Житомирський апеляційний суд
Справа №288/1993/24 Головуючий у 1-й інст. Поліщук Р. М.
Категорія 68 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,

за участі секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

справу №288/1993/24 за заявою ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову

у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини разом із батьком

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Бойчук Наталією Петрівною,

на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року, постановлену під головуванням судді Поліщука Р.М. у смт Попільні,

в с т а н о в и в:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року, а саме: визначення часу спілкування малолітнього сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 з 20.00 години неділі по п`ятницю до 14.00 години (кінець навчального дня); зобов`язання батька ОСОБА_1 передавати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_2 за місцем проживання матері - АДРЕСА_1 , із моменту постановлених цієї ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвала про забезпечення позову перебуває на примусовому виконанні та мати дитини наполягає на виконанні ухвали, яку він ( ОСОБА_1 ) виконати не може через те, що син бачитися з матір`ю не бажає. Про небажання виходити до матері ОСОБА_4 особисто неодноразово казав матері в телефонних розмовах, зокрема, 24 листопада 2024 року, коли остання приїжджала за місцем проживання ОСОБА_4 . Небажання малолітнього ОСОБА_4 бачитися із матір`ю викликане тим, що ОСОБА_2 в телефонних розмовах із ОСОБА_4 неодноразово вчиняла на нього психологічний тиск, принижувала, знецінювала та критикувала його. Після таких розмов із матір`ю ОСОБА_4 плакав, погано спав, після засинання у нього були здригання тіла та кінцівок, що зумовило звернення до дитячого невролога. Везти сина до матері проти його волі, коли спілкування з матір`ю має негативні наслідки для його психологічного стану та спричиняє страждання синові, було б психологічним насиллям щодо нього з боку батька, в подальшому повної недовіри сина до дорослих та не відповідало б його інтересам. Із метою захисту інтересів сина та не посилювання психологічного страждання сина через примусову передачу ОСОБА_2 , він не може передати сина матері проти волі сина. З травня 2024 року син не навчається у ліцеї №176 імені Мігеля де Сервантеса Сааверди Дніпровського району м.Києва, а займається у іншому навчальному закладі. Отже, обставина, на яку посилалася мати дитини при винесені ухвали про забезпечення позову, наразі є неактуальною.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 через адвоката Бойчук Н.П. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати та постановити нове судове рішення про скасування заходів забезпечення позову, вжитих ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року.

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд першої інстанції при вирішенні питання про скасування заходів забезпечення позову, положень Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, яка є джерелом права, не врахував та продовжив (не скасував) дію заходів забезпечення позову, якими будуть порушуватися права дитини. Примушування дитини до вчинення певних дій, що за відсутності згоди самої дитини може призвести до психологічного тиску на дитину, не відповідає якнайкращим інтересам дитини в аспекті забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Суд не досліджував висновок психолога ОСОБА_5 від 25 листопада 2024 року, який є висновком за результатами дослідження аналізу та аудіозаписів дзвінків ОСОБА_2 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , на предмет наявності психологічного тиску та психічного насильства у спілкуванні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_4 . Якби суд першої інстанції повно і всебічно дослідив вказаний висновок психолога, він би дійшов однозначного висновку про те, що за обставин, що склалися (змінилися) виконання заходів забезпечення позову є прямим насильством над дитиною. Суд першої інстанції не надав належної оцінки консультативному висновку дитячого невролога від 09 вересня 2024 року та повністю проігнорував описаний неврологом за результатами огляду та спілкування з ОСОБА_4 висновок, не надавши цьому жодної оцінки: «… З задоволенням розповідає про школу, будує плани на майбутнє. Але емоційний фон нестабільний, при згадуванні, що може буде потрібно змінити родину, очі наповнюються сльозами…». Також безпідставними є посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, які не є релевантними та не мають відношення до цього випадку, оскільки неодноразово він ( ОСОБА_1 ) пропонував мирне вирішення спору з урахуванням рекомендацій психологів щодо поступової адаптації дитини в спілкуванні з ОСОБА_2 . Забезпечення спілкування матері з дитиною з метою відновлення довірливих відносин примусовим чином не повинно і не може бути забезпеченим ціною страждання дитини.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 через адвоката Мельничук І.В. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

Наголошено на тому, що підстави для забезпечення позову не відпали та обставини не змінилися. Навпаки, виконання заходів забезпечення позову зберегло б права та обов`язки обох батьків на виховання сина, а ОСОБА_7 мав би увагу та любов від обох батьків. Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що відповідач попри всі свої заяви та наявність виконавчого провадження не вчинив жодної дії для того, щоб мати змогла поспілкуватися з сином. Доводи батька про те, що зустрічі сина з матір`ю шкодитимуть інтересам дитини зводяться до особистих вподобань, оцінок та припущень ОСОБА_1 , які останній надає спірній ситуації, та жодним чином не обґрунтовують поважності причин невиконання ухвали про забезпечення позову. Спір спровокований виключно батьком дитини, який бажає усунути матір дитини від спілкування з сином, що ОСОБА_1 наразі вдається, незважаючи на те, що в межах закону ОСОБА_2 вчиняються всі дії для того, щоб приймати участь у вихованні сина. Висновки експертів, які констатують недоліки у психоемоційному характері відносин між дитиною та кимось із її батьків, самі по собі ще не є належним доказом, який виключає будь-яку можливість контакту дитини з кимось із її батьків, оскільки суть забезпечення такого контакту зводиться до спроби усунути відповідні недоліки. Своєчасне виконання ухвали про забезпечення позову дало б можливість не допускати розірвання зв`язку із дитиною. ОСОБА_1 своїм особистим рішенням ізолював сина від матері ОСОБА_2 , старшої сестрички ОСОБА_8 та бабусі ОСОБА_6 , до яких ОСОБА_7 завжди був прихильним, що точно не відповідає забезпеченню найвищих інтересів дитини. Мати дитини протиправно усунута батьком дитини від виховання сина вже більше року. Навіть наявність ухвали про забезпечення позову не надало можливості матері хоч раз побачити сина. Як свідчить розмова бабусі із ОСОБА_7 , яка відбулася 25 вересня 2024 року, дитина не розуміє, чому батько не везе його назад до матері.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його адвокат Бойчук Н.П. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, - ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року, скасувати.

ОСОБА_2 та її адвокат Мельничук І.В. апеляційну скаргу не визнали, просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Представник служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився. Про дату, час і місце розгляду справи орган опіки та піклування повідомлений належним чином (а.с.152). Відповідно до положень частини другої ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволеною з наступних підстав.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Із системного аналізу наведених процесуальні норми вбачається, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру (частина третя ст.6 Закону України «Про доступ до судових рішень»).

Із виділених матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що у серпні 2024 року до Попільнянського районного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю. ОСОБА_2 просить визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову та ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року, яка постановою Житомирського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року залишена без змін, заява представника ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволена, позов забезпечений шляхом: - визначено час спілкування малолітнього сина ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_2 з 20.00 години неділі по п`ятницю до 14.00 години (кінець навчального дня); - зобов`язано батька ОСОБА_1 передавати малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , його матері ОСОБА_2 за місцем проживання матері АДРЕСА_1 , з моменту постановлення цієї ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2025 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 29 серпня 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 13 листопада 2024 року.

Порядок та підстави для скасування заходів забезпечення позову визначені в ст.158 ЦПК України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала (частина четверта ст.158 ЦПК України).

Частиною сьомою ст.158 ЦПК України унормовано, що у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частина восьма ст.158 ЦПК України).

У випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (частина дев`ята ст.158 ЦПК України).

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду (частина десята ст.158 ЦПК України).

Отже, законодавцем визначено, що у разі звернення до суду учасника справи із заявою про скасування заходів забезпечення позову, з`ясуванню підлягають питання, який позов забезпечено та як вирішений спір, а саме, задоволено чи відмовлено в задоволенні позову.

Звертаючись із заявою про скасування заходів забезпечення позову, ОСОБА_1 додав консультативний висновок дитячого невролога від 09 вересня 2024 року, виданий медичною клінікою « ІНФОРМАЦІЯ_3 », яким пацієнту ОСОБА_3 , який на той час досяг віку семи років, встановлений діагноз: невротичний стан з порушенням сну, нічні міоклонії, порушення генетики фолатного циклу з ознаками неспецифічної дисплазії сполучної тканини (суглобова форма) (а.с.6).

Окрім того, відповідно до висновку за результатами психологічного обстеження спеціаліста ОСОБА_5 від 25 листопада 2024 року, виконаного (складеного) на звернення ОСОБА_1 : 1.Чи є психологічні ознаки, які б свідчили про те, що ОСОБА_3 зазнав або/та зазнає психологічних страждань? - Так. У ОСОБА_3 виявлені психологічні ознаки, які свідчать, що ОСОБА_3 зазнав та продовжує зазнавати психологічних страждань; 2.Якщо такі психологічні ознаки виявлені, чи знаходяться вони у причинному зв`язку з діями ОСОБА_2 та ОСОБА_6 ? - Так. Виявлені в ОСОБА_3 психологічні ознаки того, що він зазнав психологічних страждань, знаходяться у причинному зв`язку з діями ОСОБА_2 та ОСОБА_6 . Подібність стилю комунікації ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з ОСОБА_3 , оціночних суджень ОСОБА_2 та ОСОБА_6 стосовно мотивів поведінки, природи почуттів ОСОБА_3 , результатів його діяльності та його особистості в цілому, застосування ОСОБА_2 та ОСОБА_6 у спілкуванні з ОСОБА_3 критики (знецінення), приниження, словесних образ, навіювання почуття провини, залякування і погроз призвели до виникнення в ОСОБА_3 переживання почуття безпорадності; призвело до погіршення якості його життя, що на фізичному рівні виявляється в погіршенні сну; появи в ОСОБА_3 ознак емоційної дезадаптації, які кваліфіковані лікарем неврологом, як невротичний стан з порушенням сну (а.с.7-15).

Відповідно до довідки від 13 листопада 2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахований до 2 класу на дистанційну форму навчання Товариства з обмеженою відповідальністю «Атмосферна Школа» на підставі заяви батьків (наказ від 13 вересня 2024 року) (а.с.20).

У провадженні суду першої інстанції перебуває цивільна справа за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання малолітньої дитини з матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини разом із батьком.

Ухвалою Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 лютого 2025 року закрито підготовче провадження у цій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Із огляду на викладене вище, спір між сторонами судом не вирішений, а скасування заходів забезпечення позову до розгляду цієї справи по суті та ухвалення судом відповідного рішення суперечитиме меті вжитих заходів забезпечення позову, що вказує на передчасність вимог про скасування заходів забезпечення позову, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив докази, додані ОСОБА_1 до заяви про скасування заходів забезпечення позову, спростовуються змістом оскарженої ухвали та ґрунтуються на переоцінці, а тому додаткового правового обґрунтовування не потребують.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 на обґрунтування відсутності можливості виконати ухвалу суду про забезпечення позову не надав підтверджень того, що ним у повному обсязі вживалися заходи для збереження відносин та емоційного контакту сина з матір`ю, відновленню довірливих відносин між ними, що відповідає першочерговим якнайкращим інтересам дитини з метою забезпечення розвитку сина в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Із огляду на викладене вище та враховуючи ту обставину, що остаточне судове рішення судом у справі не ухвалено, спір між сторонами не вирішений, обставини задля яких вживалися заходи забезпечення позову продовжують існувати, а заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову ОСОБА_1 у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України, та до незгоди з висновками суду першої інстанції.

Оскільки ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, то підстави для її скасування відсутні. Відповідно до положень ст.375 ЦПК України ухвала суду першої інстанції залишається без змін.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через адвоката Бойчук Наталію Петрівну, залишити без задоволення.

Ухвалу Попільнянського районного суду Житомирської області від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: