Справа № 346/4776/25
Провадження № 2-с/346/22/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області Яремин М.П., розглянувши заяву ОСОБА_1 як боржника про скасування судового наказу № 346/4776/25 (2-н-346/354/25), виданого Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 19.09.2025 року за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,-

ВСТАНОВИВ:

19.09.2025 року Коломийським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення із заявника на користь зазначеного товариства заборгованості за спожитий природний газ в сумі 39 227,47 грн., (за період з 01.08.2023 року по 31.08.2025 року) та сплаченого судового збору в сумі 242,24 грн.

25.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про скасування даного судового наказу, в якій вказує, що він ніколи не проживав у квартирі АДРЕСА_1 , та жодного відношення до даної квартири немає. Крім того, в нього відсутня будь-яка заборгованість за спожитий природний газ, а навпаки є переплата в розмірі 1 824,14 грн., що підтверджується актом звірки №4009148. Тому заявник просить скасувати зазначений судовий наказ, а також стягнути з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» на його користь 3 500 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а також 151,40 грн. сплаченого судового збору.

Суд, розглянувши заяву, та вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Отже, заява в частині скасування судового наказу підлягає задоволенню, оскільки із заяви та доданих до неї документів вбачається спір про право, так як боржник заперечує свій обов`язок сплачувати зазначений розмір заборгованості.

Питання про поворот виконання судового наказу не розглядалось, оскільки воно вирішується за клопотанням боржника в порядку, встановленому статтею 444 цього Кодексу, якого боржник не заявляв.

Щодо вимоги ОСОБА_1 про стягнення на його користь витрат на оплату судового збору та за надання правової допомоги, слід зазначити.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» №14 від 23 грудня 2012 року, наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок наказного провадження регулюється положеннями розділу ІІ ЦПК України, які не передбачають можливості повернення чи стягнення з іншої сторони судового збору, який було сплачено при поданні заяви про скасування судового наказу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 171 ЦПК України за результатами розгляду заяви про скасування судового наказу вимоги по суті не вирішуються, сам факт подання заяви про скасування судового наказу, за відсутності підстав для її повернення, є підставою для скасування судового наказу.

Статтею 141 ЦПК України передбачено розподіл судового збору, як однієї із складових судових витрат, пропорційно розміру задоволених лише позовних вимог, однак, не вимог, що розглядаються в порядку наказного провадження.

Стаття 7 Закону України «Про судовий збір» містить вичерпний перелік підстав для повернення судового збору, який не передбачає повернення судового збору у разі скасування судового наказу.

За змістом частин першої та третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких також належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з положеннями ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зі змісту частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України випливає, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу може бути зменшений за клопотанням іншої сторони, якщо така особа доведе неспівмірність таких витрат.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Цивільним процесуальним кодексом України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Отже, на відмінну від витрат по сплаті судового збору, розмір якого визначається Законом України «Про судовий збір», питання про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідно до положень статті 137 ЦПК України вирішується з урахуванням умов договору про надання правничої допомоги, а також заперечень іншої сторони щодо наявності підстав та розміру таких витрат. А отже розмір витрат на професійну правничу допомогу не є безспірним в силу статті 137 ЦПК України, та входить до предмета доказування у справі.

Разом з тим, відповідно до положень частини першої статті 167 ЦПК України розгляд справи в порядку наказного провадження проводиться без судового засідання і повідомлення заявника і боржника.

Окрему увагу слід звернути на те, що відповідно до частини першої статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, тоді як при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (частина друга статті 42 ЦПК України).

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.3, 8 ст.141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст.141 ЦПК України.

З огляду на викладене відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження. У справах наказного провадження судові витрати не відшкодовуються.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі №607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Таким чином, стягнення витрат на професійну правничу допомогу за правилами наказного провадження є неможливим, оскільки така справа розглядається без повідомлення та виклику сторін.

Враховуючи, що цивільним процесуальним законом не передбачено можливості вирішення питання про відшкодування сплаченого боржником при поданні заяви про скасування судового наказу судового збору, а також те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження, а у справах наказного провадження такі судові витрати не відшкодовуються, суд вважає, у задоволенні заяви про скасування судового наказу в частині вимог про стягнення судових витрат, а саме судового збору та витрат на правничу допомоги слід відмовити.

На підставі наведеного та, керуючись ст.ст. 137, 141, 170, 171, 260, 261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

заяву задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ № 346/4776/25, виданий Коломийським міськрайонним судом Івано-Франківської області 19.09.2025 року, за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз України» про стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_2 , заборгованості за спожитий природний газ в сумі 39 227 гривень 47 копійок та сплаченого судового збору в сумі 242 гривні 24 копійки.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Роз`яснити заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Яремин М. П.