Провадження № 22-ц/812/1321/25 Суддя першої інстанції Микульшина Г.А.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

30 вересня 2025 року м. Миколаїв Справа № 489/849/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Коростієнко Н.С.,

за участі представниці позивачки - ОСОБА_1 ,

представниці відповідача Ліщук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2025 року, повне судове рішення складено 20 травня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Микульшиної Г.А., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

07 лютого 2025 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_5 стягнуто аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

На думку позивачки, станом на день звернення до суду з даним позовом розмір аліментів 1 500,00 грн на місяць на дитину є недостатнім, оскільки з часу ухвалення рішення витрати на утримання сина значно зросли.

Позивачка офіційно працює та отримує заробітну плату в розмірі 8 000,00 грн щомісячно, чого недостатньо для повноцінного утримання дитини.

Матеріальний стан відповідача змінився, він офіційно працевлаштований у Публічне акціонерне товариство «Індустріальні та дистрибуційні системи», має стабільний дохід, інших дітей окрім сина ОСОБА_5 не має.

Син має діагноз правобічний скаліоз І ступеня, в зв`язку з чим позивачка одноосібно несе витрати на його лікування та реабілітацію. Крім того, син сторін додатково займається з вчителями з української мови та математики, витрати на оплату навчання несе ОСОБА_3 . Також ОСОБА_5 займається на курсах англійської мови, навчання платне. Для організації навчального процесу дитини позивачка самостійно забезпечує його технічними засобами.

Окрім цього, позивачка несе значні витрати на придбання збалансованого харчування для дитини-підлітка, оплату комунальних послуг, тощо.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила суд змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача на її користь, визначений рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року з твердої грошової суми в розмірі 1 500,0 грн на частку від заробітку (доходу) в розмірі частки від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення сином повноліття, з дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2025 року позов задоволено.

Змінено спосіб стягнення аліментів, які були стягнуті з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 за рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2017 року по цивільній справі № 488/1816/17 (провадження № 2/488/1293/17).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили до повноліття дитини.

Відкликано виконавчий лист, виданий Корабельним районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 488/1816/17 (провадження № 2/488/1293/17) від 29 вересня 2017 року, після набрання даним рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211.20 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що з огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази суд виходить з інтересів та потреб дитини, враховує, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і неповнолітньої дитини, отримує заробітну плату, інших утриманців не має. Суд врахував, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру.

Не погодившись з рішення суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачка не довела факту погіршення її матеріального стану. Навпаки довідкою про заробітну плату підтверджується, що матеріальний стан позивачки покращився.

Судом не прийнято до уваги, що твердження позивачки відносно погіршення її матеріального стану жодним доказом не підтверджено.

Матеріальний стан відповідача також не покращився.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги надані відповідачем аргументи та пояснення, докази з приводу зазначеного позивачкою у позові обґрунтування її вимог, не проаналізував та не дав належної оцінки тому факту, що відповідач наразі добровільно сплачує аліменти у розмірі 2 000 грн.

Позивачка в своєму позові зазначала витрати на дитину, які не входять до складу аліментів, а є додатковими витратами.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначала, що заперечує проти доводів, зазначених у апеляційній скарзі, вважає їх безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи та надав їм вірну оцінку, врахував інтереси дитини, а також те, що відповідач працездатного віку, має стабільний дохід, не має інвалідності, інших дітей, аліментів нікому не сплачує та зобов`язаний утримувати свого неповнолітнього сина у розмірі, необхідному та достатньому для забезпечення його гармонійного розвитку. Просила в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представниць сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 грудня 2011 року. Згідно рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2017 року по справі № 488/1815/17 шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 12).

Від спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва 18 вересня 2017 року по справі № 488/1816/17, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн щомісячно, починаючи з 16 травня 2017 року і до повноліття дитини (а.с. 13-14).

Згідно з постановою державного виконавця Інгульського відділу державної виконавчої служби м. Миколаєва Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 05 жовтня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54835667 з примусового виконання виконавчого листа № 488/1816/17, виданого Корабельним районним судом м. Миколаєва про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 (а.с. 18).

У відповідності до розрахунку Інгульського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУМЮ (м. Одеса) станом на 01 лютого 2025 року заборгованість по аліментам у ОСОБА_2 відсутня (а.с. 15-17).

Відповідно до довідок форми ОК-5, ОК-7, а також довідки ФГ «Сербулови», ОСОБА_3 працює у вказаному фермерському господарстві на посаді агронома, її заробітна плата за період з червня 2024 року по грудень 2024 року становить 8 000,00 грн щомісячно (а.с. 19-23).

Згідно консультативного висновку від 31 січня 2025 року ОСОБА_7 , 2014 року народження, пройшов консультацію невролога у Центрі доктора Бубновського (ТОВ «Центр хребетно-суглобової реабілітації») 4 січня 2025 року, встановлено діагноз: правобічний скаліоз І ступеня; плоскостопість. На підставі діагнозу проходив реабілітаційне лікування в центрі (а.с. 26). Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг від 29 січня 2025 року ОСОБА_4 ТОВ «Центр хребетно-суглобової реабілітації» було надано наступні послуги: консультація лікаря 400,00 грн, курс реабілітації № 12 3 500,00 грн, два курсу масажу № 21 11 600,00 грн. (а.с. 27-29).

У відповідності до угоди від 31 серпня 2024 року, укладеної між курсами іноземних мов «Магістр» в особі ПП ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , яка є законним представником дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 навчається на курсах іноземних мов з 01 вересня 2024 року; батьки вносять плату за навчання дитини (а.с. 34-35, 36). На підтвердження оплати вказаних послуг позивачкою до матеріалів справи долучено копії квитанцій, які не містять найменування отримувача (окрім одної) (а.с. 37-43).

Також в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказала на те, що придбала для дистанційного навчання сина ОСОБА_5 планшетний ПК Samsung, вартість якого 11 999,90 грн. (а.с. 44, 46).

Згідно відповіді Головного управління Державної податкової служби у Миколаївській області від 06 травня 2025 року, отриманої на запит суду, дохід ОСОБА_2 за період, зокрема, з жовтня 2024 року по березень 2025 року становить: жовтень 2024 року 67 841,42 грн, листопад 2024 року 61 204,47 грн, грудень 2024 року 69 477,22 грн, січень 2025 року 87 681,27 грн, лютий 2025 року 539,29 грн, 76 837,08 грн, березень 2025 року 87 747,70 грн, 2 760,00 грн.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія зауважує наступне.

Частина 2 статті 51 Конституції України визначає обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Цей же обов`язок закріплено в статті 180 СК України, за якою на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України).

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

За положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема статті 182, 183, 184 СК України, саме про таке застосування цих норм сімейного права визначається у постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено судом у судовому порядку з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_9 на сина ОСОБА_5 , було стягнуто аліменти в розмірі 1 500 грн щомісячно, починаючи з 16 травня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись у лютому 2025 року з позовом про зміну способу стягнення аліментів, позивачка посилалась на те, що в умовах збільшення рівня цін, а відтак збільшення витрат на утримання дитини встановлений розмір аліментів ставить дитину у скритне матеріальне становище, проте як у відповідача покращився матеріальний стан, а саме він офіційно працевлаштувався у ПАТ «Індустріальні та дистрибуційні системи» та його дохід, а саме заробітна плата є стабільною.

З огляду на встановлені обставини та надані сторонами докази апеляційний суд вважає, що при вирішенні цього спору суд першої інстанції правильно врахував усі істотні обставини, що могли вплинути на визначення розміру аліментів та спосіб їх стягнення, а також обґрунтовано виходив з інтересів та потреб дитини.

Так, судом першої інстанції враховано, що відповідач є працездатною, фізично здоровою особою, що здатна забезпечувати належний рівень утримання, як себе, так і малолітньої дитини, іншій утриманців не має.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка не довела факту погіршення її матеріального стану та поліпшення матеріального стану відповідача, а отже не довела необхідність збільшення аліментів на дитину є неприйнятними з огляду на таке.

Обставини, що з віком потреби дітей зростають, що, в свою чергу, тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає син, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування.

Також апеляційний суд зазначає, що змінилися потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру.

Відповідач, не погоджуючись з доводами позову, як при розгляді справи судом першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, не надав відповідних переконливих доказів які б спростовували ці доводи, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі, на те що він добровільно надає грошові кошти на дитину в більшому розмірі ніж визначено за рішення суду, не можуть бути підставою для відмови у зміні способу стягнення аліментів, оскільки утримання дитини це обов`язок батьків.

Також не заслуговують на увагу аргументи скарги про те, що суд безпідставно не приймає до уваги заперечення відповідача щодо того, що він згоден сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000,00 грн, оскільки право визначення способу стягнення аліментів відноситься до визначених діючим законодавством прав стягувача, а тому саме позивачці, як стягувачці аліментів, належить право зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку доходів боржника.

Щодо тверджень апеляційної скарги про зазначення позивачкою в позові витрати на дитину, які не входять до складу аліментів, а є додатковими витратами, то треба зазначити, що суд в оскаржуваному рішення дійшов правильного висновку про не врахування доводів позову щодо витрат, пов`язаних з його навчанням та лікуванням, оскільки такі витрати є додатковими та підлягають розгляду в порядку положень статті 185 СК України.

З огляду на зазначене, враховуючи вимоги статей 182, 184 СК України, встановлений законодавством прожитковий мінімум на дитину відповідного віку, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів у справі та висновків суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд, а тому відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 20 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повне судове рішення складено 02 жовтня 2025 року