатоспроможність або банкрутство КП «Чисте місто».

Сам факт перебування належного відповідача у стадії припинення через проведення процедури реорганізації не є причиною для звернення з позовними вимогами до Енергодарської міської ради.

Згідно з п. 10.4. Статуту реорганізація підприємства тягне за собою перехід прав та обов`язків, що належали підприємству, до його правонаступників.

Наведене узгоджується із положенням ч. 1 ст. 104 ЦК України, за змістом якої юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Комунальне підприємство «Чисте Місто» Енергодарської міської ради знаходиться в стані припинення. ( а.с. 20-25).

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції прийнято до вірного висновку, що Енергодарська міська рада не є роботодавцем, з яким позивач перебував у трудових відносинах, оскільки міською радою, в межах повноважень, визначених Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні", виконувались владні функції, що характеризуються наданням різноманітних управлінських послуг указаному підприємству та справлянням на нього владного впливу у межах публічно-правових відносин.

Таким чином, комунальне підприємство, в.о. директора якого був позивач, є окремою юридичною особою, самостійно здійснює свою господарську діяльність та несе відповідальність за своїми зобов`язаннями у межах належного йому майна згідно з чинним законодавством. Відповідальність органу місцевого самоврядування за зобов`язаннями комунальних комерційних підприємств не настає, крім випадку, якщо буде доведено, що комунальне комерційне підприємство було доведено до банкрутства саме діями його засновника органу місцевого самоврядування, чого матеріали справи не містять.

З огляду на викладене саме КП «Чисте місто» Енергодарської міської ради має нести відповідальність перед позивачем у разі порушення його права на своєчасне отримання заробітної плати.

Отже, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що Енергодарська міська рада, як засновник, має нести відповідальність за боргами КП «Чисте місто» перед позивачем.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасники справи розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі.

Відповідно до ст. 51 ЦПК України суд першої інситанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного провадження до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідачів. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.. Після спливу строків, зазначених у частині першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залучення співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Аналіз положення ст. 51 ЦПК України дає підстави для висновку, що заміна первинного відповідача належним відповідачем належить до повноважень суду першої інстанції. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача або не до всіх належних відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучити інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і щодо тих відповідачів, які зазначені в ньому. Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача ( або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовити у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Зазначені правові висновки послідовно викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц, від 05.05.2019 у справі № 554/10058/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Верховний суд у постанові від 28.10.2020 року у справі № 761/23904/19 також, вказав, що визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.

Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Належними сторонами у судовому процесі є суб`єкти переданих на розгляд суду спірних матеріально-правових відносин. Належний позивач особа, якій належить право вимоги; належний відповідач особа, котра повинна відповідати за позовом. Відповідно, належними сторонами будуть ті особи, які є суб`єктами права вимоги чи несення обов`язку.

Належним відповідачем є така особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, тоді як неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві.

Звідси належним суб`єктним складом відповідачів є склад відповідачів, які дійсно є суб`єктами порушеного, оспорюваного чи не визнаного матеріального правовідношення (правовий висновок у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 05.03.2020 року №14/325 «б»).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Комунальне підприємство «Чисте Місто» Енергодарської міської ради знаходиться в стані припинення. ( а.с. 20-25).

Оскільки позов пред`явлено лише до Енергодарської міської ради, при цьому позовних вимог до КП «Чисте місто» не пред`явлено, клопотань про залучення його до участі у справі як відповідача чи співвідповідача заявлено не було, тому суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову, який заявлено до неналежного відповідача, оскільки обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі належному відповідачеві. Комунальне підприємство «Чисте Місто», або його правонаступнику за наявності.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обгрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Інші наведені у апеляційній скарзі аргументи щодо зазначених позовних вимог не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що суд порушив норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, яким надана оцінка судом першої інстанції обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційним судом встановлено, що під час розгляду справи судом першої інстанції не допущено неправильного застосування норм матеріального права, як і не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Ковальова Дмитра Валерійовича залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 12 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 24 вересня 2025 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С. Кухар С.В.