КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдая Олександра Дмитровича на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (шкоди), в якому просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 243 590,00 грн та судовий збір у розмірі 2 435,90 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 березня 2025 року позов залишено без задоволення.

17 березня 2025 року на поштову адресу суду першої інстанції від представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдая О.Д. про розподіл судових витрат згідно ст. 141 ЦПК України, в якій останній просив стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 19 000,00 грн.

В обґрунтування заяви зазначав, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 березня 2025 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування збитків (шкоди) залишено без задоволення. Копію рішення представник відповідача отримав 12 березня 2025 року в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву адвокатом Гайдаєм О.Д. було визначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач очікує понести у зв`язку з розглядом справи в Голосіївському районному суді міста Києва в розмірі 50 000 грн та зроблено заяву у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України.

Остаточний розмір судових витрат за період з 04 грудня 2024 року по 12 березня 2025 року складає 19 000,00 грн.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гайдай О.Д. вказував на те, що зазначений розмір судових витрат відповідає критерію розумності, є співмірним із складністю справи, ціною позову та виконаними адвокатом роботами, обсягом та часом, витраченим на виконаних робіт/наданих послуг.

Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року заяву про стягнення витрат на правничу допомогу задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Гайдай О.Д. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року скасувати та ухвалити нове про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 19 000,00 грн.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що давність існування договірних відносин між адвокатом та відповідачем жодним чином не може впливати на ухвалення додаткового рішення за результатами розгляду заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що доводи представника позивача щодо не співмірності витрат на правову допомогуз обсягом виконаних робіт є виключно суб`єктивним сприйняттям і не заслуговуючі на увагу, оскільки зроблено посилання на правові позиції Верховного Суду, які не кокретизовано, розмір, об`єм та вартість наданої правово допомоги були узгоджені між ОСОБА_1 та адвокатом, не потребуючи узгодження з іншими особами.

З огляду на зазначене, представник відповідача вважає, що судом не обґрунтовано зменшено витрати на правову допомогу.

23 червня 2025 року через систему «Електронний суд» до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, в якому остання просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 року залишити без змін.

В обґрунтування відзиву зазначає, що вартість робіт згідно акту № 1 від 12 березня 2025 року є безпідставно завищеною, як мінімум у 5 разів та взагалі не відповідає критерію розумності, справедливості, співмірності та реальності судових витрат. Вказує на те, що Верховний Cуд неодноразово у своїх постановах, звертав увагу на те, що підготовка та ознайомлення зі справою не повинно виокремлюватися у різні процесуальні дії.

У відзиві звернуто увагу апеляційного суду на те, що наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає, враховуючи наступне.

Ст. 15 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Однією з основних засад (принципів цивільного судочинства) є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді; ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову; а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (ст.134 ЦПК України); 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (ст.137 ЦПК України): подання заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат (ст.141 ЦПК України).

За приписами ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

У ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 міститься правовий висновок про те, що однією з основних засад (принципів) судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою запровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді та захиститися у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до врегулювання спору в досудовому порядку. Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи: 1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу; 2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами: - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу; 3) розподіл судових витрат.

Ч. 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Можливість подання сторонами доказів у підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції.

Зокрема, докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суді першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 278/1396/19.

Виходячи зі змісту ч. 8 ст. 141 ЦПК України, сторона може подати докази на підтвердження розміру витрат, які вона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, у тому числі і після судових дебатів, але виключно за сукупності двох умов: по-перше, ці докази повинні бути подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, і по-друге, сторона зробила відповідну заяву про розподіл судових витрат до закінчення судових дебатів.

Тобто саме заінтересована сторона повинна вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 та від 22 листопада 2019 року у справі №910/906/18

У справі, яка переглядається, встановлено, що представником ОСОБА_1 - адвокатом Гайдаєм О.Д. подано суду договір №07/09/2023 від 07 вересня 2023 року про надання правової допомоги.

Згідно п. 1.1. предметом договору є зокрема, здійснення захисту, представлення інтересів, а також надання іншої правової допомоги на умовах і в порядку визначеному цим договором, а клієнт зобов`язується оплачувати надання правової допомоги та фактичні видатки, необхідні для виконання договору.

Розділом 6 визначено розрахунки між сторонами. Згідно п. 6.1., 6.2. за надання правової допомоги клієнт погоджується сплачувати погоджений гонорар адвокату. В доповнення до гонорару клієнт сплачує всі понесені видатки адвокатом, які були необхідні для виконання цього договору. Гонорар за цим договором, зокрема, визначається сторонами за додатковими угодами до цього договору, які є невід`ємними його частинами.

Згідно п. 7.1. заключних положень договір укладений до 07 вересня 2024 року з можливим продовженням терміну дії за погодженням сторін.

Додатковою угодою №1 від 07 вересня 2024 року до Договору від 07 вересня 2023 року №07/09/2023 про надання правової допомоги, зокрема, строк дії договору про надання правової допомоги продовжено до 08 вересня 2025 року. Вартість правової допомоги (гонорару) буде визначатись окремими актами.

Між ОСОБА_1 та Гайдаєм О.Д. складено акт №1 про виконання робіт відповідно до Договору про надання правничої допомоги №07/09/2023 від 07 вересня 2023 року згідно якого з 04 грудня 2024 року по 12 березня 2025 року адвокат надав, а клієнт прийняв відповідно до Договору про надання правничої допомоги послуги у справі №752/24696/24 яка розглядається Голосіївським районним судом м. Києва на загальну суму 22 000,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 12 березня 2025 року ОСОБА_1 сплачено за Договором №07/09/2023 від 07 вересня 2023 року.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що з огляду на відмову в задоволенні позовних вимог, та подання стороною позивача заперечення щодо ухвалення додаткового рішення, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), конкретні обставини справи, суд прийшов до висновку про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони в повній мірі відповідають вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду.

Для розподілу судових витрат на правничу допомогу мають бути підтвердженні саме обсяг наданих послуг та їх вартість. В той час, як фактична оплата таких послуг може бути здійснена вже після вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

Верховний Суд у постанові від 19 квітня 2023 року у справі №760/10847/20 зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така ж правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі

№ 925/1137/19, а також постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження №61-21442св19), від 03 лютого2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Додатковою угодою № 1 від 07 вересня 2024 року до Договору від 07 вересня 2023 року №07/09/2023 про надання правової допомоги визначено, що вартість правової допомоги (гонорару) буде визначатись окремими актами.

Із акту про виконання робіт відповідно до Договору про надання правничої допомоги №07/09/2023 від 07 вересня 2023 року вбачається наступна вартість виконаних адвокатом робіт: підготовка та подача клопотання про ознайомлення із матеріалами справи - 2 000 грн, ознайомлення із матеріалами справи - 3 000 грн, підготовка та направлення адвокатських запитів - 4 000 грн, підготовка та подання відзиву 9 000 грн, підготовка та подача заяви про стягнення судових витрат - 4 000 грн.

Апеляційний суд вважає, що витрати за підготовку та подачу клопотання про ознайомлення із матеріалами справи, ознайомлення із матеріалами справи, підготовка та направлення адвокатських запитів, підготовка та подача заяви про стягнення судових витрат є необґрунтованими та значно завищеними і не повинні виокремлюватись, як окремі процесуальні дії.

Крім того, із наданої стороною відповідача Додаткової угоди № 1 від 07 вересня 2024 року до Договору від 07 вересня 2023 року №07/09/2023 про надання правової допомоги вбачається, що вартість однієї години роботи адвоката становить 2000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим ( рішення у справі «East/ West Allianc Limited проти України», заява № 19336/04).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір

Таким чином, визначений судом першої інстанції до стягнення розмір витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги, враховуючи складність справи та предмет позову, співмірність складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт, судова колегія вважає достатнім та обґрунтованим.

Подане заперечення на заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат з позивача є обґрунтованим, оскільки в ньому вказано, які саме на думку останнього адвокатські послуги були завищені відповідно до переліку послуг, що вказані в Акті.

Таким чином, є обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат у зв`язку з врахуванням судом правових позицій Верховного Суду щодо ролі суду під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Оцінюючи інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

При цьому, згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

З огляду на викладене суд першої інстанції при визначенні розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, який підлягав стягненню з позивача, правильно врахував критерії, що визначені ч.3 ст.141 ЦПК України, а саме реальність та розумність розміру витрат на правничу професійну допомогу, та зважаючи на часткову доведеність наданих адвокатом послуг, які відображені в акті, дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 6000,00 грн.

Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, зводяться до переоцінки доказів, а тому підлягають відхиленню.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст.367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гайдая Олександра Дмитровича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 31 березня 2025 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар