РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2025 м. Турка

Справа № 458/908/25

Провадження №2/458/387/2025

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Волинець М.З.,

за участю секретаря судового засідання Матківської Р.Р.

Сторони в справі:

позивач Товариство з обмеженою

відповідальністю «Споживчий центр»,

представник позивача Шабатин Н.А.,

відповідач ОСОБА_1 ,

представник відповідача адвокат Сторонський І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Турка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

03.09.2025 позивач Товариство з обмеженою відповідальністю /ТОВ/ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» подав до суду позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором (оферти) № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 у розмірі 15 500 (п`ятнадцять тисяч п`ятсот) грн 00 коп. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.

Обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

06.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (надалі кредитодавець)та ОСОБА_1 (надалі позичальник) укладено кредитний договір (оферти) № 06.03.2025-100001929. Відповідно до умов договору позичальнику надано кредит у розмірі 5 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про видачу коштів від 06.03.2025, строком на 140 днів. 06.03.2025 ОСОБА_1 отримав кредитні кошти у розмірі 5 000,00 грн, тобто позивач ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.Відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, порушив умови кредитного договору, в результаті чого станом на момент пред`явлення позову до суду утворилась заборгованість у розмірі 15 500,00 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача, а також судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у вигляді судового збору.

Позиція відповідача.

17.09.2025представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сторонський І.О., через систему «Електронний суд» скерував до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, в якому просив в задоволенні позову відмовити повністю.

У відзиві на позовну заяву про стягнення заборгованості представник відповідача адвокат Сторонський І.О. покликався на те, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доказ, який підтверджує заборгованість клієнта, є виписка з банківського рахунку, яка в матеріалах справи відсутня.

Вважає, що договір позики (кредитний договір) та розрахунки заборгованості, на які посилається позивач, самі по собі не є належними та допустимими доказами наявності заборгованості та її розміру за спірними договорами, оскільки будь-яких інших доказів перерахування коштів на картки чи на рахунки відповідача, підтвердження отримання ним таких коштів відповідно до укладених договорів позивачем не надано. Надані позивачем розрахунки є виключно внутрішніми документами позивача, підготовленими його працівниками, та відображають односторонню арифметичну калькуляцію позивача та не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача та не є правовою підставою для стягнення відповідних сум. Позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, а саме до позовної заяви не додано документального обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема, фінансові документи щодо перерахування кредитних коштів.

За таких підстав вважає, що відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позовних вимог повністю, незалежно від інших встановлених судом обставин.

Відповідь позивача на відзив.

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» скористався своїм правом та 23.09.2025 через систему «Електронний суд» скерував до суду відповідь на відзив, в якій зазначив, що 06.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» (надалі кредитодавець)та ОСОБА_1 (надалі позичальник) укладено кредитний договір (оферти) № 06.03.2025-100001929.

Кредитний договір № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 було укладено у електронній формі відповідно Закону України «Про електронну комерцію», що відповідно до норм чинного законодавства прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Підписуючи 06.03.2025 кредитний договір (оферти) № 06.03.2025-100001929 відповідач ОСОБА_1 підтвердив факт, що розуміє умови на яких укладається договір та підписав його одноразовим ідентифікатором E555, код з смс-повідомлення, було відправлене на його фінансовий номер . Відповідач підтвердив факт ознайомлення зі змістом кредитного договору та погодився на відповідні умови кредитування, не оскаржував кредитний договір у судовому порядку.

Також наголошував, що зазначаючи у відзиві на позовну заяву про стягнення заборгованості про відсутність доказів перерахування кредитних коштів, представник відповідача адвокат Сторонський І.О. не надав до суду виписки по рахунках відповідача ОСОБА_1 в банківських установах, у тому числі по рахунку 4441-11XX-XXXX-3998, який відповідач ОСОБА_1 зазначив в договорі, як номер особистого платіжного засобу, на спростування доказів, наданих стороною позивача. Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи факт отримання грошових коштів, не надав суду виписку з банку про наявні чи відсутні банківські рахунки, інформацію про рух коштів за спірний період по цих рахунках.

Також вказав, у разі, якщо б під час виконання платіжної операції щодо перерахування кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 , відомості про нього, як про належного отримувача кредиту не підтвердились, то операція із зарахування таких коштів взагалі б не відбулась.

Що стосується про ненадання позивачем виписки по рахунку, як первинного бухгалтерського документу, зазначив, що позивач ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. Крім того, будь-яких претензій щодо невиконання позивачем свого обов`язку по наданню коштів протягом дії договору відповідач ОСОБА_1 не заявляв.

Таким чином, позивач TOB «Споживчий центр» виконало свої зобов`язання за кредитним договором № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 в повному обсязі, надавши відповідачу кредит відповідно до умов укладеного кредитного договору.

На підтвердження укладення електронного кредитного договору від 06.03.2025 № 06.03.2025-100001929 представник позивача надав до відповіді на відзив довідку ТОВ «СМ УНІВЕРСАЛ», яка підтверджує факт надсилання одноразових ідентифікаторів на номер телефону, що передбачений у заявці договору.

Заперечення відповідача на відповідь на відзив.

30.09.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сторонський І.О., через систему «Електронний суд», скерував до суду заперечення на відповідь позивача на відзив, я яких вказав, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. У своєму заперечені посилався на п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вважає, що пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) від 06.03.2025 на укладення ОСОБА_1 договору надання позики про те, що реальна річна процентна ставка за кредитом становить 7910,03%, та інші значні розміри відсотків, що застосовувалися в акцепті оферти від 06.03.2025 - не відповідають передбаченим у п.6 ст. 3, ч.3 ст. 509, ч. 2 ст. 625, ч.ч.1,2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як відсотки від простроченої суми зобов`язання (ч. 2 ст. 625 ЦК України) спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

З огляду на викладене, представник відповідача адвокат Сторонський І.О. просив суд в задоволенні позову ТОВ «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.

Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Турківського району суду Львівської області від 04.09.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 22.09.2025 о 16:00 год. за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

17.09.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сторонський І.О., через систему «Електронний суд», скерував до суду відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості.

Ухвалою Турківського району суду Львівської області від 22.09.2025 судове засідання у справі відкладено на 30.09.2025 з метою забезпечення права позивача на подання відповіді на відзив та заперечення, відповідно до ст.199 ЦПК України.

Представник позивача ТОВ «Споживчий центр» 23.09.2025, через систему «Електронний суд», скерував відповідь на відзив, просив про розгляд справи у його відсутності.

30.09.2025 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сторонський І.О., через систему «Електронний суд», надіслав до суду заперечення на відповідь на відзив.

Інших заяв, клопотань від сторін не надходило.

У судове засідання представник позивача ТОВ «Споживчий центр» не з`явився, у позовній заяві та відповіді на відзив, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Сторонський І.О. у судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи.

Водночас, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

Фактичні обставини, які встановив суд, та зміст спірних правовідносин.

06.03.2025 між позивачем ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06.03.2025-100001929, шляхом подання відповідачем ОСОБА_1 заявки кредитного договору № 06.03.2025-100001929 (кредитної лінії) та прийняття пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) від 06.03.2025, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 06.03.2025-100001929 (кредитної лінії), які підписані позичальником за допомогою одноразового ідентифікатора (кода), отриманого в смс-повідомленні на номер телефону, вказаний позичальником при його ідентифікації на сайті.

Відповідно до п. 3.1. договору кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію(ї) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором).

Пунктом 3.2. встановлено, що кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до п. 4.1. договору кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11XX-XXXX-3998.

Пунктом п. 4.3. договору встановлено, що днем надання кредиту вважається: списання відповідної суми коштів з рахунку кредитодавця, а днем погашення кредиту/сплати платежу день надходження коштів у касу кредитодавця готівкою або зарахування на поточний рахунок кредитодавця, що підтверджується випискою з поточного рахунку кредитодавця. У випадку, якщо дата ініціювання платіжної операції з надання кредиту не співпадає з датою завершення цієї платіжної операції з надання кредиту, днем/датою надання кредиту є дата ініціювання цієї платіжної операції, якщо платіжна операція була завершена (навіть у випадку її завершення в пізнішу дату). Неможливість видачі Кредиту готівкою у зв`язку з нез`явленням позичальника для її отримання у дату надання/видачі кредиту, зазначену в заявці, є скасувальною обставиною та призводить до припинення прав і обов`язків сторін за даним Договором, включаючи обов`язок кредитодавця з надання кредиту. У випадку настання вказаних скасувальних обставин даний договір є розірваним та припиненим з дати

надання/видачі кредиту, зазначеної в заявці У випадку перерахування коштів позичальником на поточний рахунок кредитодавця, позичальник зобов`язаний забезпечити надходження коштів на останній день строку сплати платежу. Сторони домовились, що зобов`язання за договором можуть виконуватись як шляхом перерахування одного, так і шляхом перерахування декількох платежів, однак з дотриманням строків та інших умов виконання зобов`язань, встановлених договором.

Відповідно до умов кредитного договору № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 відповідачу надано кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 06.03.2025; сума кредиту: 5000 грн 00 коп.; строк, на який надається кредит 140 днів з дати його надання; дата повернення (виплати) кредиту 23.07.2025.

Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування та строку виплати кредиту передбачена. Продовження (лонгація,пролонгація) строку договору не передбачена. Позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання. кредитодавець також інформує позичальника про зміну строку повернення кредиту шляхом відправлення повідомлення в особистий кабінет Позичальника на вебсайті кредитодавця, який є створеним на момент укладення даного кредитного договору або створюється позичальнику при укладенні ним даного договору, та є обраним за згодою з позичальником каналом для комунікації, для відправлення повідомлень про зміну строку повернення кредиту та строку виплати кредиту. Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача.

Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит (надалі «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку.

Комісія, пов`язана з наданням кредиту (надалі «Комісія» економічна сутність плата за надання Кредиту) 20% від суми кредиту та дорівнює 1000 грн 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту (база розрахунку) на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір, крім продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування та строку виплати кредиту у порядку, передбаченому договором

Протягом строку дії договору тарифи та комісія (ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг.

Денна процентна ставка загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.87% (денна процентна ставка) = (6113.69 / 5000)/ 140 ? 100%).

Проценти (економічна сутність плата за користування кредитом) розраховуються шляхом множення всієї суми кредиту (включаючи всі транші) (залишку від всієї суми кредиту) (база розрахунку) на кількість днів користування кредитом/залишком кредиту та на процентну ставку, яка застосовується у відповідному періоді.

Відповідно до п. 6.1. договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, що не суперечать чинному законодавству України і забезпечити своєчасне повернення кредиту та процентів шляхом внесення в касу кредитодавця готівкою або перерахування на рахунок кредитодавця в такі терміни: а) повернення кредиту, сплата процентів, комісії(ій) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором) - у терміни та строки, вказані у Заявці, яка є невід`ємною частиною даної оферти; б) неустойки, яка може бути нарахована Кредитодавцем за несвоєчасне виконання зобов`язань за цим Договором - негайно, з моменту пред`явлення кредитодавцем вимоги (усної чи письмової) про нарахування таких санкцій.

Згідно з п. 9.1. договору у разі несплати кредиту та/або процентів та/або комісії(ій) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором) у встановлені договором терміни/строки, сума зобов`язань по погашенню кредиту та/або процентів та/або комісії з наступного за останнім для сплати днем вважається простроченою, крім випадків, встановлених договором. У разі

несвоєчасного повернення позичальником обумовленої суми кредиту та/або несплати нарахованих процентів та/або комісії(ій) (якщо комісія (ії) встановлена(і) договором) до позичальника може бути застосована неустойка згідно п.7.6. кредитного договору. Також позичальник, який прострочив виконання грошового зобов`язання відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України на вимогу кредитодавця зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти річних від простроченої суми (база розрахунку) у розмірі, встановленому у заявці, яка є невід`ємною частиною кредитного договору.

Факт отримання коштів позичальником підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» від 27.08.2025 за вих. №215-2708, виданою через сервіс прийому платежів iPay.ua, згідно якої було успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта: 06.03.2025 17:20:04 на суму 5 000 (п`ять тисяч) гривень 00 коп., номер картки НОМЕР_1 (номер катки ОСОБА_1 , який вказаний у Заявці кредитного договору № 06.03.2025-100001929(кредитної лінії (а.с. 23), номер транзакції в системі iPay.ua 672131926, призначення платежу: видача за договором № № 06.03.2025-100001929 (а.с.14).

Відповідно до довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, виданої позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 становить 15 500 грн 00 коп., що складається: заборгованості за основним боргом 5 000 грн 00 коп., процентів 7 000 грн 00 коп., комісії 1 000 грн 00 коп. та неустойки 2 500 грн 00 коп.

Проценти по кредиту нараховані за період з 06.03.2025 по 23.07.2025.

Всупереч умовам кредитного договору, а також вимог ст. ст. 509, 525, 526, 1054 ЦК України, відповідач ОСОБА_1 зобов`язання за вказаним договором не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Суд встановив, що спірні правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються загальними положення ЦК України про зобов`язання та параграфом 2 Глави 71 ЦК України «Кредит».

Вирішуючи спір, суд виходить з таких мотивів та норм права.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Закон України «Про електронні довірчі послуги» (надалі Закон) визначає правові та організаційні засади надання електронних довірчих послуг, у тому числі транскордонних, права та обов`язки суб`єктів правових відносин у сфері електронних довірчих послуг, порядок здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог законодавства у сфері електронних довірчих послуг, а також правові та організаційні засади здійснення електронної ідентифікації.

Електронний підпис - електронні дані, які додаються підписувачем до інших електронних даних або логічно з ними пов`язуються і використовуються ним як підпис.

Закон України «Про електронну комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.

Частиною 3 ст.11 зазначеного Закону встановлено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч.6 ст.11 вказаного Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст.12 України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Згідно ст.12 Закону України «Про електронну комерцію»електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема, електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Суд встановив, що 06.03.2025 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 06.03.2025-100001929, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 5 000,00 грн, на строк 140 днів, які зобов`язалася повернути до 23.07.2025, сплатити проценти та комісію.

Відповідно до умов кредитного договору № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 позичальнику надається Кредит на наступних умовах: дата надання/видачі кредиту 06/03/2025; Сума Кредиту: 5000 грн. 00 коп. Строк, на який надається Кредит - 140 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту 23.07.2025; Процентна ставка - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 (один) день користування Кредитом яка застосовується протягом всього строку, на який надається Кредит (надалі «процентна ставка»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,87% = (6113,69 / 5 000)/140 х 100%.

Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявка кредитного договору № 06.03.2025-100001929 (кредитної лінії), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 06.03.2025-100001929 (кредитної лінії), додаток до кредитного договору № 06.03.2025-100001929 (кредитної лінії) від 06.03.2025 та інформаційне повідомлення позичальника підписані електронним підписом відповідача ОСОБА_1 шляхом використання одноразового ідентифікатора Е555.

Відповідно до довідки розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором, виданої позивачем, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 становить 15 500 грн 00 коп., що складається: заборгованості за основним боргом 5 000 грн 00 коп., процентів 7 000 грн 00 коп., комісії 1 000 грн 00 коп. та неустойки 2 500 грн 00 коп.

Таким чином, ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому кредитним договором № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025.

Проте, відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором, внаслідок чого станом на момент пред`явлення позову до суду утворилась заборгованість у розмірі 15 500 грн 00 коп., що складається із: заборгованості по тілу кредиту 5 000 грн 00 коп., процентів 7 000 грн 00 коп., комісії 1000 грн 00 коп. та неустойки за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання в розмірі 2 500 грн, що підтверджено довідкою розрахунком про стан заборгованості за кредитним договором № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025, наданим позивачем.

Судом встановлено, що відповідачем не представлено доказів погашення тіла кредиту, наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту у сумі 5000 грн.

Щодо нарахування процентів за користування кредитом, то суд зазначає, що згідно умов кредитного договору позичальнику надано кредит у розмірі 5000грн, строком на 140 днів, з кінцевим терміном повернення 23.07.2025. Процентна ставка фіксована незмінна у розмірі 1% за один день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит та розрахована у графіку платежів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 що набрав чинності 24.12.2023 доповнено статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» пунктом 5, яким встановлено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.

Пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.

Отже наведені норми, які регулюють питання споживчого кредитування, передбачають, що починаючи з 24.12.2023 денна ставка має бути не більше 2,5%, з 23.04.2023 не більше 1,5%, а з 21.08.2024 не більше 1%.

Незважаючи на те, що розмір і порядок нарахування процентів за користування кредитом визначаються сторонами, вони повинні узгоджуватися із нормами законодавства.

Суд встановив, що згідно умов договору № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 протягом періоду кредитування, тобто у межах погодженого сторонами строку кредитування - 140 днів, нараховувалася відсоткова ставка у розмірі 1 % від основного боргу.

Перевіривши наданий позивачем розрахунок та проаналізувавши умови договору № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 щодо порядку нарахування відсотків за кредитом, суд погоджується з тим, що заборгованість по процентах за період з 06.03.2025 по 23.07.2025 становить 7 000 грн. (5 000 х 1% х140 днів).

Таким чином, враховуючи викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення з ОСОБА_1 тіла кредиту у розмірі 5000 грн та процентів у розмірі 7000 грн. є обґрунтованими.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією суд зазначає таке.

Відповідно до ч.3 ст. 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2 ст. 627 ЦК України).

Частиною 4 ст. 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Рішенням Конституційного Суду України від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) підтверджено, що положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Особливості регулювання правовідносин за договорами споживчого кредиту передбачені також Законом України «Про захист прав споживачів».

10.06.2017 набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст ст. 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення ч.ч.1,2,5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набранням чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно з ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч.1 ст. 1 та ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08.06.2017 № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит.

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, -щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

На підставі ч.6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені в договорі про споживчий кредит та/або не враховані в розрахунку денної та орієнтовної річної процентної ставки, що зазначені в договорі про споживчий кредит, крім платежів за споживчим кредитом, які не включаються до розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом у випадках, передбачених цим Законом.

Кредитодавцю та новому кредитору забороняється вимагати сплати будь-яких платежів, не зазначених у договорі про споживчий кредит та/або не врахованих у розрахунку денної процентної ставки, що зазначена в договорі про споживчий кредит.

Пунктом 7 заявки споживача ОСОБА_1 від 06.03.2025, яка є невід`ємною частиною кредитного договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025, встановлено комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 20% від суми кредиту, яка дорівнює 1000 грн, нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.

В Цивільному кодексі України закріплений підхід, при якому оспорюваність правочину конструюється як загальне правило. Навпаки, нікчемність правочину має місце тільки у разі, коли існує пряма вказівка закону про кваліфікацію того або іншого правочину як нікчемного.

Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов).

Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (ч. 2 ст. 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків.

Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Нікчемний правочин (ч. 2 ст. 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08.02.2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).

Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах.

Тлумачення ч. 1 ст. 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.05.2022 в справі № 613/1436/17 (провадження № 61-17583св20).

Споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»).

Тобто, споживчим є будь-який кредит наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит (ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування»).

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, згідно положень ч.4 ст. 263 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10.11.2021 у справі № 740/3852/19 (провадження № 61-7745св21) зазначено, що: «відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

Згідно висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21), що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту (п.31.18). Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»(п. 31.29).

У постанові Верховного Суду від 31.08.2022 у справі № 202/5330/19 зазначено, що «у кредитному договорі не зазначено перелік додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частинами першою та другою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладення оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Враховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору, то положення щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».».

Електронний кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025, який складається з пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявки, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), в тому числі п. 7 заявки споживача ОСОБА_1 від 06.03.2025 не містять зазначення переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 , за які банком встановлена комісія в розмірі 20%, пов`язана з наданням кредиту, тому ТОВ «Споживчий центр» не доведено наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору.

Враховуючи наведене, положення п. 7 заявки споживача ОСОБА_1 від 06.03.2025, яка є невід`ємною частиною договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 щодо обов`язку ОСОБА_1 сплачувати комісію, пов`язану з наданням кредиту в розмірі 20% є нікчемним відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 11, ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.01.2024 у справі 727/5461/23, від 09.10.2024 у справі 582/202/22.

Враховуючи нікчемність договору між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 в частині комісії, пов`язаної з наданням кредиту в розмірі 20% від суми кредиту, що становить 1000 грн, відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 , комісії в сумі 1000 грн.

Щодо стягнення неустойки за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Частиною 1 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до положень п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Враховуючи ту обставину, що неустойка, яка передбачена кредитним договором, нарахована у період дії в Україні воєнного стану, після 24.02.2022, вона підлягає списанню кредитодавцем та підстави для її стягнення за рішенням суду відсутні.

З урахуванням вищенаведеного, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий центр» за договором № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту в розмірі 5 000 грн та проценти в розмірі 7000 грн, разом 12000 грн.

В іншій частині заборгованість стягненню з відповідача не підлягає.

Розподіл судових витрат.

Судові витрати у розглядуваній справі складаються зі судового збору.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що вказана позовна заява подана через систему «Електронний суд», та відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачено із застосуванням понижуючого коефіцієнту відповідного розміру ставки судового збору - 0,8, що становить 2 422 грн 40 коп.

Враховуючи те, що позов ТОВ «Споживчий центр» задоволено частково, суд, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, визначає позивачу судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме з ОСОБА_1 у розмірі 1875 грн 42 коп., пропорційно до задоволених позовних вимог: з розрахунку 12 000 грн 00 коп. (задоволені позовні вимоги) становлять 77,42 % заявленої суми позовних вимог; від суми сплаченого судового збору при поданні позову в розмірі 2 422,40 грн складають 1875 грн 42 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 247, 259, 223, 263, 265, 268, 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код , місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032) заборгованістьза кредитним договором № 06.03.2025-100001929 від 06.03.2025 у розмірі 12 000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп., з яких:

5 000 грн. заборгованість за тілом кредиту,

7000 грн. заборгованість за відсотками.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 1875 (одна тисяча вісімсот сімдесят п`ять) грн 42 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», , місцезнаходження: вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032;

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Рішення суду складено та підписано 30.09.2025.

Суддя Марія ВОЛИНЕЦЬ