Справа № 201/51/24
Провадження № 2/201/266/2025
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Дніпро

Соборний районний суд міста Дніпра в складі:

головуючого - судді Покопцевої Д.О.,

при секретарі Тоцькій Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

03.01.2024р. позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позову представником АТ «Кредобанк» зазначено, що 28.02.2020р. між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CL-267465.

Згідно із п. 1. кредитного договору банк зобов`язується надати у власність Позичальникові грошові кошти (надалі - кредит) на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а Позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах визначених цим Кредитним договором. Кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому Кредитному договорі. Згідно із п. 2.1. Кредитного договору, сума та валюта кредиту складає 129 389,92 грн. Відповідно до п. 2.3. Кредитного договору, строк (термін) кредитування вказано до 27.02.2026. Згідно із п. 2.4. Кредитного договору, Позичальник доручає Банкові здійснити переказ кредитних коштів на наступні цілі: 103 089, 92 грн., а інша частина коштів за Кредитним договором на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника, передбаченої у п. 2.4 Кредитного договору. Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних.

Вказує, що внаслідок невиконання відповідачкою належним чином умов договору, утворилася заборгованість перед позивачем на загальну суму 228 831,40 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту - 120 060,34 грн.; заборгованості за відсотками 108 771,06 грн.

Враховуючи вищевикладене, просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № CL-267465 від 28.02.2020р. станом на 01.12.2023р. у розмірі 228 831,40 грн., що складається з заборгованості за тілом кредиту 120 060,34 грн.; заборгованості за відсотками 108 771,06 грн. А також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору у розмірі 3432,47 грн. та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 22 883,14 грн.

07.07.2025р. представником відповідачки адвокатом Площенко Н.Ф. (діє на підставі ордеру від 22.04.2024р.) в порядку ст. 178 ЦПК України поданий відзив на позовну заяву (а.с. 171-204), в якому зазначає, що відповідачка звільнена від сплати відсотків за користування кредитними коштами, які нараховані з 20.10.2023 року, з огляду на те, що вона з 20.10.2023р. перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , який з 28.02.2022р. мобілізований та наразі проходить військову службу, а також має статус учасника бойових дій. відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам) а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.

Отже, відповідачці як дружині військовослужбовця не повинні бути нараховані штрафні санкції, пеня та проценти за користування кредитом за кредитним договором. Окремо звертає увагу суду, що вищезазначені пільги розповсюджуються на відповідачку не з 18.05.2024р. (дата набрання чинності змін до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»), а саме з дати укладення шлюбу з військовослужбовцем з 20.10.2023р., оскільки законодавець чітко передбачив ретроактивну дію ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». Таким чином, з урахуванням положень ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з урахуванням сплат заборгованості Відповідачкою, що підтверджується і розрахунком заборгованості самого позивача загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить 214 259,90 грн. (110730,76 грн. (тіло) + 103 529,14 грн. (відсотки)). Також зауважує, що банком неспівмірно нараховані відповідачці відсотки в сумі 108 771,06 грн., оскільки розмір відсотків дорівнює майже тілу кредиту, який становить 129 389, 92 грн.

Щодо заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 22 883,14 грн. вважає їх не співмірними, оскільки дана сума не відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру.

На підставі викладеного, просить суд позовні вимоги АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 , стягнувши з останньої розмір заборгованості в сумі 123 792,04 грн.; стягнути з АТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_3 судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. Докази розміру остаточно понесених витрат на правничу допомогу будуть надані відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, тобто протягом 5 днів після ухвалення рішення судом.

16.07.2025р. представником позивача АТ «Кредобанк» адвокатом Павленко С.В. (діє на підставі довіреності № 13789 від 13.12.2024р.) у порядку ст. 179 ЦПК України подана відповідь на відзив (а.с. 215-229), в який представник заперечує щодо позиції представник відповідачки обґрунтовуючи це тим, що представник відповідачки помилково визначила правовий статус відповідачки та неправильно застосувала положення ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», оскільки редакція даної норми закону набрала чинності 18.05.2024р., про що не заперечується відповідачкою. Відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Частиною 1 статті 58 Конституції України, передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з актуальною практикою, викладеною у Рішенні Конституційного суду від 12.07.2019 р. по справі № 3-243/2018 (3254/18, 4772/18, 6232/18, 6820/18, 2945/19, 1821/19), (речення друге абзацу сьомого пункту 4 мотивувальної частини), Конституційний Суд України вважає, що за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. У даному випадку правовідносини почали існувати з клієнтом банку відповідачкою з 28.02.2020р. при укладенні договору та після 18.05.2024р. (набуття чинності редакції Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»). Додатково, жодним нормативно-правовим актом не вказано, що списання процентів за кредитним договором дружини військовослужбовця розпочинається з моменту укладання шлюбу з останнім. Також зауважує, що протягом розгляду позовної заяви у суді до ОСОБА_1 та з моменту відкриття провадження по справі Соборним районним судом міста Дніпра жодних дій від ОСОБА_4 не вчинялися. Щодо несправедливості та неспівмірності нарахованих позивачем відсотків за користування кредитом вказує, що перед укладенням Кредитного договору відповідачка отримала примірник Паспорта кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит). Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що отримала всі пояснення, необхідні для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до її потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для неї, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором. На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталася до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилася із всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що вважає несправедливими. Також зазначає, між ОСОБА_1 та АТ «Кредобанк» були укладені Додаткові договори від 28.04.2020р., від 06.07.2020р. від 24.09.2020р., від 05.04.2021р., від 15.08.2022р. до Кредитного договору № CL-267465, якими були неодноразово змінені графіки заборгованості з метою зменшення кредитного навантаження на відповідачку. У кожному Додатку до Кредитного договору, ОСОБА_1 надала свою згоду на укладення усіх вищезазначених додаткових договорів та зобов`язалася неухильно дотримуватися нових Графіків платежів. Під час укладення зазначених Додаткових договорів жодних заперечень щодо суми платежів, розміру процентів ОСОБА_1 не виказувала. Проте, у відзиві на позовну заяві зазначає про несправедливість нарахування відсотків, що суперечить принципу добросовісності як сторони кредитного договору, що є основоположним принципом цивільних правовідносин.

На підставі викладеного, просить задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

21.07.2025р. в порядку ст. 180 ЦПК України представником відповідачки адвокатом Площенко Н.Ф. подані заперечення на відповідь на відзив (а.с. 230-241).

Представник позивача адвокат Павленко С.В. надав заяву про розгляд справи без його участі, просив ухвалити рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представником відповідачки адвокатом Площенко Н.Ф. подана заява про розгляд справи за її відсутності та відсутності відповідачки.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників сторін. Наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті без відкладення розгляду справи. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 28.02.2020р. між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №СL-267465, відповідно до умов якого відповідачці надано кредит в сумі 129 389, 92 грн. (на поточні потреби в сумі 103 089, 92 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «А-Банк» в сумі 26 300 грн., з кінцевим терміном погашення заборгованості 27.02.2025р. (а.с. 16-17, 145-147).

Відповідно до п. 3.3. кредитного договору банк вправі відмовити у виплаті позичальнику кредиту або його частини та/або припинити кредитування позичальника у випадку: 3.3.1. передбаченому п. 4.11. кредитного договору; 3.3.2. прострочення сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту) щонайменше на один календарний місяць; 3.3.3. настання будь-якої з наступних обставин: надання для здійснення платежів документів, що не відповідають вимогам законодавства України та встановленим в банку правилам; представлення позичальником у банк для отримання кредиту документів/інформації, що виявились недостовірними; невиконання позичальником зобов`язань, передбачених кредитним договором. У випадку прийняття банком рішення про відмову від виплати позичальнику кредиту, банк письмово повідомляє про це позичальника на його письмову вимогу.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки у розмірі 35% річних.

Загальні витрати позичальника по кредиту за цим кредитним договором становлять 148 643, 95 (п.4.4. кредитного договору).

Орієнтовна реальна річна процентна ставка 41,19% (п.4.5. кредитного договору).

Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника становить 278 033, 87 грн. (п.4.6. кредитного договору).

За несвоєчасне виконання (прострочення) грошових зобов`язань за цим кредитним договором позичальник відшкодовує банку заподіяні збитки в повному обсязі та сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період прострочення, розрахованої від суми кожного несвоєчасного невиконання грошового зобов`язання позичальника, за кожний день прострочення від дати виникнення простроченої до дати, що передує даті погашення заборгованості позичальника (п. 7.1. кредитного договору).

Також, відповідачкою був підписаний графік платежів та розрахунок сукупної вартості кредиту до вказаного кредитного договору (а.с. 18).

28.02.2020р. між сторонами було підписано паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит (стандартизована форма)), в якому містяться інформація та контактні дані кредитодавця, основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача, інформація щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту та інші умови кредитування аналогічні умовам, погодженим сторонами у вищевказаному кредитному договорі (а.с. 19-20).

Додатковими договорами, укладеними між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 до кредитного договору № СL-267465 від 28.02.2020р.: № 1 від 06.07.2020р., № 1 від 24.09.2020р., № 1 від 05.04.2021р. та № 1 від 15.08.2022р. сторони погодили змінити порядок погашення позичальником заборгованості за кредитним договором шляхом підписання нового Графіку платежів, якого позичальник зобов`язується неухильно дотримуватися (а.с. 148-149, 150-151, 152-153, 154-155, 156-157). Також, даними додатковими договорами, між сторонами погоджений новий термін повернення кредиту до 27.02.2026р.

28.02.2020р. відповідачка отримала кредит від АТ «Кредобанк» за договором № СL-267465 від 28.02.2020р. у загальному розмірі 129 389,92 грн., що підтверджується меморіальними ордерами № 11780723 та № 11780752 від 28.02.2020р. (а.с. 11, 12).

Таким чином, з усіма істотними умовами кредитування відповідачка була ознайомлена, що підтверджується її підписом у кредитному договорі № СL-267465 від 28.02.2020р., в якому закріплено, зокрема строк кредитування, процента ставка за користування кредитними коштами, порядок повернення кредиту, відповідальність сторін тощо.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № СL-267465 від 28.02.2020р., заборгованість ОСОБА_1 станом на 01.12.2023р. становить 228 831, 40 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом становить 120 060, 34 грн. та сума заборгованості за відсотками становить 108 771, 06 грн. (а.с. 9-10).

Як вбачається з виписки по особовим рахункам ОСОБА_1 , з 28.02.2020р. по ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачка отримала кредитні кошти на загальну суму 129 389, 92 грн., активно користувалась ними, вносила кошти для його погашення (а.с. 134-144).

03.11.2023р. АТ «Кредобанк» направило на адресу реєстрації відповідачці досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань та погашення простроченої заборгованості (а.с. 25).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

За змістом частин першої та другої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Положеннями статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Таким спеціальним законом є Закон України «Про споживче кредитування», який набрав чинності станом на час укладення договору від 28.02.2020р. між сторонами, і який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Таким чином, під час розгляду справи судом встановлено, що у поданому відзиві відповідачкою не заперечується факт укладання кредитного договору з АТ «Кредобанк» та отримання грошових коштів у розмірі 129 389, 92 грн., що підтверджується зокрема випискою по особовому рахунку, з якої вбачається, що останньою вносились грошові кошти на погашення цього кредиту у зв`язку з чим, станом на 01.12.2023р. утворилась заборгованість за тілом кредиту у розмірі 120 060, 34 грн., яка на день розгляду справи не погашена.

З огляду на викладене, суд вважає, що в цій частині вимог слід задовольнити позов та стягнути з відповідачки суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 120 060, 34 грн.

Щодо стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками, слід зазначити наступне.

У поданому відзиві, відповідачка вважає, що оскільки вона з 20.10.2023р. перебуває у шлюбі з військовослужбовцем, то підлягає саме цього періоду звільненню від сплати нарахованих банком відсотків на підставі ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Слід зазначити, що згідно чинної редакції частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України від 20.12.1991р. №2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі Закон №2011-ХІІ), згідно якої військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Разом із тим, ці положення внесені до Закону №2011-ХІІ згідно із Законом України від 11.04.2024р. №3633-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку», який набрав чинності 18.05.2024р.

На час виникнення спірних правовідносин, частина п`ятнадцята статті 14 Закону №2011-ХІІ була викладена в такій редакції: «Військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.».

Тобто на момент укладення сторонами кредитного договору та строку його дії дружини (чоловіки) військовослужбовців, які призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, та військовослужбовці під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, не звільнялися від сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини 1 статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Це означає, що за загальним правилом норма права діє стосовно фактів і відносин, які виникли після набрання чинності цією нормою. Тобто, до події, факту застосовується той закон (інший нормативно-правовий акт), під час дії якого вони настали або мали місце. Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України.

Так, згідно з висновками щодо тлумачення змісту статті 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп, від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 року № 3-рп/2001, від 13 березня 2012 року № 6-рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом.

Єдиний виняток з даного правила, закріплений у частині 1 статті 58 Конституції України, складають випадки, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Конституційний Суд України також висловив позицію, згідно якої закріплення принципу незворотності дії нормативно-правового акта у часі на конституційному рівні є гарантією стабільності суспільних відносин, у тому числі відносин між державою і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього закону чи іншого нормативно-правового акта (рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп).

Відповідно до частини 2 статті 5 ЦПК України акт цивільного законодавства не має зворотної сили у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність.

Як встановлено з умов кредитного договору №СL-267465 від 28.02.2020р., проценти не є цивільною відповідальністю боржника за невиконання зобов`язань за цим договором, а є процентами за користування кредитними коштами, тому в даному випадку до цих правовідносин не може бути застосовано принцип зворотної сили закону у часі.

Крім того, конструкція частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не передбачає звільнення військовослужбовців та членів їхніх сімей від сплати відсотків за користування кредитом, а лише визначає умови, за яких такі відсотки не нараховуються. Законодавець чітко встановив, що ці умови пов`язані з певними періодами проходження військової служби. Враховуючи це, підстав для застосування принципу зворотної дії закону в часі до спірних правовідносин не вбачається.

Отже, із урахуванням вимог статті 5 ЦК України щодо дії актів цивільного законодавства в часі, чинна норма частини 15 статті 14 Закону № 2011-ХІІ не регулює спірні правовідносини сторін.

З огляду на викладене, на відповідачку не поширюються положення частини п`ятнадцятої статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у межах цієї справи, оскільки проценти за кредитом, нарахування яких відповідачка вважає неправомірним, були нараховані до набрання чинності змінами до зазначеної норми Закону.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно з ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Отже, судом встановлено, що між сторонами було укладено кредитний договір, в якому сторони дійшли згоди щодо його істотних умов (розмір та порядок надання кредиту, ціна договору, строк). Кредитодавець свої зобов`язання за договором виконав, зарахувавши відповідачу кредитні кошти в порядку і в строк, визначені договором.

Згідно з ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передатимайно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно із ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відсотками у розмірі 108 771, 06 грн., оскільки розмір нарахованих відсотків визначений саме умовами кредитного договору, які були погодженні сторонами при його укладенні, а тому відсутні підстави вважати їх несправедливими, чи непропорційними.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Судом встановлено, що представником позивача адвокатом Павленко С.С. заявлені вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі та написанням позовної заяви та супроводом представника в судових засіданнях у розмірі 22 883, 14 грн. (10% ціни позову за договором).

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем додано до позовної зокрема витяг договору про надання правової допомоги від 11.02.2019р.

Проте, у наявному в матеріалах справи витягу відсутні положення про гонорар адвоката за цим договором, тобто, витрати на професійну правничу допомогу.

Виходячи з вище наведеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідачки витрат на професійну правову допомогу у розмірі 22 883, 14 грн., оскільки позивачем не надано документів на підтвердження узгодження АТ «Кредобанк» та адвокатом Павленком С.В. розміру гонорару адвоката у відповідності до положень договору про надання правової допомоги від 11.02.2019р.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 3432, 47 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 206, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL-267465 від 28.02.2020р. у розмірі 228 831 (двісті двадцять вісім тисяч вісімсот тридцять одна) гривню 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 3432 (три тисячі чотириста тридцять дві) гривень 47 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду впродовж 30 днів.

Повний текст рішення буде складений впродовж 5 днів.

Позивач: АТ «Кредобанк», , місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя: Д.О. Покопцева