Справа №359/9294/25
Провадження №4-с/359/34/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі

головуючого Семенюти О.Ю.

за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,

за участю представника боржника ОСОБА_1 ,

за участю державного виконавця Супрун Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неправомірними та зобов`язання зняти арешт з майна,

встановив:

1. Короткий виклад доводів поданої скарги.

В серпні 2025 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною скаргою та обґрунтовує її тим, що він є власником 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 . Ним було встановлено, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна №9142554 від 13 жовтня 2009 року, зі змісту якого вбачається, що на все майно ОСОБА_2 на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 13 жовтня 2009 року був накладений арешт. Також в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна №10101016 від 3 серпня 2010 року, зі змісту запису вбачається, що на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 3 серпня 2010 року був накладений арешт на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 . Вказані обтяження були накладені у межах виконавчого провадження №13667266 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь держави штрафу в розмірі 680 гривень 00 копійок. Постановою державного виконавця від 31 грудня 2010 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Боржник посилається на те, що державний виконавець неналежним чином виконав свої обов`язки та не вирішив питання про зняття арешту з його майна.

Тому ОСОБА_2 просить визнати неправомірними дії державного виконавця Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та зобов`язати його зняти арешт з майна боржника, відомості про який містяться в записі про обтяження №9142554 від 13 жовтня 2009 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та зняти арешт з 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 , відомості про який містяться в записі про обтяження №10101016 від 3 серпня 2010 року в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

У судовому засіданні представник боржника ОСОБА_1 підтримує скаргу та наполягає на її задоволенні.

Старший державний виконавець Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Супрун Л.Ю.заперечує проти задоволення скарги та посилається на те що у зв`язку з тим, що виконавчий документ був повернутий стягувачеві на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», у державного виконавця були відсутні підстави для зняття арештів, накладених у виконавчому провадженні №13667266. Крім того, ОСОБА_2 так і не сплатив штраф на користь держави. Тому старший державний виконавець Супрун Л.Ю. просить відмовити у задоволенні скарги.

3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_2 є власником 1/4 частки в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №424537927 від 29 квітня 2025 року (а.с.8).

В Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна №9142554 від 13 жовтня 2009 року, зі змісту якого вбачається, що на все майно ОСОБА_2 на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 13 жовтня 2009 року був накладений арешт. Також в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна міститься запис про арешт нерухомого майна №10101016 від 3 серпня 2010 року, зі змісту якого вбачається, що на підставі постанови державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 3 серпня 2010 року був накладений арешт на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 . Вказані обтяження були накладені у межах виконавчого провадження №13667266.

Постановою державного виконавця від 31 грудня 2010 року виконавчий документ у межах виконавчого провадження №13667266 був повернутий стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Вказана обставина підтверджується витягом зі спец розділу ВП №13667266 (а.с.10).

Спірні відносини регулюються розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

4. Норми права, якими керується суд при розгляді скарги.

Відповідно до ч.1 ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у зв`язку з виконавчим провадженням. Під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних.

Згідно з п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).

Відповідно до ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом

Згідно з ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

За правилом ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» 4. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну «Укроборонпром», акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну «Укроборонпром», державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну «Укроборонпром» або на момент припинення Державного концерну «Укроборонпром» було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності», звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності».

5. Мотиви, якими керується суд при розгляді скарги.

Встановлено, що у провадженні Бориспільського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Київській області перебувало виконавче провадження №13667266 з виконання постанови суду №3-2565 від 16 червня 2009 року у справі про адміністративне правопорушення, якою з ОСОБА_2 на користь держави був стягнутий штраф в розмірі 680 гривень 00 копійок. В межах вказаного виконавчого провадження постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 13 жовтня 2009 року на все майно ОСОБА_2 був накладений арешт. Іншою постановою державного виконавця ВДВС Бориспільського МРУЮ від 3 серпня 2010 року був накладений арешт на 1/4 частку в квартирі АДРЕСА_1 . Постановою державного виконавця від 31 грудня 2010 року виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з тим, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи.

Аналіз норм законодавства, яке було чинним на час винесення державним виконавцем постанови про повернення виконавчого документу стягувачу, а саме ч.1 ст.47, ч.1 та ч.2 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, свідчить про те, що у випадку повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999, державним виконавцем не здійснюється зняття арешту з майна боржника, яке було застосоване в межах відкритого виконавчого провадження. За таких обставин, державний виконавець повертаючи виконавчий лист стягувачу в зв`язку з тим, що у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи, без зняття арешту з майна боржника діяв правомірно. Жодна з підстав, передбачених ч.4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» для зняття арешту з майна виконавцем у даній справі не встановлена. Вказаний перелік не містить підстав для зняття державним виконавцем арешту з майна божника за обставин встановлених у цій справі. Також судом встановлено, що постанова суду №3-2565 від 16 червня 2009 року у справі про адміністративне правопорушення, якою з ОСОБА_2 на користь держави був стягнутий штраф в розмірі 680 гривень 00 копійок, так і не була виконана. Боржником та його представником ОСОБА_1 не наведено жодної підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_2 .

З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для визнання дій державного виконавця Бориспільського ВДВС у Бориспільському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) неправомірними та зобов`язання його зняти арешт з майна боржника. Тому у задоволенні скарги, поданої ОСОБА_2 , належить відмовити.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ч.6 ст.260 ЦПК України, суд

постановив:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання дій державного виконавця Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) неправомірними та зобов`язання зняти арешт з майна відмовити.

Повний текст ухвали суду складений 25 вересня 2025 року.

Ухвала суду набирає законної сили в день її оголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя О.Ю. Семенюта