Ухвала

Іменем України

25 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 546/173/23

провадження № 61-8390ск25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року у складі судді: Путрі О. Г., постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дороша А. І., Лобова О. А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Решетилівська міська рада, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Решетилівська міська рада, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури, ОСОБА_4, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі.

Позовна заява мотивована тим, що 29 листопада 2002 року почав працювати приватний стоматологічний кабінет позивачки за адресою: АДРЕСА_1 . 19 січня 2006 року зареєстровано право власності позивача у нежитловій будівлі за адресою: АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу, ВСЕ/933488, 15 листопада 2005 року, форма власності: приватна спільна часткова. 06 травня 2020 року відповідач ОСОБА_3 купив 301/1000 частку нежитлового приміщення згідно договору купівлі-продажу, серія та номер: 472, виданий 06 травня 2020 року, вид спільної власності: спільна часткова (не зазначена яка саме: державна, комунальна, колективна чи приватна і т. д.). Приватний нотаріус Довбиш С. М. посвідчив договір купівлі-продажу на приміщення в приміщенні: топочну, тамбур, сходові клітки, кладові, умивальник, туалети, коридори і кабінети з якимись номерами.

Позивачка вказує, що через протиправну поведінку відповідача завдано шкоди її економічним правам: праву володіти, користуватися і розпоряджатися власністю, праву на підприємницьку діяльність, не заборонену законом та завдано шкоди соціальним правам, праву на працю, праву на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї. Через те, що відповідач не надає можливості пройти до своєї приватної власності та працювати, позивач позбавлена засобів до існування. Відповідач ігнорує абсолютне право власності і, як наслідок, абсолютне право спільної сумісної власності, як співвласника нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , на спільне майно нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , без якого неможливо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю на другому поверсі цієї нежитлової будівлі: на приміщення загального користування, несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції нежитлової будівлі, інженерне обладнання всередині нежитлової будівлі та поза нею; на земельну ділянку, на якій розташована нежитлова будівля, та огорожу. Вказала, що відповідач також протиправно зазіхнув на державну власність, позбавивши абсолютного права на спільну сумісну власність на спільне майно нежитлової будівлі Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області (Полтавське обласне відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності).

ОСОБА_2 просила поновити порушене право шляхом визнання її співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , без якого неможливо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю на другому поверсі цієї нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Такий спосіб захисту дозволить їй володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та запобігти в подальшому порушенню її абсолютного права на приватну власність та абсолютного права співвласника нежитлової будівлі на спільну сумісну власність на спільне майно нежитлової будівлі, де вона має приватну власність на другому поверсі.

Ухвалою Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 19 лютого 2024 року про вступ у справу як третьої особи відмовлено;

заяву ОСОБА_1 від 21 лютого 2024 року про відвід судді Путрі О. Г. повернуто без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

суд першої інстанції зазначив, що 19 лютого 2024 року від ОСОБА_1 , яка не є учасником справи, надійшла заява, відповідно до якої вона прохала розглянути її заяву від 09 червня 2023 року про вступ у справу як третьої особи. В обґрунтування поданої 19 лютого 2024 заяви будь-яких обставин та доказів не зазначила та не надала;

як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Решетилівського районного суду Полтавської області від 12 червня 2023 року вищевказане клопотання було вирішено.

відповідно до частини першої статті 53 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до закінчення підготовчого провадження у справі або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, у разі коли рішення у справі може вплинути на їхні права або обов`язки щодо однієї зі сторін. Їх може бути залучено до участі у справі також за заявою учасників справи. Заява ОСОБА_1 подана після закриття підготовчого засідання по справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі.

разом з тим, відсутні відомості про те, що спір може вплинути на права та обов`язки ОСОБА_1 . Таким чином, суд вважав, що заява позивача ОСОБА_1 від 19 лютого 2024 року є необґрунтованою та не підлягала до задоволення;

також 21 лютого 2024 року від ОСОБА_1 надійшла заява про відвід судді Путрі О. Г. у справі № 546/173/23. Оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_1 , якою заявлено відвід, є учасником справи, а відтак наділена процесуальними правами, в тому числі і подавати до суду заяви про відвід, у зв`язку з чим заява підлягає поверненню.

Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року у складі судді: Путрі О. Г., у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

позивачеві ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належить 71/1000 частка нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім позивача, зазначене нежитлове приміщення на праві спільної часткової власності належить: ОСОБА_3 (розмір частки: 301/1000), Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Полтавській області (розмір частки: 144/1000), ОСОБА_4 (розмір частки: 77/1000), ОСОБА_5 (розмір частки: 257/1000), Полтавському обласному відділенню Фонду соціального страхування з тимчасової втрати непрацездатності (розмір частки: 144/1000), Підприємству Решетилівської райспоживспілки «Решетилівський райкоопзаготпром» (розмір частки: 635/1000), ОСОБА_6 (розмір частки: 3/20). Таким чином, судом встановлено, що нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності вищезазначеним юридичним та фізичним особам, частки яких визначенні відповідно до правоустановчих документів, а позивач є власником 71/1000 частки вказаного нежитлового приміщення, належного їй на праві спільної часткової власності;

при відмові у задоволенні позову суд першої інстанції зробив висновок про те, що позивачем в ході розгляду справи в суді не надано належних, допустимих та достовірних доказів підтвердження факту порушення її прав відповідачем, у зв`язку з чим суд вважав, що вимоги позивача про визнання її співвласником зазначеної нежитлової будівлі на праві спільної сумісної власності є необґрунтованими.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дороша А. І., Лобова О. А., апеляційну скаргу скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Полтавського районного суду Полтавської області 21 лютого 2024 року - залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

при залишенні без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зробив висновки про те, що установивши, що частки права власності позивача та відповідачів у спірному об`єкті нерухомості є визначеними, і що позивач, не оспорюючи в судовому порядку право спільної часткової власності відповідача ОСОБА_3 , без встановлення порядку користування між ними нежитловими приміщеннями, які вони мають на праві спільної часткової власності, просить суд позбавити відповідача права на спільну часткову власність без згоди останнього, змінити на інший вид власності, що є не належним способом захисту права, яке позивач вважає порушеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції було також оскаржено особою, яка не брала участі у розгляді справи - ОСОБА_1 .

Оскарженою ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дороша А. І., Лобова О. А., апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області 21 лютого 2024 року закрито.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що:

ОСОБА_1 не має право власності чи право користування спірною нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 , оскаржуваним рішенням суду питання про її права, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

суд апеляційної інстанції вказав, що ОСОБА_1 у своїх доводах апеляційної скарги, вказувала, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального та матеріального права, проте не вказала яке саме право оскаржуваним рішенням суду та які законні інтереси за результатами ухвалення рішення Полтавського районного суду Полтавської області 21 лютого 2024 року порушуються. Таким чином, наведені доводи жодним чином не свідчать про те, що рішенням суду у будь-який спосіб вирішувалось питання про права, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 у розумінні частини першої статті 352 ЦПК України;

апеляційний суд виснував, що оскільки оскаржуваним рішенням суду питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалося, тому за таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України апеляційне провадження у цій справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 підлягає закриттю.

03 липня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему Електронний суд подала до Верховного Суду касаційну скаргу та доповнення до неї на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2025 року касаційну скаргу та доповнення до неї залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою Верховного Суду від 08 серпня 2025 року продовжено строк на усунення недоліків касаційної скарги. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 15 липня 2025 року ці недоліки було усунуто, зокрема, подано уточнену касаційну скаргу, у якій, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, зокрема, просить скасувати ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року, а також рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року і передати справу повністю на новий розгляд за встановленою підсудністю.

У клопотанні, яке міститься у касаційній скарзі, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження, мотивуючи тим, що повний текст оскарженої ухвали отримала у свій електронний кабінет ЄСІТС 02 червня 2025 року о 22:26 год. Отже, строк для касаційного оскарження цієї ухвали з урахуванням частини шостої статті 272 ЦПК України - до 24:00 год 03 липня 2025 року. До клопотання додано картку руху документу, згідно якої ухвала апеляційного суду від 26 травня 2025 року надійшла до електронного суду 02 червня 2025 року о 22:26 год.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення (частина друга статті 390 ЦПК України).

Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд, на підставі статті 390 ЦПК України, поновлює його.

Касаційна скарга в частині оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року мотивована тим, що:

мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , співвласник нежитлової будівлі, звернулася з позовом про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі, без якого неможливо володіти, користуватися і розпоряджатися своєю приватною власністю на другому поверсі нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1 ;

через закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції не вирішив клопотання про направлення справи на новий розгляд за належною підсудністю та про направлення справи до іншого апеляційного суду;

ухвала не захистила порушене конституційне право (інтерес) ОСОБА_1 економічного характеру: користуватися (за згодою матері) приватною власністю моєї матері, передбачене статтею 41 Конституції України, та конституційні права соціального характеру: право на працю, передбачене статтею 43 Конституції України, та право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, передбачене статтею 48 Конституції України;

ухвала постановлена неповноважним складом суду, тому що суддя-доповідач оголошував текст оскаржуваної ухвали, який не був підписаний колегією суддів, і не був внесений до АСДС, доказом чого є протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису файлу з підписом: 4814_56447900 у сукупності із унікальним ідентифікатором короткого змісту оскаржуваної ухвали, який знаходиться біля її штрих-коду;

ухвала постановлена без дотриманням принципу рівності перед законом та є дискримінаційною. Суд прийняв сторону відповідача і щоб відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 та приховати обставину, що через рішення від 21 лютого 2024 року двоє людей залишаються без засобів до існування, та що справа розглянута не за підсудністю, закрив провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 .

Також у касаційній скарзі зазначено про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права при ухваленні рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року.

У відкритті касаційного провадження на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року слід відмовити з таких мотивів.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (стаття 17 ЦПК України).

Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси (стаття 18 ЦПК України).

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі, і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29 січня 2024 року у справі № 750/13149/21 (провадження № 61-6054сво23)).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 березня 2020 року у справі №160/4130/19 (адміністративне провадження №К/9901/36116/19) вказано, що: «судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/18705/17 вказано, що: «відповідно до частини першої статті 254 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Отже, вказана стаття визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок, причому такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 липня 2022 року в справі № 209/1817/19-ц (провадження № 61-5774св22) зазначено, що «особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють їх права та/або обов`язки, або породжують для особи правові наслідки. Верховний Суд зазначає, що вирішення питання про те, чи стосується прав та інтересів особи, яка не була залучена до участі справі, рішення суду першої інстанції є першочерговим завданням для апеляційного суду та виключно у разі встановлення, що рішення суду першої інстанції порушує права та інтереси особи, яка подала апеляційну скаргу, апеляційний суд наділений повноваженнями здійснювати перегляд по суті рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку. Натомість у разі, якщо апеляційний суд встановить, що рішення суду першої інстанції не порушує прав та інтересів особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті».

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 4 частини третьої статті 376 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги особою, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті. В той же час відповідно до пункту четвертого частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 жовтня 2024 року в справі № 183/3701/16 (провадження № 61-7950св24)).

Апеляційний суд встановив, що: ОСОБА_1 не має право власності чи право користування спірною нежитловою будівлею за адресою: АДРЕСА_1 ; оскаржуваним рішенням суду питання про її права, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Таким чином, встановивши, що рішенням суду першої інстанції не вирішувались питання про права, свободи і інтереси ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про закриття апеляційного провадження.

Аргумент касаційної скарги про те, що ухвала постановлена неповноважним складом суду необґрунтований, оскільки надані протоколи створення та перевірки кваліфікованого та удосконаленого електронного підпису файлу з підписом не свідчать про те, що справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.

У відкритті касаційного провадження на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року слід відмовити з таких мотивів.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

У частині четвертій статті 389 ЦПК України передбачено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Тлумачення частини першої та четвертої статті 389 ЦПК України дозволяє зробити висновок про те, що за загальним правилом касаційна скарга може бути подана особою, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки лише після розгляду апеляційною інстанцією її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Як виняток допускається оскарження постанови апеляційного суду в касаційному порядку, якщо безпосередньо судом апеляційної інстанції ухвалено судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, особи, яка не брала участі у справі.

Аналіз касаційної скарги та доданих до них матеріалів свідчить, що ОСОБА_1 участі у справі не брала, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області 21 лютого 2024 року закрито з підстав того, що оскаржуваним рішенням суду питання про її права, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося. А тому безпосередньо судом апеляційної інстанції судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_1 не ухвалювалося.

Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Тому у відкритті касаційного провадження на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року слід відмовити з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої ухвали свідчить, що правильне застосовування судом норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 389, 390, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 21 лютого 2024 року, постанову Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 26 травня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській та Сумській областях, Решетилівська міська рада, комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації Решетилівської міської ради Полтавської області», прокурор Полтавської обласної прокуратури, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , про визнання співвласником на праві спільної сумісної власності спільного майна нежитлової будівлі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков