Провадження № 2-о/752/388/25
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

03 вересня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Перша київська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності заповіту,-

ВСТАНОВИВ:

у червні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Перша київська державна нотаріальна контора, звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факти належності йому, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

заповіту, посвідченого Кузьмичем В.М., виконуючим обов`язки Першої київської державної нотаріальної контори 12.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1348 згідно з яким ОСОБА_2 заповів належну йому на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_1 ;

заповіту, посвідченого Кузьмичем В.М., виконуючим обов`язки Першої київської державної нотаріальної контори 12.12.2015 року та зареєстрованого в реєстрі за № 2-1347 згідно з яким ОСОБА_3 заповіла належну їй на праві приватної власності частку квартири АДРЕСА_1 ;

Заява мотивована тим, що під час посвідчення вказаних заповітів нотаріусом допущено ідентичну технічну помилку в зазначенні персональних даних спадкоємця, а саме: помилково вказано дату народження ІНФОРМАЦІЯ_2 замість правильної дати народження - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, мотивуючи відмову невідповідністю дати народження спадкоємця, зазначеної в заповітах ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), з датою народження у його паспорті ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), що не дозволяє йому скористатися документами для оформлення спадщини та реалізувати свої спадкові права шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітами, ОСОБА_1 просить заяву задовольнити.

Ухвалою судді від 09.07.2025 року відкрито провадження в справі та призначено судове засідання.

Заявник і заінтересовані особи про день, час і місце розгляду справи повідомлені в установленому цивільним процесуальним законодавством порядку, в судове засідання не з`явилися.

Від представника заявника до суду надійшла заява, в якій ОСОБА_4 просить розглядати справу без участі сторони заявника. Заяву підтримує та просить задовольнити.

Від Першої київської державної нотаріальної контори надійшла заява, в якій завідувач зазначає, що нотаріус не може бути заінтересованою особою у справі та просить справу розглядати без участі представника нотаріальної контори.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12.12.2015 року ОСОБА_2 заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , належну йому всю частку квартири АДРЕСА_1 .Заповіт посвідченоКузьмичем В.М. , виконуючим обов`язки Першої київської державної нотаріальної контори 12.12.2015 року та зареєстровано в реєстрі за № 2-1348 (а.с. 15-18).

Також 12.12.2015 року ОСОБА_3 заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , належну їй всю частку квартири АДРЕСА_1 . Заповіт посвідчено Кузьмичем В.М. , виконуючим обов`язки Першої київської державної нотаріальної контори 12.12.2015 року та зареєстрованов реєстрі за № 2-1347(а.с. 21-23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 27.05.2019 року (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 20).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданого Голосіївським РУ ГУМВС України в м. Києві 14.04.2011 року, дата народження ОСОБА_1 вказана ІНФОРМАЦІЯ_2 . Місце реєстрації: АДРЕСА_2 (а.с. 8-10).

Постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 17.12.2024 року № 6774/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що не можна підтвердити факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , так як у вищевказаному заповіті дата народження спадкоємця « ІНФОРМАЦІЯ_5 » не відповідає даті народження спадкоємця « ІНФОРМАЦІЯ_6 », зазначеній в його паспорті серії НОМЕР_3 , виданому Голосіївським РУ ГУМВС України в м. Києві 14.04.2011 року (а.с. 19).

Також постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори від 17.12.2024 року № 6775/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 3/4 частки квартири АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що не можна підтвердити факт, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після померлої19.09.2019 року ОСОБА_3 , так як у вищевказаному заповіті дата народження спадкоємця « ІНФОРМАЦІЯ_5 » не відповідає даті народження спадкоємця « ІНФОРМАЦІЯ_6 », зазначеній в його паспортісерії НОМЕР_3 , виданому Голосіївським РУ ГУМВС України в м. Києві 14.04.2011 року (а.с. 24).

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_1 просить встановити факти належності йому заповітів, посилаючись на те, що у цих заповітах допущено помилки при їх складанні, а саме, неправильно вказано дату народження спадкоємця.

Встановлення цього юридичного факту йому необхідно для прийняття спадщини.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням (ч. ч.1,3 ст. 1277 ЦК України).

За змістом ст. ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

З урахуванням положень ст. ст. 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Крім того, відповідно до ст. 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

Відповідно до роз`яснень, які викладені в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Від встановлення цього факту (належності заповітів заявнику, який вважає себе спадкоємцем), не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав ОСОБА_1 .

Крім того, зазначений юридичний факт не може бути встановлений безвідносно.

Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 16.06.2021 року в справі № 597/971/17.

При цьому, питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину (схожа правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 31.01.2024 року в справі № 175/654/22).

До того ж, висновок Верховного Суду в постанові від 05.12.2018 року в справа № 335/9398/16-ц, зводиться до того, що неточності та помилки в тексті заповіту усуваються через пред`явлення в судовому порядку вимог, у тому числі про визнання права власності на майно у порядку спадкування.

Таким чином, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню, а вказане питання підлягає вирішенню в судовому порядку шляхом пред`явлення позову особою, яка вважає себе спадкоємцемпро визнання права власності в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 259, 263-265, 293, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Київська міська рада, Перша київська державна нотаріальна контора про встановлення факту належності заповіту - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко