Справа № 740/2423/25
Провадження № 2/740/1299/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2025 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участі секретаря судового засідання Кот В. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі ТОВ «Споживчий центр», товариство) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

установив:

У травні 2025 року позивач звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість за кредитним договором № 14.08.2024-100001355 від 14.08.2024 у розмірі 26 260,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 14.08.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 14.08.2024-100001355 шляхом підписання позичальником електронним цифровим підписом пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) і заявки на отримання кредиту. Відповідно до умов кредитного договору товариство зобов`язалось надати відповідачці кредит у розмірі та на умовах, установлених договором, а відповідачка зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування ним. Позивач виконав у повному обсязі свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачці кредит у розмірі 11 000,00 грн строком на 140 днів, дата повернення кредиту 31.12.2024, процентна ставка фіксована у розмірі 1 % за день користування. Проте відповідачка порушила умови договору щодо повернення кредиту та сплати коштів за користування кредитом у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку із чим у відповідачки утворилась заборгованість у розмірі 26 260,17 грн, з яких: 10 484,94 грн заборгованість за тілом кредиту, 10 275,23 грн заборгованість за процентами; 5500,00 грн заборгованість за неустойкою, яку позивач просив стягнути на свою користь. Відповідачка частково сплатила суму боргу, а саме: 27.08.2024 на суму 2445,02 грн; 09.09.2024 на суму 2445,02 грн; 24.09.2024 на суму 2445,02 грн, які були враховані під час формування довідки про заборгованість.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 13 травня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено судо ве засідання на 27 червня 2025 року 11-30 год.

У подальшому судове засідання відкладено на 23 вересня 2025 року 14-00 год.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Мартинюк М. Р. просила відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не доведено укладення кредитного договору саме з відповідачкою, не доведено факту перерахування їй тіла кредиту, а також наявності заборгованості у заявленому позивачем розмірі. Матеріали справи не містять виписок з рахунку відповідачки, з яких можна було б встановити факт належності їй певного платіжного засобу, користування нею банківською карткою. Наявна у справі роздруківка Liqpay не є належним та достатнім доказом на підтвердження переказу відповідачці кредитних коштів. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки процентів у розмірі 10 275,23 грн, оскільки позивачем надано лише роздруківку, де відображено суму основного боргу, проценти та комісію, при цьому детального розрахунку заборгованості за нарахованими процентами матеріали справи не містять, що позбавляє можливості перевірити законність їх нарахувань у заявленому розмірі. Умовами договору передбачено сплату комісії в розмірі 20 % від суми кредиту, що становить 2200,00 грн, нараховується кредитором та обліковується у день видачі кредиту та пов`язана з наданням кредиту. ТОВ «Споживчий центр» фактично встановлює сплату комісії, не зазначивши за які саме послуги ця комісія сплачується позичальником; жодних доказів вчинення будь-яких дій, за які позикодавцем нараховувалася комісія позивачем не надано. Отже, умова договору про нарахування позивачем разової комісії при видачі кредиту є нікчемною, а відтак кошти в розмірі 2200,00 грн (які позивачка внесла на погашення заборгованості) слід зарахувати в рахунок погашення заборгованості за процентами, у зв`язку з чим сума заборгованості зі сплати процентів складатиме 8075,23 грн. Крім того, кредитним договором передбачено стягнення з відповідачки заборгованості за неустойкою. Однак стягнення неустойки в розмірі 5500,00 грн за кредитним договором у період дії воєнного стану не відповідає вимогам чинного законодавства, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

У відповіді на відзив представник ТОВ «Споживчий центр» Ларіонов К. О. просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Зазначив, що відповідачкою та її представником не надано жодного належного доказу, який би стосувався предмета доказування на підтвердження не укладення та не виконання умов кредитного договору. Кредитний договір № 14.08.2024-100001355 від 14.08.2024 укладено з відповідачкою в електронній формі відповідно до норм чинного законодавства. Указаний кредитний договір підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора, який надіслано на її номер мобільного телефону. Указані обставини відповідачкою не спростовані належними та допустимими доказами. Комісію нараховано відповідачці за перерахування кредитодавцем коштів з використанням сервісу інтернет-еквайрингу. Щодо стягнення з відповідачки неустойки, то Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», зокрема, за договорами, укладеними з 24.01.2024, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобо`язання. Кредитний договір укладено з відповідачкою 14.08.2024, тобто після набрання чинності вищевказаного Закону України, а тому вимога позивача про стягнення неустойки є правомірною, оскільки нормами ЦК України врегульовано загальне питання про звільнення від сплати неустойки, у той час, як Закон України «Про споживче кредитування» є спеціальною нормою, яка регулює питання щодо загальних правових та організаційних засад споживчого кредитування.

У судове засіданні учасники справи не з`явилися.

Представник позивача Ларіонов К. О. у відповіді на відзив просив розглянути справу без його участі.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки адвокат Мартинюк М. Р. просила розглянути справу без її та відповідачки участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків.

Судом установлено, що 14.08.2024 відповідачка отримала від позивача пропозицію на укладення кредитного договору (оферту) та підписала заявку, що є невід`ємною частиною оферти, відповідно до умов якої позичальнику надається кредит у розмірі 11 000,00 грн строком на 140 днів з дня його надання; дата повернення (виплати) кредиту 31.12.2024; процентна ставка фіксована незмінна та становить 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом усього строку, на який надається кредит. За кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання нараховується неустойка в розмірі 110,00 грн.

У п. 8 заявки передбачено умови щодо сплати позичальником комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 20 % від суми кредиту. Так, позичальник має сплатити комісію, пов`язану з наданням кредиту, в розмірі 2200,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у процентному значенні та нараховується кредитором у день видачі кредиту.

Згідно з п. 4.1 пропозиції про укладення кредитного договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 5168-74XX-XXXX-1029.

Відповідно до п. 3.2 пропозиції про укладення кредитного договору кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), заявка, відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), інформаційне повідомлення позичальника - підписані ОСОБА_1 з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е619 (а. с. 10-15).

Згідно з довідкою-розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 14.08.2024-100001355 від 14.08.2024 заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором складає 26 260,17 грн, з яких: 10 484,94 грн за тілом кредиту, 10 275,23 грн за процентами; 5500,00 грн за неустойкою (а. с. 7 зворот).

ТОВ «Споживчий центр» надало позичальнику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн, що підтверджується довідкою ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 02.05.2025 за вих. № 12-0205 (а. с. 8).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично - у вигляді окремого документа. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних відомостей особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За положеннями п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання, обслуговування кредиту.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Тобто, ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за цим договором.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

За положеннями ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

Надані позивачем на обґрунтування своїх вимог докази суд вважає належними та допустимими і такими, що підтверджують укладення відповідачкою вищевказаного кредитного договору, який не оспорений відповідачкою у встановленому законом порядку та згідно з презумпцією правомірності договору є правомірним (дійсним) станом на час розгляду справи в суді.

Матеріалами справи підтверджується, що 14.08.2024 між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено кредитний договір № 14.08.2024-100001355 в електронній формі. Зокрема, вказаний договір підписано ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора Е619, про що міститься відповідна відмітка.

Указаний кредитний договір є дійсним, у судовому порядку не оскаржувався. Підписуючи кредитний договір № 14.08.2024-100001355 від 14.08.2024, відповідачка погодилася з умовами кредитування, у тому числі на розмір процентів за користування кредитними коштами та сумою комісії, пов`язаної з наданням кредиту, та неустойки, а тому доводи її представника про незаконність нарахування комісії та неустойки безпідставні.

Зокрема, необґрунтованими є доводи представника відповідачки про незаконність нарахування комісії, оскільки, як убачається з кредитного договору, комісія у розмірі 2200,00 грн нарахована за надання кредиту, що в силу положень Закону України «Про споживче кредитування» є правомірним.

Щодо доводів представника відповідачки про неправомірність нарахування неустойки за невиконання/неналежне виконання зобов`язання в сумі 5500,00 грн слід зазначити таке.

Відповідно до п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України в період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Пункт 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції, що діяла до 24.12.2023) передбачав звільнення споживача від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період дії воєнного стану.

У свою чергу Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», який набрав чинності 24 грудня 2023 року, внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування». Зокрема, Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» були викладені в новій редакції.

Нова редакція пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» (чинна з 24.12.2023) встановлює, що споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за прострочення виконання зобов`язань лише за договорами про споживчий кредит, укладеними до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг».

Датою набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» є 24 грудня 2023 року. Відповідно 30-й день включно з дня набрання чинності цим Законом припадає на 23 січня 2024 року.

Судом установлено, що кредитний договір між ОСОБА_1 та ТОВ «Споживчий центр» укладено 14.08.2024.

Отже, оскільки кредитний договір укладено після 23 січня 2024 року, тобто, пізніше 30-го дня з дня набрання чинності Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», то до відповідачки не застосовуються положення пункту 6 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» щодо звільнення від відповідальності за прострочення виконання зобов`язань за договорами про споживчий кредит.

При цьому положення п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України мають загальний характер та стосуються всіх категорій грошових зобов`язань, незалежно від їх природи. Водночас, у цій справі йдеться саме про правовідносини, що виникли з договору про споживчий кредит, тобто, такі правовідносини підпадають під спеціальне правове регулювання, яке міститься у Законі України «Про споживче кредитування».

Відповідно до загальновизнаного принципу lex specialis derogat legi generali (спеціальний закон скасовує дію загального), у випадку конкуренції між загальною нормою ЦК України та спеціальними положеннями галузевого закону перевага надається саме спеціальній нормі. Закон України «Про споживче кредитування» у чинній редакції містить чітке застереження щодо строків дії звільнення споживача від відповідальності, а саме, що такі пільги застосовуються виключно до договорів, укладених до 23 січня 2024 року включно.

Відтак, застосування загальної норми п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України до договору, який укладено після 23 січня 2024 року, є юридично необґрунтованим, суперечить нормам спеціального законодавства.

Відповідачкою та її представником викладені у відзиві обставини не підтверджено належними та допустимими доказами, зокрема, не надано платіжних документів, або їх копій, що могли б спростувати розрахунок боргу, наданий позивачем.

Надані позивачем докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для виникнення кредитних правовідносин та існування заборгованості у відповідачки перед позивачем за кредитним договором № 14.08.2024-100001355 від 14.08.2024.

Представник відповідачки, заперечуючи проти надходження кредитних коштів на її банківську картку, всупереч вимогам ст. 12, 81 ЦПК України не надав належних письмових доказів на підтвердження відсутності у відповідачки банківської картки з номером 5168-74XX-XXXX-1029 або неперерахування на цю картку/відповідний банківський рахунок у вищевказану дату суми за кредитом, хоча не був позбавлений можливості надати суду відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх заперечень, якою безпосередньо володіє ОСОБА_1 .

При цьому суд ураховує, що ТОВ «Споживчий центр» не є банківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно із Законом України «Про банки та банківську діяльність». Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), про що безпосередньо зазначено в кредитному договорі.

З урахуванням викладеного, унаслідок невиконання відповідачкою взятих за кредитним договором зобов`язань утворилася заборгованість у вказаному позивачем розмірі, яка не спростована відповідачкою та її представником, і така заборгованість підлягає стягненню з неї на користь позивача.

За таких обставин, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 81, 89, 141, 223, 263 - 265, 272 - 274 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (; вул. Саксаганського, 133 А, м. Київ) заборгованість у загальному розмірі 26 260 (двадцять шість тисяч двісті шістдесят) гривень 17 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (; вул. Саксаганського, 133 А, м. Київ) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І. М. Шевченко