РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 278/218/25

Провадження № 2/293/211/2025

01 жовтня 2025 рокуселище Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі секретаря судового засідання Тишкевич К.Б.

представника позивача Адаменко Т.С., ордер серії АМ 1033298 від 04.10.2022

представника відповідача ОСОБА_1 , ордер АІ 1280445 віл 03.06.2024

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Черняхів справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

до ОСОБА_2

про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до змісту якого просить стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 84692,48 грн.

Ухвалою від 20.01.2025 Житомирський районний суд Житомирської області справу № 278/218/25 передав за територіальною підсудністю до Черняхівського районного суду Житомирської області.

18.02.2025 справа № 278/218/25 надійшла до Черняхівського районного суду Житомирської області.

20.02.2025 суд у порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до виконавчого комітету Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації щодо зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 .

26.02.2025 на адресу суду з виконавчого комітету Черняхівської селищної ради надійшов лист, згідно якого встановлено, що гр. ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 03.03.2025 суд позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишив без руху та надав позивачу 7-денний строк з дня отримання цієї ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

06.03.2023 за вх.ЕП-№370 позивач на виконання вимог ухвали суду від 03.03.2025 направив заяву про усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою від 10.03.2025 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постановив розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників. Розгляд справи по суті суд призначив на 03.04.2025.

Одночасно п.п.10,11,12 цієї ухвали суд, у порядку ст. 84 ЦПК України витребував:

у нотаріуса Черняхівської державної нотаріальної контори Пилипчука Володимира Івановича (адреса: Житомирська обл., Черняхівський р-н., с-ще Черняхів, 12300, вул. Шевченка, 4) копію спадкової справи, що заведена щодо майна померлого ОСОБА_3 , дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

у виконавчого комітету Черняхівської селищної ради Черняхівської селищної ради (адреса: Майдан Рад,1 с-ще Черняхів, Житомирський район, Житомирської області) відомості про реєстрацію місця проживання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

у Центру надання адміністративних послуг (адреса: Житомирський район, Житомирська область, с-ще Черняхів, Майдан Рад, буд, 1) довідку про склад сім`ї ОСОБА_3 та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.04.2024.

17.03.2025 на виконання ухвали суду від 10.03.2025 від Черняхівської селищної ради та відділу ЦНАП надійшла запитувана інформація стосовно реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та реєстрацію осіб за місцем його проживання (а.с.237, 238 т.1).

20.03.2025 на виконання ухвали суду від 10.03.2025 від Черняхівської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи, що заведена до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 (а.с.2-21 т.2).

Розгляд справи по суті відкладено на 01.10.2025.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитних договорів б/н від 19.01.2012 та від 01.09.2014, укладених між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 .

Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_3 на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 19.01.2012 отримав кредит у банку у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Укладаючи кредитний договір позичальник підтвердив свою згоду на те, що його заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, та дає згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Позивач також доводить, що позичальник ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується його підписом у анкеті-заяві, яка містить інформацію про те, що позичальник ознайомлений та отримав документи у письмовому виді, а також був ознайомлений з наказом банку про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання анкети-заяви.

Укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 19.01.2012 відповідно до норм ст. 634 ЦК України вважає договором приєднання.

Дію укладеного між сторонами договору позивач підтверджує фактом користування позичальником картковими рахунками та відповідно використанням кредитних коштів, що узгоджується ч.2 ст. 642 ЦК України.

Також пояснює, що у подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 35 748,08 грн, що підтверджується генеральною угодою від 01.09.2014 та довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 .

Пояснює, що внаслідок неналежного виконання прийнятих на себе зобов`язань з поверення кредиту у ОСОБА_3 утворилась заборгованість за крединими договорами в загальному розмірі 84 692,48 грн, з яких:

за кредитним договором б/н від 19.01.2012 у розмірі 39 239,84 грн, що складається із заборгованості за поточним тілом кредиту 14 356,05 грн; заборгованості за простроченими відсотками 24 883,79 грн;

за кредитним договором б/н від 01.09.2014 у розмірі 45 452,64 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту 27 499,50 грн; заборгованості за нарахованими відсотками 4 203,39 грн та пені - 13 749,75 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_3 позичальник ОСОБА_3 помер. Спадкоємцем позичальника є його дочка ОСОБА_2 (відповідач), яка прийняла спадщину.

За вказзаних обставин позивач доводить, що зважаючи на норми ст.ст. 608, 1218, 1219, 1281 ЦК України, наділений правом грошової вимоги до відповідача за кредитними договорами від 19.01.2012 та від 01.09.2014.

Позивач зазначає, що 05.11.2024 відповідачу направлено лист-претензію зз вимогою сплатити заборгованість за кредитними договорами, проте відповідач заборгованість в добровільному порядку не погасила.

З метою захисту свого порушеного права позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача в судовому засіданні заявлений позов підтримала у повному обсязі з підстав, викладенеих у позовній заяві. Розмір заявленої до стягнення заборгованості уважає обґрунтованим та підставним та таким, що підтверджений наявними матеріалами справи.

Стосовно розрахунку виниклої заборгованості, просила урахувати письмомі додаткові пояснення у справі, за якими пояснює, що розрахунок боргу датується з 27.06.2013, оскільки саме у вказану дату, клієнту встановлений кредитний ліміт в розмірі 18 000 грн. Відотскова ставка за кредитним договором від 19.01.2012 визначена Тарифами «Універсальна Голд» та становить 2,3, 2,7 %, 3,5 %, а відсоткова ставка за кредитним договором від 01.09.2014 визначена умовами Генеральної угоди (п.2.1), що становить 1,5 % (18% річних) на місяць на залишок боргу по кредиту.

Як на підставу для нарахування пені за кредитним договором від 01.09.2014 вказує на Умови і правила банку.

Зазначає, що нарахування пені проведено з 20.07.2015 по 31.03.2020, розмір якої з 06.12.2023 зменшено до 13 749 грн , шляхом списання 70 227,54 грн.

Також вважає, що вартість успадкованого відповідачем майна становить 339 987,14 грн, що підтверджується довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча і була повідомлена про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.

22.04.2025 від відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України надійшов відзив (а.с.38-41 т.2).

Заперечуючи проти позову відповідач вказує, що претензія кредитора, яка була заявлена в порядку та в строки передбаченому ч. 2, 3 ст. 1281 це претензія кредитора № SAMDN4420 від 17.05.2024 року заявлена до Черняхівської державної нотаріальної контори є претензією за Договором б/н від 01.09.2014 на суму заборгованості 45 460 грн.

Разом з тми вважає, що позивач не пред`явив у встановленому законом порядку претензії а договором б/н від 19.01.2012 року на суму заборгованості 39 239,84 грн.

Таким чином доводить, що АТ КБ "ПриватБанк" позбавлений права вимоги за договором б/н від 19.01.2012 року в сумі 39 239,84 грн.

Також зауважує, що позивачем всупереч вимогам закону не надано свідоцтво про право на спадщину, перелік успадкованого майна і його вартість, що є важливим, зважаючи на те, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Відтак, просить залишити позов АТ "ПриватБанк" без задоволення.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову у повному обсязі з підстав, викладених у відзиві та просив відмовити у його задоволенні.

Стосовно оціночної вартості майна, на яку здійснює посилання представник позивача, представник відповідача заперечив, посилаючись на додаткові пояснення у справі від 30.09.2025.

Заперечуючи проти визначеного представником позивача розміру спадкового майна на підставі оціночної вартості вказує, що відповідно до норм Закону України "Про оцінку земель" для цілей спадкування застосовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.

Зазначає, що за даними Державного земельного кадастру нормативно грошова оцінка земельних ділянок становить станом на 26.09.2025 року: земельної ділянки площею 0.35 га кадастровий номер :04:000:0436 - 2086,01 грн; земельної ділянки площею: 2.4142 га кадастровий номер :04:000:0446 - 35728,19 грн, на підтвердження чого надав відповідні довідки.

В ході розгляду справи, суд відповідно до п. 4 ч. 5 ст.12 ЦПК України, створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

У судовому засіданні від 01.10.2025 відповідно до ч.6 ст. 259, ст. 268 ЦПК України, суд оголосив скорочене (вступну та резолютивну частину) рішення суду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

19.01.2012 ОСОБА_3 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.67-68 т.1).

У анкеті - заяві зазначено, що позичальник згоден з тим, що ця анкета - заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить договір про надання банківських послуг, а також вказано, що позичальник ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

При цьому зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет за адресою www. privatbank.ua.

Відповідно до довідки сформованої позивачем від 07.01.2025 на виконання підписаного кредитного договору Банк (позивач) надав 19.01.2012 позичальнику ОСОБА_3 кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 09/15 (картка універсальна), 27.06.2013 кредитну картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 06/15 (картка універсальна WORLD), 27.06.2013 кредитну картку № НОМЕР_3 зі строком дії до 05/17 (картка універсальна GOLD) (а.с. 168 т.1).

За даними довідки ОСОБА_3 також надані кредитні картки від 10.03.2009, 06.10.2009 зі строком дії до 05/12 (картка універсальна) та від 04.02.2011 зі строком дії 09/14 (картка універсальна mini).

Згідно із довідкою від 12.12.2024 ОСОБА_3 за підписаним кредитним договором №б/н надано 01.09.2014 кредитну картку № НОМЕР_4 зі строком дії 06/18 (картка універсальна) (а.с.169 т.1).

Згідно довідки позивача від 07.01.2025 про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 , останньому на рахунок НОМЕР_5 - 27.06.2013 встановлено кредитний ліміт у розмірі 18 000,00 грн з подальшим збільшенням та зменшенням кредитного ліміту, а саме: 01.07.2013 збільшено до 19 000,00 грн; 17.07.2014 зменшено до 18 490,00 грн, 29.07.2014 зменшено до 16 440,00 грн; 17.11.2024 зменшено до 15 660,00 грн; 15.12.2014 зменшено до 15 160,00 грн; 31.12.2014 зменшено до 15 160,00 грн; 23.01.2015 - зменшено до 15 160,00 грн; 24.02.2015 зменшено до 14 480,00 грн; 09.07.2015 - зменшено до 13 920,00 грн; 20.07.2015 зменшено до 13 940,00 грн; 10.01.2020 кредитний ліміт зменшений до "0.00" грн (а.с.65 т.1).

Згідно із довідкою позивача від 12.12.2024 про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_3 , останньому за картковим рахунком НОМЕР_4 01.09.2014 встановлений кредитний ліміт у розмірі 35 748,10 грн (а.с.66 т.1).

Відповідно до умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості і приєднання до Умов і Правил надання продукту кредитних карт (а.с.69-70 т.1), укладеної між банком (позивачем) та ОСОБА_3 від 01.09.2014 заборгованість ОСОБА_3 за укладеними договорами на час підписання Генеральної угоди становить 41 168,10 грн (п.1.1.2 угоди).

Згідно із п. 2.1. Генеральної угоди сторони погодили, що банк надає позичальнику кредит в сумі 35 748,10 грн на строк 24 місяці з 01.09.2014 по 30.09.2016 шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку на споживчі цілі в сумі 35748,10 грн в обмін на зобов`язання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в розмірі 1,5% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту у вказані в заяві, Умовах і правилах строки. Щомісячний платіж на погашення заборгованості у строки з «1» по «25» становить у сумі 17888,83 грн, що складає заборгованість по кредиту, проценти, а також інші витрати відповідно до Умов і правил. Останньою датою погашення заборгованості за кредитом є дата 30.09.2016.

При порушенні позичальником обов`язків по сплаті кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої визначений в Умовах і Правилах за кожен день прострочення (п.2.8 угоди).

Відповідно до копії банківської виписки за договором б/н за період з 01.09.2014-12.12.2024 та за період з 10.03.2009-07.01.2025 суд встановив, що позичальник ОСОБА_3 користувався наданими позивачем кредитними картками та відповідно кредитними коштами (а.с.38-59, 60-64 т.1).

Відповідно до розрахунку позивача (а.с. 17-37 т.1) у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань позичальником ОСОБА_3 у останнього утворилась заборгованість за кредитними договорами у загальному розмірі 84 692,48 грн, з яких:

за кредитним договором б/н від 19.01.2012 у розмірі 39 239,84 грн, що складається із заборгованості за поточним тілом кредиту - 14 356,05 грн; заборгованості за простроченими відсотками - 24 883,79 грн;

за кредитним договором б/н від 01.09.2014 у розмірі 45 452,64 грн, що складається з заборгованості за тілом кредита - 27 499,50 грн; заборгованості за нарахованими відсотками - 4 203,39 грн, та пені - 13 749,75 грн.

Згідно наданого розрахунку, розрахунок боргу за кредитним договором від 19.01.2012 здінйснюється позивачем з 27.06.2013, оскільки у вказану дату ОСОБА_3 встановлений кредитний ліміт у розмірі 18 000 грн.

Нарахування відсотків за кредитним договором б/н від 19.01.2012 позивач здійснює на підставі Умов і Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк"та також умовами Тарифу "Універсальна Голд": 2,3%, 2,7%, 3,5%.

Розмір заборгованості за Генеральною угодою від 01.09.2014 позивач підтверджує умовами цієї угоди та Умовами і Правилами надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк".

На підтвердження укладення кредитних договорів та погоджених умов до позову позивач додає витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ "ПриватБанк", витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна, 30 днів пільгового періоду", "Універсальна,55 днів пільгового періоду", "Універсальна CONTRAKT", "Універсальна GOLD" (а.с.71-72, 73-167 т.1, а.с.107-109 т.2).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Бердичі Покровського району Донецької області, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 26.04.2024, виданого Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), актовий запис №6936 (а.с.175 т.1).

17.05.2024 АТ КБ "Приватбанк" направив на адресу Черняхівської державної нотаріальної контори претензію в порядку ст. 1281 ЦК України з вимогою повідомитьи спадкоємців померлого ОСОБА_3 про необхідність сплати заборгованості перед банком в розмірір 45460,00грн (а.с. 181-182 т.1).

05.06.2024 Черняхівська державна нотаріальна контора повідомила позивача про заведену спадкову справу №62/2024 до майна померлого ОСОБА_3 (а.с.13 зворотна сторона т.2).

22.10.2024 Черняхівською державною нотаріальною конторою АТ КБ "ПриватБанк" (позивач) повідомлено, що спадкоємицею померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є його дочка ОСОБА_2 (а.с.183 т.1).

За доводами відповідача про наявність претензії кредитора їй стало відомо 18.10.2024, що підтверджує скерованими адвокатськими запитами до банку та отриманими відповідями (а.с.42-49 т.2).

За даними спадкової справи №62/2024 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ОСОБА_2 /дочка спадкодавця/ прийняла спадщину шляхом подання заяви до нотаріальної контори (а.с.14 т.2). Син спадкодавця ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини шляхом подання заяви про відмову від спадщини (а.с.16 зворотна сторона). Інші спадкоємці до майна померлого відсутні.

З отриманої відповіді відділу ЦНАП Черняхівської селищної ради від 17.03.2025, ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на день смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ним на день смерті були зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 (а.с.237, 238 т.1).

Згідно із інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 25.06.2025, за параметрами запиту стосовно спадкодавця ОСОБА_3 /дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , наявний номер запису у спадковому реєстрі спадкової справи: 72532789 від 05.06.2024/ стан: чинний (а.с. 244 т.1).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відповідно до копії довідки № 694 від 25.09.2025 та копії витягів з Державного реєстру речових прав, сформованих від 03.11.2023 та від 06.11.2023, наданих сторонами, встановлено, що за життя ОСОБА_3 на праві власності належали дві земельні ділянки площею 0,35 га/кадастровий номер :04:000:0436 та площею 2,4142 га/кадастровий номер :04:000:0446, які на підставі договору оренди землі від 16.02.2022 передані в оренду строком на 15 років ТОВ «Акріс-Груп» (а.с.135, 149,150 т.2).

Згідно із довідками про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 25.09.2025, наданої стороною позивача, загальна вартість належного майна ОСОБА_3 , яке увійшло до складу спадщини останнього, а саме земельних ділянок площею 0,35 га/кадастровий номер :04:000:0436 та площею 2,4142 га/кадастровий номер :04:000:0446 становить 339 987,14 грн (а.с. 136-139 т.2).

Згідно із копіями витягів за №№ НВ-024, НВ-025 від 26.09.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, наданої стороною відповідача, загальна вартість нормативної грошової оцінки земельних ділянок становить 37 814,20 грн (а.с.147,148 т.2).

Відповідно до листа - претензії від 05.11.2024 позивач повідомив ОСОБА_2 (відповідач) про наявну заборгованість ОСОБА_3 за укладеним кредитним договором із зазначенням суми такої заборгованості та реквізитів її оплати (а.с.185 т.1).

Оскільки, відповідач добровільно не погасила існуючу заборгованість перед позивачем після направленого листа-претензії, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду з даним позовом.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Як передбачено ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Предметом спору у даному випадку є матеріально-правова вимога позивача до відповідача як спадкоємця про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.01.2012 та від 01.09.2014, укладеним між позивачем та ОСОБА_3 .

Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення такого спору є дійсний розмір вимог кредитора, коло спадкоємців, належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Стосовно розміру вимог кредитора, то суду зазначає про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ Приватбанк).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Визначальним є додержання письмової форми договору.

При розгляді даного спору суд враховує, що у постанові від 03 липня 2019 року (провадження №14-131цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила про відступ від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження №6-144цс14).

Суд встановив, що позичальник ОСОБА_3 підписав анкету-заяву від 19.01.2012 та у подальшому генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості від 01.09.2014.

У свою чергу, стосовно кредитного договору від 19.01.2012, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за простроченими відсотками, а за укладеною генеральною угодою заборгованість за тілом кредиту, простроченими відсотками та пенею.

Однак, у заяві, підписаній сторонами від 19.01.2012, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді відсотків за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми визначеного розміру та у підписані Генеральній угоді від 01.09.2014 відсутні умови щодо розміру та порядку нарахуванняпені за несвоєчасне виконання грошового зобов"язання.

При цьому, суд відхиляє доводи позивача щодо укладання договору з позичальником шляхом приєднання до Умов, Тарифів та Правил надання банком послуг виходячи з правових висновків зроблених Великою Палатою Верховного Суду у постанові №342/180/17 від 03.07.2019.

Зокрема, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, а у генеральній угоді - пені, надані банком Умови та Правила не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позичальником кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника та генеральній угоді, які безпосередньо підписані останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Велика Палата Верховного Суду зазначає, що наявність в указаних справах неоднакових редакцій та положень умов і правил банківських послуг не мають правового значення, оскільки в обох випадках вид банківського кредиту, з огляду на їхній характер, цільове спрямування та об`єкт кредитування є тотожним - споживче кредитування, а визначальним є не безпосередньо вид чи характеристика умов щодо яких сторони досягли згоди та уклали договір, а саме встановлення обставин про додержання письмової форми для цих умов, після чого їх можна буде розцінювати як невід`ємну складову змісту договору.

ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (рішення від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції», заява № 17862/91, § 31-32; від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення від 22 листопада 1995 року у справі «S. W. проти Сполученого Королівства», заява № 20166/92, § 36).

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові також дійшла висновку, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису позичальника, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відсотки за користування кредитними коштами.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (позичальником/спадкодавцем) на підставі частини першої статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Конституційний Суд України у рішенні у справі № 543/96-В від від 22 листопада 1996 року щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та "Умов та Правил надання банківських послуг", оскільки "Умови та Правила надання банківських послуг" це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, відсутні підстави вважати, що при укладенні договорів з ОСОБА_3 АТ КБ "ПриватБанк" (позивач) дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 .

За вимогами ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У той же час суд зазначає, що Банк зважаючи на норми ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, боржник вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Виходячи з зазначеного вище, беручи до уваги матеріали справи, які вказують на підписання ОСОБА_9 лише анкети - заяви та Генеральної угоди та відсутність його підпису в Умовах та Правилах надання банком послуг, відсутність у анкеті-заяви та Генеральній угоді посилання на конкретний наказ, яким були затвердженні надані до матеріалів справи копії Умов та Правил надання банком послуг, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено того факту, що позичальник був ознайомлений саме з цими Умовами та Правилами.

Факт користування позичальником кредитним картковим рахунком також не свідчить про виконання банком статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» та не доводить, що відбулося свідоме прийняття відповідачем тих умов, на які вказує позивач.

Водночас щодо заявленого позивачем клопотання про огляд веб-сайту (а.с.11-13 т.1) по вказаній справі суд зазначає таке.

Так, позивач керуючись положеннями ч. 7ст. 85 ЦПК Українипро огляд доказів, зазначає, що даний доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк» та фіксування змісту редакції Умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов.

Відповідно до ч. ч. 1,7ст. 85 ЦПК України письмові, речові та електронні докази, які не можна доставити до суду, оглядаються за їх місцезнаходженням. У порядку, передбаченому цією статтею, суд за заявою учасника справи чи з власної ініціативи може оглянути веб-сайт (сторінку), інші місця збереження даних в мережі Інтернет з метою встановлення та фіксування їх змісту. У разі необхідності для проведення такого огляду суд може залучити спеціаліста.

З обставин викладених у клопотанні не вбачається, що позивач не мав можливість: самостійно здійснити огляд веб-сторінки із залученням спеціаліста та зафіксувати це відповідним протоколом; скористатись правом наданим п. 7. ч. 1ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; або скористатись послугами компаній, які проводять фіксацію і дослідження змісту веб-сторінок у мережі Інтернет з видачею експертних висновків, на підставі звернень будь-яких осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про огляд веб-сайту, оскільки позивачем не наведено достатнє обґрунтування необхідності огляду доказу за їх місцезнаходженням судом, враховуючи те, що ці Умови знаходяться в розпорядженні позивача як розробника цих Умов.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підстави для стягнення заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 24 883,79 грн за кредитним договором від 19.01.2012 та заборгованість за пенею у розмірі 13 749,75 грн за кредитним договором від 01.09.2014, відсутні.

Заразом, враховуючи, що позичальник в добровільному порядку не повернув фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти, що свідчить про порушення прав позивача, суд дійшов висновку, що заявлена до стягнення заборгованість в частині стягнення тіла кредиту за кредитним договором від 19.01.2012 у розмірі 14 356,05 грн та заборгованість за кредитним договором від 01.09.2014 за тілом кредиту у сумі 27499,50 грн та простроченими відсотками у сумі 4203,39 грн є обґрунтованими та підставними.

Тож за встановлених обставин заборгованість позичальника ОСОБА_3 перед позивачем за укладеними кредитними договорами від 19.01.2012 та від 01.09.2014 становить 46 058,94 грн, з яких: 41 855,55 грн заборгованість за тілом кредиту; 4 203,39 заборгованість за відсотками.

Судом установлено, що позичальник ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер.

Згідно ст. 608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Згідно із статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Перелік зобов`язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, до них не належать зобов`язання спадкодавця з повернення кредиту.

Виникнення у спадкоємців у разі прийняття спадщини обов`язку сплатити заборгованість боржника узгоджується зі змістом статті 1218 ЦК України, яка визначає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Тож, дані правовідносини, які виникли між позивачем та ОСОБА_3 допускають правонаступництво в порядку спадкування.

За статтею 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.

Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Тлумачення статті 1281 ЦК України свідчить, що вказана норма не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений статтею 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця.

Про вказане резюмує і Верховний суд у постановах від 30 листопада 2022 року у справі № 171/2639/18 (провадження № 61-18637св21), від 15 березня 2023 року у справі № 394/893/20 (провадження № 61-17358св21), від 10 січня 2024 року у справі № 308/10527/21 (провадження № 61-13010св22).

Суд встановив, що з метою прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із заявою про прийняття спадщини після його смерті звернулася дочка ОСОБА_2 (відповідач), про що за претензією кредитора від 17.05.2024, 22.10.2024 Черняхівською державною нотаріальною конторою повідомлено банк (позивача).

Як встановлено в ході розгляду справи свідоцтво про право на спадщину, станом на день вирішення спору в суді, відповідачем не отримано.

Відтак, за встановлених обставин, суд уважає, що АТ КБ "ПриватБанк" заявило вимоги до спадкоємиці ОСОБА_2 (відповідач) у межах строку, що відповідає нормам ст.1281 ЦК України.

Відповідно до статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Указані положення законодавства забезпечують дотримання балансу прав та інтересів усіх учасників цих правовідносин. Зокрема, спадкоємець, приймаючи спадщину, реалізує свій майновий інтерес щодо набуття у власність спадкового майна, при цьому у нього виникає обов`язок сплатити заборгованість спадкодавця, проте виключно у межах вартості отриманого у спадщину майна. У свою чергу кредитор, укладаючи договори кредитування, може бути упевненим у сплаті йому заборгованості позичальника у разі його смерті за рахунок спадкового майна, яке прийняли спадкоємці боржника.

Задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Отже, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених ст. 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Як встановлено судом та не заперечується стороною відповідача спадкодавцю ОСОБА_3 за життя та на час відкриття спадщини на праві власності належали дві земельні ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,35 га/кадастровий номер :04:000:0436 та площею 2,4142 га/кадастровий номер :04:000:0446.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 615/473/20 (провадження № 61-9358св21) зазначено, що до обов`язку позивача як кредитора спадкодавця належить доказування обставин щодо розміру заборгованості боржника на день відкриття спадщини, наявність спадкоємців боржника, дотримання кредитором строку, визначеного статтею 1281 ЦК України, звернення з вимогою до спадкоємців боржника, а до обов`язку спадкоємця позичальника, у разі заперечення проти заявлених вимог, належить обов`язок доведення розміру та вартості успадкованого ним майна.

Таким чином, обсяг спадкового майна та його вартість повинен доводити спадкоємець, який заперечує проти вимог кредитора спадкодавця, оскільки відповідальність спадкоємця за зобов`язаннями спадкодавця обмежена вартістю успадкованого майна.

Так, відповідач заперечуючи проти вимог кредитора вказує, що вартість майна, одержаного у спадщину, а саме земельних ділянок є значно нижчою від заявленої до стягнення заборгованості, а відтак об`єм спадкового майна після смерті ОСОБА_3 , у межах його вартості позбавляє задовольнити вимоги кредитора.

Вартість спадкового майна відповідач підтверджує копіями витягів за №№ НВ-024, НВ-025 від 26.09.2025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, згідно із якими загальна вартість нормативної грошової оцінки земельних ділянок становить 37 814,20 грн.

Разом з тим такі докази на підтвердження вартості спадкового майна суд до уваги не приймає з огляду на таке.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку земель», грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, втрат лісогосподарського виробництва, вартості земельних ділянок площею понад 50 гектарів для розміщення відкритих спортивних і фізкультурно-оздоровчих споруд, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок та прав на них проводиться з метою визначення вартості об`єкта оцінки.

Експертна грошова оцінка земельних ділянок використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок та прав на них, крім випадків, визначених цим Законом, а також іншими законами.

При цьому, нормативну грошову оцінку земельних ділянок проводять юридичні особи, які є розробниками документації із землеустрою. За результатами проведення нормативної грошової оцінки земель населеного пункту складається технічна документація, яка затверджується сільською, селищною, міською радою. Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Експертну грошову оцінку земельних ділянок здійснюють суб`єкти оціночної діяльності у сфері оцінки земель відповідно до вимог цього Закону,Закону України «Про оцінку майна, майнових прав і професійну оціночну діяльність в Україні», а також інших нормативно-правових актів. За результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Отже, зважаючи на заявлені вимоги позивача та норми Закону України "Про оцінку земель" для визначення вартості об`єкта, тобто вартості успадкованого майна, яке може бути об`єктом цивільно-правових угод з метою його реалізації для задоволення вимог кредитора, необхідно виходити саме із експертної грошової оцінки такого майна.

Відтак, нормативно-грошова оцінка не може слугувати тим належним та достанім доказом дійсної вартості спадкового майна.

Таким чином суд вважжає, що відповідачем не доведено, що обсяг спадкового майна та його вартість значно перевищують розмір заявлених вимог.

Суд також не приймає до уваги надані стороною позивача докази на підтвердження вартості спадкового майна у виді довідок про оціночну вартість об`єкта нерухомості, оскільки такі також не є експертною грошово юоцінкою майна в розумінні норпм ЗУ "Про оцінку землі".

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ч. 2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (частина перша статті 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

За вказаних фактичних обставин, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, заявлених до відповідача як спадкоємця, а саме в частині стягнення 41 855,55 грн заборгованості за тілом кредиту та 4 203,39 грн заборгованості за відсотками та відмову у задоволені позову в частині стягнення 24 883,79 грн заборгованості за простроченими відсотками та 13 749,75 грн - пені.

Розподіл судових витрат

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст 5, 12, 13,79,81, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-284,354,355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001 )

- 41 855,55 грн заборгованості за тілом кредиту;

- 4 203,39 грн заборгованості за відсотками;

- 1 646,74 грн судового збору.

3. В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (місцезнаходження: вул. Грушевського, 1Д, м. Київ, 01001 )

Відповідач: ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_3 )

Повне рішення складено: 07.10.2025.

Суддя Людмила ЛОСЬ