КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 362/7144/24 Головуючий у суді І інстанції: Марчук О.Л.
01 жовтня 2025 року м. Київ
У порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, висловлюю окрему думку й прошу додати її до справи № 362/7144/24.
У провадженні Васильківського міськрайонного суду Київської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав.
У жовтні 2024 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та змінити розмір стягуваних з відповідача аліментів на 5 000 гривень 00 копійок, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач має дочку, однак не цікавиться дитиною, не приймає участі у її утриманні та вихованні і не спілкується з дитиною, а розмір стягуваних за рішенням суду аліментів в сумі 2 000 гривень 00 копійок є вкрай низьким для утримання дитини.
Обгрунтовуючи позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, вказувала, що донька проживає разом з мамою, лише вона займається доглядом за нею та її вихованням. Відповідач життям та здоров`ям доньки не цікавився, з 2017 року припинив будь-яке спілкування з донькою, не відвідує її, не піклується про неї, не цікавився ані її розвитком, ані потребами.
Всі питання щодо виховання та навчання дитини вирішуються позивачем самостійно без участі та підтримки з боку відповідача, який своїх батьківських обов`язків не виконує. Донька взагалі не знає відповідача, як батька, це незнайома їй людина, оскільки він останній раз її бачив в 2017 році, коли їх було два роки.
Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки стосовно виховання дочки, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться станом її здоров`я, її навчанням, не турбується про фізичний та духовний розвиток дитини, не надає достатньої матеріальної допомоги на її утримання.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року позов задоволено частково.

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Змінено розмір стягуваних за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів з 2 000 грн на 4 500 грн щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 7 211 грн 20 коп..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави Україна судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп..

Відмовлено в задоволенні решти позовних вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Бігун В.П., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що судом першої інстанції не взято до уваги той факт, що при розгляді даної справи не вбачалось прагнення позивачки сформувати в свідомості дочки добре уявлення про батька і її бажання налагодити контакт між ними. Суд при прийняті рішення також не врахував і вік дитини; і сам той факт, що дитина постійно знаходиться з матір`ю, вже означає, що усвідомлення дитиною конкретної життєвої ситуації напряму залежить від того, як це презентовано дитині матір`ю - найближчою до неї особою.

Безумовно, на даний час дійсно в уяві дитини відповідач як батько відсутній як значуща особа в її найближчому оточенні, що наразі відбувається заміщення особи батька іншої особою (новим батьком ОСОБА_4 ), а взявши до уваги відповідь ОСОБА_3 про те, що «не знає чи любить вона ОСОБА_5 » не є підставою для позбавлення батьківських прав, а тільки є підставою для щоб якнайшвидше відновилось її спілкування з батьком, що є на користь дійсним інтересам дитини, оскільки безумовно в інтересах дитини є підтримання зв`язку з обома батьками.

Відповідач під час судового засідання в суді першої інстанції зазначав, що його дочка дуже любить малювати, що в подальшому підтвердила і сама дочка, зазначав також, що дочка доволі довго хворіла на атопічний дерматит у зв`язку з чим він здійснював покупки спеціалізованих засобів на направляв поштою позивачці.

Заперечуючи проти позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, апелянт вказував, що суд першої інстанції у мотивувальній частині рішення зазначив про те, що «судом встановлено, що відповідач має дружину і двох інших дітей та на праві власності автомобіль. При цьому, відповідачем не підтверджено походження грошових коштів за які ним було придбано зазначений автомобіль. Як повідомив відповідач, він офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід та не сплачує податки від своїх прибутків, що не заважає йому утримувати дружину і двох дітей від другого шлюбу та купувати автомобілі.»

Водночас суд першої інстанції відкинув пояснення відповідача, який на питання суду про те, за які кошти було придбано автомобіль, пояснив, що даний транспортний засіб куплено та подаровано батьками його дружини ОСОБА_6 як весільний подарунок. Не зрозумілим залишається при вирішенні питання про збільшення розміру аліментів посилання суду першої інстанції про те, що відповідач не сплачує жодних податків.

Суд першої інстанції залишив поза увагою наявність у відповідача на утриманні ще двох дітей та дружини, яка перебуває у декретній відпусті.

03 липня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від позивачки ОСОБА_1 , просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Також просила розгляд справи проводити за відсутності позивача на підставі наявних у суду матеріалів (а.с. 232-239 том 1).

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, зазначала, що твердження відповідача, що при розгляді справи не вбачалося прагнення позивачки сформувати в свідомості дочки добре уявлення про батька і її бажання нагадати контакт між ними не відповідає дійсності, оскільки позивачка жодним чином не перешкоджала відповідачу у спілкуванні та побаченні з дитиною, зокрема: розповідала доньці про нього, показувала його фотографії. Відповідач знав номер телефону дитини, адресу її проживання, що ним не заперечується. Проте, не виявляв бажання і не вживав будь-яких заходів для спілкування та побачення з дитиною і лише після пред`явлення позову в листопаді 2024 року розпочав активну телефонну переписку.

Більше того, враховуючи те, що присутність батька у житті дитини має значний вплив на її емоційний та соціальний розвиток, з метою налагодження відносин дитини з батьком, позивачка 04.09.2024 року надіслала відповідачу лист з проханням повідомити причини з яких він не приймає участь у вихованні доньки ОСОБА_3 та у випадку, якщо він має намір приймати участь у вихованні доньки зазначити коли і в який спосіб це буде ним реалізовано. Даний лист був отриманий особисто відповідачем 12.09.2024 року, але залишений без відповіді (відповідні докази були додані до позову).

Таким чином, позивачка зазначає, що будь-які намагання останньої вплинути на відповідача з метою налагодження спілкування з донькою були безуспішними.

Суд першої інстанції заслухав думку дитини, за відсутності батьків, але за участі дитячого психолога, та правомірно врахував її при прийнятті рішення, зокрема дитина розповіла, що ОСОБА_2 - це її батько про якого їй розповідала мама та показувала його фотографії; дитина повідомила суду про те, що вона ніколи в житті наживо не бачила ОСОБА_5 . Так, дійсно ОСОБА_2 телефонує їй та спілкується по телефону, але вона не бажає ані бачитись із ним в живу, ані спілкуватись із ним по телефону, оскільки вона не знайома з ОСОБА_2 ..

Тому позивачка вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що своєю наполегливою і тривалою бездіяльністю та безвідповідальністю поведінкою відповідач безумовно демонструє відсутність у нього бажання спілкуватися з дочкою та вчиняє дії спрямовані на створення штучної уваги та любові до дитини.

Щодо позовної вимоги про збільшення розміру аліментів, у своєму відзиві на апеляційну скаргу, позивачка зазначала, що орієнтовна сума щомісячних витрат на утримання доньки складає приблизно 10 000 грн, що складається з витрат на загальні побутові потреби дитини у харчуванні та одязі, придбання канцелярських товарів, витрат на дозвілля та відпочинок, на лікування та медичні послуги, оплата послуг логопеда, освітніх послуг з вивчення англійської мови, що підтверджується копіями платіжних документів доданих до позовної заяви.

Зазначала, що відповідач є повнолітньою, дієздатною особою працездатного віку, має значні доходи, які дозволяють йому купувати дороговартісні автомобілі, зокрема 19.11.2019 року за ОСОБА_2 зареєстровано транспортний засіб марки Skoda Octavia 2003 року випуску, який 15.02.2022 року відповідач продав та 23.02.2022 року придбав транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску, орієнтовна ринкова вартість якого складає 400 000 грн, що підтверджується відповіддю на адвокатський запит ТСЦ МВС від 10.10.2024 року № 31/33/3242, яка додана до позову.

Вважає, що придбання транспортних засобів вказує на належний матеріальний стан відповідача, оскільки утримання автомобіля потребує значних коштів (ремонт, технічне обслуговування, паливно-мастильні матеріали тощо). Отже, відповідач спроможний сплачувати аліменти на користь позивача у більшому розмірі, ніж встановлено рішенням суду від 08.12.2017 року.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківський прав відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обгрунтовував свої висновки тим, що відповідач проживає окремо від своєї дочки, з нею не спілкується (лише після подачі даного позову до суду розпочав формальне спілкування засобами мобільного зв`язку), дитина знаходиться на повному утриманні матері, відповідач не займається вихованням дитини і піклуванням про неї, не цікавиться життям дитини, не надає добровільно будь-якої, у тому числі матеріальної допомоги на утримання дитини (аліменти стягуються примусово), суд першої інстанції прийшов до висновку, що такою тривалою, послідовною і наполегливою бездіяльністю відповідач ухиляється від виконання обов`язків по вихованню своєї неповнолітньої дочки, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно ОСОБА_3 ..

Суд першої інстанції також врахував висновок Служби у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради, затвердженим рішенням № 29/5 від 21.02.2025 року Виконавчого комітету Гребінківської селищної ради, орган опіки та піклування відповідно до якого, служба вважала за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки.

Змінюючи розмір стягнутих за рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08 грудня 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання їх дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів з 2 000 гривень 00 копійок на 4 500 гривень 00 копійок щомісячно, але не менше ніж п`ятдесят відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що під час розгляду справи в судовому засіданні судом не встановлено будь-які обставини щодо стану здоров`я та матеріального становища дитини; стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів; наявності у платника аліментів непрацездатних батьків; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів нерухомого майна чи майнових прав, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Зокрема, судом встановлено, що відповідач має дружину і двох інших дітей та на праві власності автомобіль.

Враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність збільшення суми аліментів які стягуються з відповідача на користь позивачки на утримання їх дитини з 2 000 гривень 00 копійок до 4 500 гривень 00 копійок на дитину щомісячно.

Постановою Київського апеляційного суду від 01.10.2025 року апеляційну скаргу адвоката Бігун Вікторії Петрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Однак з висновками викладеними у постанові Київського апеляційного суду від 01.10.2025 року по справі № 759/14755/22, скасування рішення суду першої інстанції в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 не погоджуюсь.

Постанова апеляційного суду від 01.10.2025 року в цій частині обгрунтована тим, що з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 .

Вважаю такі висновки колегії суддів апеляційного суду помилковими, з огляду на наступне.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі №735/308/21 (провадження №61-10098св23) наведені наступні правові висновки.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених положень ст. 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13).

Також ЄСПЛ наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши при цьому, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення ЄСПЛ від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти росії», заява № 70879/11).

Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року в справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17.

Встановлено, що 05.12.2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровували шлюб у виконавчому комітеті Гребінківської селищної ради Васильківського району Київської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 13 том 1).

Сторони є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідним Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 27 листопада 2015 року (а.с. 14 том 1).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 08.12.2017 року у справі № 362/4594/17 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - доньки ОСОБА_9 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з 06.09.2017 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-17 том 1).

Дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає разом із матір`ю.

За змістом довідки № 101 від 25.07.2024 року Закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Дзвіночок» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області, за час відвідування ОСОБА_3 вказаного закладу в період часу з вересня 2018 року по серпень 2022 року, батько дитини ОСОБА_2 не підтримував контакту з дошкільним закладом, не цікавився віковими досягненнями дитини, не спілкувався з вихователем та не відвідував батьківські збори (а.с. 37 том 1).

Відповідно до характеристики в.о. директора Опорного закладу освіти «Гребінківський ліцей» Гребінківської селищної ради Білоцерківського району Київської області, батько дитини ОСОБА_2 не проживає із сім`єю, не підтримує контакту зі школою, не цікавився успішністю дитини, не спілкується із вчителями та не відвідує батьківські збори (а.с. 38 том 1).

Відповідно до довідки № 1 Лосятинської амбулаторної загальної практики сімейної медицини КНП «Васильківський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 01.08.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знаходиться на медичному спостереженні в Лосятинській амбулаторії загальної практики сімейної медицини, весь час питанням дитини, профілактичних щеплень займалась лише мама дитини (а.с. 39 том 1).

З матеріалів справи вбачається, що позивачка 04.09.2024 року надіслала відповідачу лист з проханням повідомити причини з яких він не приймає участь у вихованні доньки ОСОБА_3 та у випадку, якщо він має намір приймати участь у вихованні доньки зазначити коли і в який спосіб це буде ним реалізовано (а.с. 40-41 том 1).

За інформацією з сайту Укрпошти, вищевказаний лист отримано відповідачем особисто 12.09.2024 року (а.с. 42 том 1).

Відповідно до відповіді ТСЦ МВС від 10.10.2024 року № 31/33/3242, встановлено, що 19.11.2019 року за ОСОБА_2 було зареєстровано транспортний засіб марки Skoda Octavia 2003 року випуску, який 15.02.2022 року відповідач продав та 23.02.2022 року придбав транспортний засіб Volkswagen Tiguan, 2011 року випуску (а.с. 28-30 том 1).

Звертаючись з відзивом на позовну заяву та заперечуючи проти заявлених позовних вимог, відповідач зазначав про те, що 14.01.2021 року він уклав шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 105 том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача та ОСОБА_6 , народився син - ОСОБА_13 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 104 том 1).

Крім того зазначав, що дружина відповідача - ОСОБА_6 з 21.12.2023 року по 24.08.2026 року перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджується довідкою КНП «Івано-Франківський обласний клінічний кардіологічний центр ІФ ОР» від 15.11.2024 року № 28 (а.с. 91 том 1).

Також відповідач зазначав, що на його утриманні перебуває син ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

У відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач офіційно не працевлаштований, не займається підприємницькою діяльністю, підробляє на сезонних роботах, а враховуючи склад сім`ї відповідача його дохід майже повністю витрачається на щоденні потреби, враховуючи комунальні послуги, купівлю найнеобхіднішого одягу, продуктів, медикаментів тощо. Однак, відповідач не відмовляється від допомоги доньці і зацікавлений у тому, щоб донька мала можливість повноцінно розвиватись, мала комфортні умови для життя.

Заперечуючи проти позовної вимоги щодо позбавлення батьківських прав, відповідач зазначав, що після розірвання шлюбу кожна із сторін створили нові сім`ї, між сторонам склалися досить неприязні стосунки, проте відповідач завжди цікавився долею дитини та намагався брати участь у її вихованні, зокрема здійснював покупку спеціальних лікувальних кремів для обличчя дитини, одягу, санки, планшет тощо та надсилав їх позивачці, що підтверджується поштовими квитанціями. Крім того, відповідач по можливості перераховував позивачу додаткові кошти на утримання дитини. Після початку війни, відповідач пропонував позивачці приїхати до його матері на Івано-Франківщину, але позивачка відмовилась. Наразі відповідач спілкується з своєю дочкою за допомогою засобів спілкування, вітає дочку зі святами та днем народження.

У відповіді на відзив на позовну заяву позивачка зокрема щодо поштових квитанцій про відправлення посилок та перерахування грошових коштів, доданих до відзиву, зазначила поштові перекази грошових коштів були здійснені від ОСОБА_8 (бабусі), яка попередньо телефонувала і зазначала, що це від бабусі і дідуся, тому відповідач жодного відношення до перерахованих грошових коштів не має (в поштових квитанціях не зазначено відправником відповідача). Після початку повномасштабного вторгнення, саме бабуся ОСОБА_8 телефонувала і пропонувала приїхати до неї, від відповідача жодного телефонного дзвінка чи повідомлення не надходило. Крім того позивачка звернула увагу, що відповідач лише після пред`явлення позову почав цікавитись донькою, хоча протягом 7 років жодних перешкод у спілкуванні та побаченні з дитиною не існувало.

Встановлено також, що за приписами статті 171 СК України під час розгляду справи в судовому засіданні суду першої інстанції за участі дитячого психолога ОСОБА_17 , суд заслухав думку дитини відносно вирішення питання позбавлення її батька батьківських прав відносно неї.

Дитина повідомила суду, що їй 9 років і вона навчається в селищі Гребінки та проживає із мамою і татом ОСОБА_4 ; повідомила суду, що вона познайомилась з ОСОБА_4 коли їй було 5 років та вона знайома із ним з того часу, коли вона відвідувала дитячий садок; дитина повідомила суду про те, що ОСОБА_4 звертається до неї: доця, а вона до нього: тато.

Дитина розповіла про те, що про ОСОБА_2 - це її батько про якого їй розповіла мама та показувала його фотографії; дитина повідомила суду про те, що вона ніколи в житті наживо не бачила ОСОБА_5 .

Так, дійсно ОСОБА_2 телефонує їй та спілкується по телефону, але вона не бажає ані бачитись із ним вживу, ані спілкуватись із ним по телефону, оскільки вона не знайома із ОСОБА_2 , - відповідала дитина на запитання психолога.

Також, на запитання головуючого, дитина чітко, впевнено, щиро та без сумнівів повідомила про те, що вона:

-любить свою маму оскільки вона її виховує та просто так;

- ОСОБА_4 любить просто так;

-не знає чи любить вона ОСОБА_5 .

Психолог ОСОБА_17 в судовому засіданні суду першої інстанції зазначила, що дитина не знає свого біологічного батька, ніколи його не бачила і спілкувалась із ним лише по телефону; про маму та ОСОБА_4 дитина говорила з теплом.

Згідно з висновком Служби у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради, затвердженим рішенням № 29/5 від 21.02.2025 року Виконавчого комітету Гребінківської селищної ради, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки (а.с. 145 146, 147 - 149 том 1).

На моє переконання, сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки в судом встановлено, що дійсно, відповідач зі своєю донькою не зустрічається та не спілкується, будь-якої участі у вихованні дитини не приймав. Дані обставини підтвердженні поясненнями малолітньою донькою ОСОБА_3 , які були наді в судовому засіданні суду першої інстанції, а також письмовими доказами, які надані позивачем і які судом апеляційної інстанції не були спростовані.

Відповідач не змінив своє відношення до виконання батьківських обов`язків та не довів свою спроможність та бажання належним чином виконувати батьківські обов`язки, проявити свою турботу про свою малолітню доньку ОСОБА_3 .. Крім того, у судовому засіданні суду першої інстанції, дитина, за участі дитячого психолога, повідомила, що спілкувалась з ним лише по телефону, однак вона не бажає спілкуватися з батьком ані в живу, ані спілкуватися з ним по телефону.

Надані відповідачем копії скріншотів переписки з донькою в одному з месенджерів (а.с. 107-108 том 1), датована за досить короткий проміжок часу, після пред`явлення позивачкою позовної заяви та містить лише п`ять повідомлень від відповідача, вважаю цей доказ не є належним виконанням покладених відповідно до норм сімейного законодавства батьківські обов`язки.

Вважаю, що рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2025 року є законним, обґрунтованим - таким, що відповідає вимогам ст.263, 264 ЦПК України. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Тому згідно статті 375 ЦПК України рішення суду першої інстанції від 29 квітня 2025 року слід залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката Бігун В.П., яка діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Суддя

Київського апеляційного суду Л.П. Сушко