Провадження № 2/761/458/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Тихій П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

ВСТАНОВИВ:

26.08.2021 р. ТОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , малолітнього ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21.02.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ТОВ «Кей-Колект», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті у сумі 45000,00 дол. США, а останній зобов`язався повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування ним у сумі, строки та умовах, що передбачені вказаним договором. З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором, 21.02.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 77743, згідно з умовами якого іпотекодавці передали банку в іпотеку нерухоме майно, саме квартиру АДРЕСА_1 . Посилаючись на те, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, позивач як правонаступник банку, вважає, що у даному випадку наявні підстави для задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою від 24.09.2021 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалами від 14.06.2023 р. та від 21.09.2023 р. задоволені клопотання представника позивача про витребування доказів.

Ухвалою від 16.11.2023 р. закрито провадження у справі в частині вимог до відповідача ОСОБА_3 та залучено до участі у справі ОСОБА_1 як правонаступника відповідача ОСОБА_3 щодо заявлених до нього вимог.

Ухвалою від 29.02.2024 р. задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про витребування доказів.

Ухвалою від 29.01.2025 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та інших її заявах по суті справи.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, просила відмовити у їх задоволенні з підстав викладених в її заявах по суті справи.

Представник третьої особи до суду не з`явилась, просила суд розглянути справу за її відсутності, при цьому в своїх письмових поясненнях підтримала позицію сторони відповідача, вважаючи, що позов задоволенню не підлягає.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справ, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 21.02.2008 р. між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0.

Відповідно до умов вказаного кредитного договору та додаткових угод до нього, банк зобов`язався надати відповідачу кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 45000,00 дол. США зі сплатою 13,9 % річних зі строком повернення не пізніше 23.02.2015 р., а відповідач ОСОБА_1 зобов`язувалась в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повернути кредитні кошти (кредит), сплатити проценти за користування кредитом (грошовими коштами) та платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та додатком № 1 до нього - «Графіком погашення кредиту».

30.01.2009 р. додатковою угодою № 1 до кредитного договору № 0 від 21.02.2008 р. встановлено строк повернення кредиту не пізніше 21.02.2025 р. шляхом щомісячної сплати платежів у розмірі 530,00 дол. США.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином у повному обсязі.

З метою забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 зобов`язання за кредитним договором, 21.02.2008 р. між АКІБ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки № 77743.

Відповідно до умов іпотечного договору, іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1 . Іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором.

Під час судового розгляду справи, відповідач ОСОБА_3 помер, єдиним спадкоємцем щодо його майна, який прийняв спадщину є відповідач ОСОБА_1

12.12.2011 р. між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «Кей-Колект» було укладено договір факторингу № 1 та договір відступлення прав вимоги за договорами іпотеки, відповідно до умов яких ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк» за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.02.2008 р. та відповідно за іпотечним договором № 77743 від 21.02.2008 р.

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з договором про надання споживчого кредиту № 0 від 21.02.2008 р. строк дії договору встановлюється з дня укладення і до повного погашення суми кредиту, сплати нарахованих процентів та/або пені, у разі її нарахування.

На даний час зобов`язання за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 належним чином не виконуються.

Відповідно до заявлених позовних вимог, станом на 20.05.2021 р. заборгованість відповідача за кредитним договором № 0 від 21.02.2008 р. складає 57950,20 дол. США., з яких заборгованість по кредиту 40607,04 дол. США, заборгованість по відсотках 17343,16 дол. США, що на дату розрахунку еквівалентно 1588797,44 грн (заборгованість за кредитом - 1113306,97 грн., заборгованість по відсотках - 475490,48 грн).

Станом на час звернення позивача з даним позовом до суду та на час розгляду справи судом, зазначена заборгованість відповідачем ОСОБА_1 не сплачена, у зв`язку з чим позивач вирішив скористатись своїм правом іпотекодержателя щодо звернення стягнення боргу на іпотечне майно шляхом його реалізації, та виселення відповідачів з цієї квартири, що передана в іпотеку.

Відповідно до положень ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Статтею 576 ЦК України предметом застави може бути будь-яке майно (зокрема річ, цінні папери, майнові права), що може бути відчужене заставодавцем і на яке може бути звернене стягнення.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом, який регулює відносини у сфері застави нерухомого майна - іпотеки.

Статтею 3 Закону України «Про іпотеку» (в редакції на дату укладення іпотечного договору) визначено, що іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

У відповідності до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов`язання iпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог iпотекодержателя. Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право iпотекодержателя на продаж предмета іпотека будь-якій особі - покупцеві на підставі рішення суду.

Частиною 1 статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

При цьому, відповідно до правових позицій висловлених Верховним Судом у постанові від 11.06.2021 р. у справі № 488/2619/17, нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є ст. 109 ЖК України, в частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до ч.2 ст. 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення.

Особам, яких виселяють із житлового будинку (житлового приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому згідно з частиною 2 статті 109 ЖК України постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного житлового приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 10.10.2019 р. у справі № 295/4514/16-ц, від 30.10.2019 р. у справі № 640/14765/15-ц, від 20.11.2019 р. у справі № 522/19899/14-ц.

У частині 4 статті 263 ЦПК України зазначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Крім того, пунктом 5-2 Прикінцевих положень Закону України «Про іпотеку» передбачено, що, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону.

За таких обставин, беручи до уваги, що позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру, яка була придбана не за кредитні кошти, а належала іпотекодавцям до отримання кредиту одним з них, крім того ставиться вимога про виселення відповідачів без надання їм іншого житлового приміщення, суд з врахуванням перелічених законодавчих вимог, якими зупиняються положення Закону України «Про іпотеку» щодо звернення стягнення на житло, яке перебуває в іпотеці, а також позиції Верховного Суду щодо заборони виселення осіб з житла, переданого в іпотеку, але придбаного не за кредитні кошти, повернення яких було забезпечене цим житлом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» в задоволенні позову до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 , законним представником якого є ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя: