Провадження № 22-ц/812/1418/25
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 вересня 2025 року м. Миколаїв

справа № 490/2622/25

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Тищук Н.О.,

суддів: Кушнірової Т.Б., Шаманської Н.О.,

розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін апеляційну скаргу

Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 09 червня 2025 року суддею Саламатіним О.В. в приміщенні цього ж суду, (дата складання повного рішення не зазначена), у цивільній справі за позовом

Головного управління Пенсійного фонду України

до ОСОБА_1

про стягнення надміру виплаченої пенсії,

у с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог позовної заяви

У квітні 2025 року ГУ ПФУ в Миколаївській області звернулося до суду з указаним вище позовом.

Позивач зазначав, що 23.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до ГУ ПФУ в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком та надала відповідні документи. За наслідками розгляду поданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області вирішено призначити ОСОБА_1 пенсію за віком у розмірі склав 3 255,60 грн.

28.03.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийнято рішення №60 про відмову у призначені пенсії у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу у зв`язку із виключенням зі страхового стажу періодів роботи в російській федерації після 01.01.1992 року.

Отже, при зверненні до УПФУ у Сумській області 23.02.2024 року ОСОБА_1 не набула права на виплату пенсії, та безпідставно отримала 4041,43 грн.

Посилаючись на відмову ОСОБА_1 добровільно повернути безпідставно виплачені їй кошти, ГУ ПФУ в Миколаївській області просило стягнути з відповідачки надміру виплачену пенсію у розмірі 4 041,43 грн.

Відповідачка ОСОБА_1 про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження була повідомлена, у тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України.

Відзиву на позовну заяву від ОСОБА_1 не надходило.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2025 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю правових підстав для стягнення з пенсіонера надміру виплаченої пенсії у разі відсутності зловживань з його боку.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ГУ ПФУ в Миколаївській області, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Узагальнені доводи апеляційної скарги

Апеляційна скарга мотивована помилковістю висновків суду першої інстанції та неправильною оцінкою наданих позивачем доказів.

Узагальнені доводи інших учасників

Про слухання справи відповідачка ОСОБА_1 повідомлена телефонограмою, оскільки направлені на її адресу копія позовної заяви та повідомлення про слухання справи повернулися до суду з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою.

Правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідачка не скористалась.

2.Мотивувальна частина

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у справі є меншою тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 4 041,43 грн, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження.

Відповідно до приписів частини тринадцятої статті 7 ЦПК України у випадках, коли розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, судове засідання не проводиться.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини справи

Судом встановлено, що 23.02.2024 року ОСОБА_1 звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області з заявою про призначення пенсії за віком, подавши необхідні документами. За наслідком їх розгляду ГУ ПФУ в Сумській області прийняло рішення про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону №1058 з 23.02.2024 року. Розмір пенсії склав 3255,60 грн.

28.03.2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії та прийнято рішення №60 про відмову в призначені пенсії, у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.

Недостатність страхового стажу виникла внаслідок виключення періоду роботи ОСОБА_1 в російській федерації після 01.01.1992 року.

За період з 23.02.2024 року по 31.03.2024 року ОСОБА_1 було переплачено 40 41,43 грн.

Листом від 08.04.2024 року №1400-0403-8/30700 та від 12.02.2025 року №1400-0403-8/11863 відповідачку було повідомлено про необхідність повернути на розрахунковий рахунок Головного управління надміру виплачену суму пенсії в розмірі 4041,43 грн.

Позиція апеляційного суду

Положеннями статі 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз статті 1212 ЦК України і цього інституту цивільного законодавства вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Стаття 1215 ЦК України встановлює випадки, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Частиною 1 статті 1215 ЦК України зазначається, що не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. При цьому правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження № 14-445цс18), дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Згідно з частиною першою статті 50 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Отже, повернення надмірно сплачених сум пенсій відбувається лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера внаслідок його зловживань.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем не було доведено факту недобросовісного набуття відповідачкою пенсії у розмірі 4 041, 43 грн, а також не надано належних доказів для встановлення наявності рахункової помилки зі сторони позивача.

У позовній заяві ГУ ПФУ в Миколаївській області зазначало, що причиною виникнення переплати стало зарахування ним до страхового стажу відповідачки періодів її роботи у російській федерації.

Таким чином позивач підтвердив відсутність вини ОСОБА_1 у визначенні розміру пенсії та її переплаті, як і не довів належним чином наявності рахункової помилки при обчисленні розміру пенсії.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.

Зазначена судова практика у таких спорах є усталеною з від зазначеної правової позиції верховний Суд не відступав.

З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.

За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Відповідно статті 375 ЦПК, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а тому рішення підлягає залишенню без змін відповідно до положень статті 375 ЦПК України.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, судові витрати позивача, понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, залишаються за його рахунок.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий Н.О.Тищук

Судді: Т.Б.Кушнірова

Н.О.Шаманська

---------------------------------

Повний текст постанови виготовлено 26 вересня 2025 року