ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8886/25 Справа № 214/2692/25 Суддя у 1-й інстанції - Ковтун Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м..Кривий Ріг

Справа № 214/2692/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Ковтун Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 23 червня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2025 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі - АТ «Криворізька теплоцентраль») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягненнязаборгованості за послугу з постачання теплової енергії.

Позовну заяву мотивовано тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань, АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачем є ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 19 264,72 грн., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 2 314,71 грн., 3% річних 557,93 грн. та пеню в розмірі 673,70 грн.

Оскільки, споживач добровільно заборгованість не погашає, а звернення підприємства з цього приводу ігнорує, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за послуги надані за адресою: АДРЕСА_1 , послугу постачання теплової енергії, за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року, у розмірі 19 264,72 грн., інфляційні втрати у сумі 2 314,71 грн., 3% річних у сумі 557,93 грн., та пеню у розмірі 673,70 грн., абонентське обслуговування у розмірі 288,96 грн., а всього 23 100,02 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3028,00 грн.

На момент розгляду справи, відповідач сплатив суму заборгованості, що підтверджується квитанціями про оплату на суму 19 264,72 грн. основного боргу.

Позовну вимогу про стягнення основної суми заборгованості у розмірі 19 264,72 грн. залишено без розгляду.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» 2 314,71 грн. - інфляційних втрат, 557,93 грн - 3% річних та пеню в сумі 673,70 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судовий збір в розмірі 3028, 00 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року у справі № 214/2692/25 змінити. В частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» пені в розмірі 673,70 грн. - відмовити. Компенсувати АТ «Криворізька теплоцентраль» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3028,00 гривень на відшкодування судових витрат у вигляді судового збору, понесених за розгляд справи у суді першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду прийнято з порушенням норм процесуального права та не правильним застосуванням норм матеріального права. Під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем ОСОБА_1 було надано докази, які підтверджують те, що він є людиною з інвалідністю II групи внаслідок війни, а також про проходження ним військової служби у Збройних Силах України.

Відповідно військового квитка серії НОМЕР_1 від 18.03.2015 виданого на ім`я ОСОБА_1 слідує, що у періоди з 20.03.2014 по 10.03.2015, з 15.09.2016 по 17.09.2018, з 24.09.2018 по 14.01.2020, з 25.02.2022 по 14.11.2024, він проходив військову службу.

Відповідно до статті 1, 2 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що у зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Зокрема, у пункті 15 статті 14 Закону визначено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військоводолужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. Оскільки відповідач ОСОБА_1 у період нарахування пені був військовослужбовцем, який має пільги, визначені вищенаведеним Законом, і на даний час в Україні є особливий період (військовий стан), тому з урахуванням наведених норм, останній звільнений від нарахування та сплати пені за невиконання зобов`язань по сплаті заборгованості за послугу постачання теплової енергії.

Також, згідно з положеннями пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю, що не було враховано судом першої інстанції та стягнуто із відповідача судовий збір.

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивач АТ «Криворізька теплоцентраль»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказує, що п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачає звільнення військовослужбовців та членів їх сімей від сплати штрафів, пені тощо лише у разі прострочення виконання зобов`язань, що настали у зв`язку з виконанням військової служби.

При цьому, позивач не заперечує щодо компенсування понесених ним судових витрат зі сплати судового збору за рахунок держави.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, за наявними матеріалами справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що АТ «Криворізька теплоцентраль» за специфікою своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке зобов`язане здійснювати оплату за отримані послуги відповідно до встановлених тарифів.

На виконання своїх зобов`язань, АТ «Криворізька теплоцентраль» надавало послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де споживачем є ОСОБА_1 .

У зв`язку із неналежним виконанням споживачем своїх зобов`язань, за період з 01.11.2021 року по 31.10.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 19 264,72 грн., на яку позивачем нараховано збитки в порядку ст. 625 ЦК України, а саме інфляційні втрати 2 314,71 грн., 3% річних 557,93 грн. та пеню в розмірі 673,70 грн.

Під час розгляду справи судом першої інстанцїі, відповідачем ОСОБА_1 сплачено заборгованість у розмірі 19 264,72 грн., у зв`язку з чим у судовому порядку з останнього на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» стягнуто 2 314,71 грн. інфляційних втрат, 557,93 грн 3% річних та пеню в сумі 673,70 грн.

Ухвалюючи рішення по суті, суд зазначив, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, у зв`язку з чим, враховуючи наведене вище та ту обставину, що відповідач у встановлені законом строки не вносив плату за отримані житлово-комунальні послуги, АТ «Криворізька теплоцентраль» має право на стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені за період прострочки виконання зобов`язань.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення 2 314,71 грн. інфляційних втрат та 557,93 грн 3% річних учасниками справи не оскаржується, та, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі № 186/1743/15-ц, згідно якої, у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Таким чином, апеляційний суд переглядає рішення суду лише в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача АТ «Криворізька теплоцентраль» пені в сумі 673,70 грн. та судових витрат.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Як встановлено із матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 у періоди з 20.03.2014 по 10.03.2015, з 15.09.2016 по 17.09.2018, з 24.09.2018 по 14.01.2020, з 25.02.2022 по 14.11.2024, проходив військову службу, що підтверджено військовим квитком серії НОМЕР_1 від 18.03.2015 виданого на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення Указу ПрезидентаУкраїни «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року та триває по теперішній час.

За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу.

У частині четвертій статті 3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду.

Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.

Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу.

Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Відповідно до пункту 13 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення.

Аналіз статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у пунктах 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення.

Разом з цим пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає.

Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц (провадження № 61-21025св18).

Таким чином, на відповідача ОСОБА_1 поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме: не повинні нараховуватися штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності у зазначений період, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо доведеності та обгрунтованості позовних вимог у цій частині.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині задоволення позовних вимог АТ «Криворізька теплоцентраль» про стягнення з ОСОБА_1 пені в сумі 673,70 грн. та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з положеннями пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю І та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідно до положень частини шостої статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Аналогічні висновки, викладені в постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі № 703/686/15-ц, КЦС Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №726/490/21.

Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю II групи з 26.12.2014 (з 01.02.2023 - довічно), що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_2 від 15.01.2025 та довідкою до акту огляду МСЕК серії 12 ААД №012624.

У зв`язку з чим, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, а саме в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Криворізька теплоцентраль» судового збору в розмірі 3028, 00 грн., та ухвалює в цій частині нове рішення, яким компенсує АТ «Криворізька теплоцентраль» судові витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, у розмірі 2 452,70 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року в частині задоволення позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення пені в сумі 673 гривень 70 копійок - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення пені в сумі 673 гривень 70 копійок відмовити.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 червня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» судового збору в розмірі 3028 гривень 00 копійок - скасувати.

Компенсувати Акціонерному товариству «Криворізька теплоцентраль» судові витрати, понесені на сплату судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, у розмірі 2 452 (дві тисячі чотириста п?ятдесят дві) гривні 70 (сімдесят) копійок за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Головуючий:

Судді: