РІШЕННЯ

іменем України

24.09.2025

Справа № 331/4800/25

Провадження № 2/331/2930/2025

Олександрівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Фісун Н.В.,за участю секретаря Коростельової К.Ю., розглянувши на підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача адвокат Кузьмінов Д.В. звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 15.11.1991 року на підставі ордеру виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів № 5976, виданого наймачу ОСОБА_3 , сім`я наймача у складі 3 осіб вселилася до квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

На час вселення до складу сім`ї наймача входили: син - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_5 .

21.08.1998 року ОСОБА_4 уклав шлюб з ОСОБА_1 , після чого дружина почала проживати однією сім`єю з чоловіком за місцем його реєстрації.

15.08.2002 року місце проживання ОСОБА_1 було зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народилася донька ОСОБА_2 , яка також була зареєстрована за вказаною адресою.

13.08.2014 року на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району № 251р у зв`язку зі зняттям з реєстрації ОСОБА_4 квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_1 .

Наразі, у вказаній квартирі зареєстровані тільки позивач як квартиронаймач та її дочка ОСОБА_2 - відповідач у справі.

Разом з тим, у березні 2022 року ОСОБА_2 виїхала на постійне проживання за межі України і наразі проживає у місті Лідс Великобританія, у зв`язку з чим з цього часу жодного разу в Україну не поверталась, у помешканні за місцем реєстрації фактично не проживає, власних речей не має.

За усним зверненням до відповідача про необхідність знятися з місця реєстрації відповідач відповіла неможливістю цього здійснити через небажання повертатися до України.

Реєстрація відповідача за спірною адресою створює для позивача перешкоди у здійсненні права на отримання соціальних виплат та перешкоди у користуванні власністю.

Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 22.08.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Роз`яснено відповідачеві право надіслати до суду у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому ухвали про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву, позивачеві право надати відповідь на відзив та додані до нього докази у строк 5 днів з дня отримання відзиву на позов, відповідачеві право надати заперечення на відповідь на відзив та додані до нього докази у строк 5 днів з дня отримання відповіді на відзив.

Відзив до суду не надходив. Від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовних вимог.

04.09.2025 року від третьої особи надано до суду письмове пояснення, де зазначено, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району позовну заяву не визнає, оскільки позивачкою не надано доказів, що підтверджується відсутність відповідачки у житлі, доказів, що відповідачка не має наміру повертатися до спірного приміщення.

У судовому засіданні представника позивача, адвокат Кузьмінов Д.В., на задоволенні позову наполягав.

Відповідач, ОСОБА_2 , у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує щодо зняття її з реєстраційного обліку .

Представник третьої особи, Наливайко І.М., у судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщеннямпоклалася на розсуд суду.

Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Оскільки відповідач позов визнала та подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні.

Суд, заслухавши учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема у статті 1 Першого протоколу до неї (1952 року) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном.

Відповідно до положень ст. 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Відповідно до частин першої та другої статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Судом встановлено, що 15.11.1991 року на підставі ордеру виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів № 5976, виданого наймачу ОСОБА_3 , сім`я наймача у складі 3 осіб вселилася до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . На час вселення до складу сім`ї наймача входили: син - ОСОБА_4 та дочка - ОСОБА_5 .

ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 06.04.1999 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.03.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано.

13.08.2014 року на підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Жовтневому району № 251р у зв`язку зі зняттям з реєстрації ОСОБА_4 квартиронаймачем за адресою: АДРЕСА_1 визнано ОСОБА_1 .

Відповідно до відповіді №1692862 від 22.08.2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просила визнати відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням у зв`язку з тим, що остання за зареєстрованою адресою не проживає, перешкоджає позивачу у користуванні житловим приміщенням.

Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року у справі № 490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18) зроблено висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР та вказано, що: «збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним із способів захисту житлових прав фізичних осіб. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК Української РСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: непроживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин, що позивач не довів. Верховний Суд виходить з того, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності».

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

До суду відповідач надала заяву про визнання позову, де зазначила, що вона дійсно у березні 2022 року виїхала на постійне проживання за межі України і наразі проживає у місті Лідс Великобританія, у зв`язку з чим у помешканні за місцем реєстрації фактично не проживає та проживати наміру не має. Вказане приміщення вільне від її речей, які вона вивезла під час виїзду за кордон, реєстрація її місця проживання фактично має формальний характер.

ОСОБА_2 погоджується з доводами позивача про необхідність зняття її з реєстраційного обліку у зв`язку з припиненням права користування квартирою як члена сім`ї через відсутність за місцем реєстрації протягом тривалого часу, а саме з березня 2022 року.

Отже, той факт, що відповідач не користується житлом, є її особистим вибором.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 4 ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких обставин, суд задовольняє позов.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підставдля визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Керуючись,ст.ст.12, 76,81,82,133,141,200,206, 245,265,280-289 ЦПК, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 71, 72 ЖК Української РСР, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 30 вересня 2025 року.

Суддя Н.В. Фісун