ПОСТАНОВА

Іменем України

07 жовтня 2025 року м. Кропивницький

справа № 398/2349/24

провадження № 22-ц/4809/1380/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

за участю секретаря судового засідання Соловйової І.О.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 червня 2025 року (суддя Стручкова Л.І.).

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів») звернулось до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, відповідно до якої просило стягнути на свою користь з ОСОБА_1 (далі Позичальник) суму у загальному розмірі 128 327,50 грн, яка складається із заборгованості

-за договором позики № у розмірі 85 702,50 грн, з яких: 9 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 76 702,50 грн сума заборгованості за відсотками;

-за кредитним договором № /475063 у розмірі 21 312,50 грн, з яких: 5 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 812,50 грн сума заборгованості за відсотками;

-за кредитним договором № /736892 у розмірі 21 312,50 грн, з яких: 5 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 812,50 грн сума заборгованості за відсотками.

В обґрунтування позову вказує, що 14 вересня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інфінанс» (далі ТОВ «Інфінанс») та ОСОБА_1 укладено Договір позики № . Відповідно до договору факторингу від 22 листопада 2022 року № 24/11-22/2, укладеного між ТОВ «Інфінанс» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», ТОВ «Інфінанс» передає ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає належні ТОВ «Інфінанс» права вимоги до боржників. На підставі зазначеного договору факторингу позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором позики № у сумі 85 702,50 грн, з яких: 9 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 76702,50 грн сума заборгованості за відсотками.

01 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гоуфінгоу» (далі ТОВ «Гоуфінгоу») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /475063. Згідно з договором факторингу від 19 квітня 2022 року №4/-6/-Г, укладеного між ТОВ «Гоуфінгоу» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /475063 у сумі 21312,50 грн, з яких: 5500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15812,50 грн сума заборгованості за відсотками.

01 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитна установа «Європейська кредитна група» (далі ТОВ «КУ «Європейська кредитна група») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № /736892. За договором факторингу від 19 квітня 2022 року №19042022-Є, укладеного між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів», позивач набув право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № /736892 у сумі 21312,50 грн, з яких: 5500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 15812,50 грн сума заборгованості за відсотками.

Стверджується, що з моменту отримання прав вимоги до відповідачки за укладеними нею договором позики та кредитними договорами, позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій.

У зв`язку із невиконанням відповідачкою взятих на себе зобов`язань, позивач вимушений звернутись до суду з позовом у даній справі.

Короткий зміст оскаржуваного рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 червня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задоволено; стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість: за договором позики № у розмірі 85 702,50 грн, з яких: 9 000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 76 702,50 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №/475063 у розмірі 21 312,50 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15812,50 грн сума заборгованості за відсотками; за кредитним договором №/736892 у розмірі 21 312,50 грн, з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15 812,50 грн сума заборгованості за відсотками; здійснено розподіл судових витрат.

Задовольняючи вимоги позову у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка, розпоряджаючись своїми цивільними та процесуальними правами на свій розсуд, у судове засідання не з`явилася, не заперечувала факту укладання кредитних договорів, отримання кредиту, не спростовувала розміру боргу, не подала своїх доказів на заперечення відповідних доводів позивача, а, отже, не довела відсутності вини у порушенні зобов`язання, не спростувала підстав позову.

Врахувавши, що у судовому засіданні знайшов підтвердження факт користування кредитними коштами та невиконання відповідачкою своїх зобов`язань щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір боргу відповідачкою не спростовано, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції у даній справі, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 червня 2025 року у даній справі скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає висновки суду першої інстанції безпідставними, враховуючи наступне.

Щодо договору позики № від 14 вересня 2021 року зауважує, що вказаний договір укладено шляхом приєднання відповідачки до публічного договору кредиту, розміщеного на веб-сайті позикодавця. У наданому відповідачці акцепті оферти від 14 вересня 2021 року не визначені всі істотні умови договору. При цьому, матеріали справи не містять діючої на час укладення договору редакції Правил, які є його невід`ємною частиною, тоді як саме на позивача покладається обов`язок доведення того, що та редакція публічного договору, яка долучається до матеріалів справи відповідає редакції, з якою позичальник ознайомився і погодився, підписуючи оферту про приєднання до визначених у ній умов, а також того, що вказаний документ на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Стверджує про відсутність підстав вважати, що при укладенні договору з відповідачкою ТОВ «Інфінанс» дотрималося вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими позикодавець.

Вказує на правову позицію Верховного Суду, висловленою у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року по справі № 916/2286/16, за якою до моменту отримання від позивача документального підтвердження оплати права вимоги до боржниці за кожним з договорів факторингу, його вимога про заміну сторони виконавчого провадження не може бути задоволена.

Окремо звертає увагу на умови кожного кредитного договору, які вважає відверто кабальними та такими, що порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Так, як вбачається з кредитного договору № реальна річна процентна ставка за кредитом становить 16 873,96 % річних при використанні номінальної відсоткової ставки; за кредитними договорами № /475063 та № /736892 річна процентна ставка становить 912,5 % річних. Водночас, за вимогами п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду від 15 липня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі; встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Згідно з ухвалою апеляційного суду від 23 липня 2025 року підготовчі дії у справі закінчено; справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 призначено до розгляду у Кропивницькому апеляційному суді на 12 год. 00 хв. 24 вересня 2025 року.

У відповідності до вимог процесуального закону учасників справи повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 158-161).

Ухвалою від 07 серпня 2025 року з підстав, що у ній зазначені, відзив на апеляційну скаргу у даній справі за підписом представника позивача ОСОБА_2 , повернуто заявнику без розгляду.

У судовому засіданні 24 вересня 2025 року апеляційний суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та оголосив, що проголошення судового рішення у справі відбудеться 07 жовтня 2025 року о 12 год. 45 хв.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, за наступного.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

14 вересня 2021 року між ТОВ «Інфінанс» (Позикодавець) та ОСОБА_3 (Позичальник) шляхом акцепту відповідачкою оферти Позикодавця укладено Договір позики № в електронній формі (далі Договір 1, а.с. 8-11, 13), за умовами якого: розмір кредиту 9 000,00 грн; строк користування кредитом 30 днів; строк дії договору 3 роки; відсоткова ставка 1,75% за один день користування кредитом, річна відсоткова ставка 638,75%, реальна річна процентна ставка за кредитом 16 873,96 %, які застосовуються за умови належного виконання умов договору та відсутності пролонгацій. Сторонами також погоджено номінальну та максимальну відсоткові ставки за кредитом. Всі інші умови викладені у Правилах, які є невід`ємною частиною договору та викладені на веб-сайті Позикодавця.

Довідкою Позикодавця підтверджується, що ОСОБА_1 ідентифікована ТОВ «Інфінанс». Акцепт Договору 1 Позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) 4g2f7f 14 вересня 2021 року, номер телефону, на який відправлено ідентифікатор 60 (а.с. 12).

Відповідно до квитанції за сплату № 108529879 від 14 вересня 2021 року кошти у сумі 9 000,00 грн зараховані на карту НОМЕР_1 (а.с. 14).

Договір 1, заявка-анкета на отримання кредиту та паспорт споживчого кредиту підписані електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

24 листопада 2022 року між TOB «Інфінанс» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладено Договір факторингу № 24/11-22/2, за яким Клієнт передає (відступає) Фактору за плату належні йому права вимоги, а Фактор приймає належні Клієнту права вимоги до боржників, вказаних у Реєстрі боржників. Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 15-16).

Підписанням акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 24 листопада 2022 року № 24/11-22/2 Клієнт та Фактор засвідчили перехід до позивача права вимоги до боржників у кількості 4671, а також передачу у повному об`ємі реєстру боржників (а.с. 17).

Відповідно до сформованого позивачем витягу з Реєстру боржників до договору факторингу від 24 листопада 2022 року № 24/11-22/2 та розрахунку заборгованості, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за Договором 1 в сумі 85702,50 грн, з яких: 9000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 76702,50 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 18-19).

01 жовтня 2021 року між ТОВ «Гоуфінгоу» (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник, Клієнт) укладено Договір про надання фінансового кредиту № /475063(далі Договір 2, а.с. 23-25), за умовами якого: сума кредиту 5500,00 грн (п. 2.1.); строк кредиту 25 днів, тобто до 25 жовтня 2021 року; процентна ставка (фіксована) - 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Договір 2 з додатками підписаний електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

19 квітня 2022 року між ТОВ «Гоуфінгоу» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладено Договір факторингу № 19042022-Г, за яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому для третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 26-27).

Підписанням акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 19 квітня 2022 року № 19042022-Г Клієнт та Фактор засвідчили перехід до позивача права вимоги до боржників у кількості 14378, а також передачу у повному об`ємі реєстру боржників (а.с. 28).

Відповідно до сформованого представником позивача витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 19 квітня 2022 року № 19042022-Гта розрахунку заборгованості, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за Договором 2 в сумі 21312,50 грн, з яких: 5500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15812,50 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 29-30).

Крім того, 01 жовтня 2021 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» (Позикодавець) та ОСОБА_1 (Позичальник, Клієнт) укладено Договір про надання фінансового кредиту № /736892(далі Договір 3, а.с. 34-36), за умовами якого: сума кредиту 5500,00 грн (п. 2.1.); строк кредиту 25 днів, тобто до 25 жовтня 2021 року; процентна ставка (фіксована) - 912,5% річних від суми кредиту в розрахунку 2,5% на добу. Кредит надається Клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної Клієнтом.

Договір 3 з додатками підписаний електронним підписом Позичальника шляхом використання одноразового ідентифікатора.

19 квітня 2022 року між ТОВ «КУ «Європейська кредитна група» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) укладено Договір факторингу № 19042022-Є, за яким Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому для третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно їх заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (а.с. 37-39).

Підписанням акту прийому-передачі реєстру боржників до договору факторингу від 19 квітня 2022 року № 19042022-Є Клієнт та Фактор засвідчили перехід до позивача права вимоги до боржників у кількості 14361, а також передачу у повному об`ємі реєстру боржників (а.с. 40).

Відповідно до сформованого представником позивача витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу від 19 квітня 2022 року № 19042022-Є та розрахунку заборгованості, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за Договором 3 в сумі 21312,50 грн, з яких: 5500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 15812,50 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с. 41-42).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Загальними положеннями ЦПК України передбачено обов`язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються, перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки, оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Однак, оскаржуване рішення суду першої інстанції у даній справі зазначеним вимогам процесуального закону відповідає не у повній мірі.

Так, відповідачка не заперечує факту укладення нею Договорів 1-3, отримання нею на підставі цих договорів кредитних коштів у сумах 9 000,00 грн, 5 500,00 грн та 5 500,00 грн відповідно, а також факту неповернення нею отриманих в кредит коштів Позичальникам.

Щодо стверджуваної позивачем наявності у нього права вимоги до відповідачки за Договорами 1- 3 на підставі укладених договорів факторингу, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність належними та допустимими доказами вказаної обставини.

При цьому, посилання скаржника у апеляційній скарзі напостанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року по справі № 916/2286/16 не беруться колегією суддів до уваги, оскільки встановлені судами обставини у справі № 916/2286/16 не є релевантними фактичним обставинам даної справи і наразі судами не вирішується питання заміни сторони виконавчого провадження, а, отже, відповідні висновки суду касаційної інстанції не підлягають застосуванню під час розгляду справи, що переглядається.

Оскільки доказів належного виконання відповідачкою кредитних зобов`язань на користь первісних кредиторів за Договорами 1- 3 матеріали справи не містять, натомість, належними доказами у справі підтверджується факт набуття ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» прав вимоги за цими договорами,суд першої інстанції правильно виснував про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача отриманих та неповернутих сум позики та кредиту, а саме: за Договором 1 у сумі 9000,00 грн, за Договором 2 у сумі 5500,00 грн та за Договором 3 у сумі 5500,00 грн.

Разом з тим, колегія суддів вважає частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги у частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами за Договорами 1-3.

За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 року у справі №300/438/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч. 1 ст. 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як правильно зауважено скаржницею, матеріали справи не містять підписаних нею Правил ТОВ «Інфінанс», а, отже, їх умови нею не погоджені, а тому при нарахуванні відсотків за користування позикою необхідно виходити із умов Договору 1.

Умовами Договору 1 та Паспорту споживчого кредиту до Договору 1 передбачено, що сума кредиту складає 9 000,00 грн, строк кредитування 30 календарних днів, загальні витрати за кредитом за наведених умов складають 4 725,00 грн, а орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки та інші платежі) 13 725,00 грн.

Виходячи з викладеного, сума процентів за користування позикою за Договором 1 підлягає стягненню з відповідачки у межах строку користування позикою саме у погодженому розмірі 4 725,00 грн, тоді як подальше нарахування таких процентів є безпідставним.

Умовами Договорів 2 і 3, а також Додатками № 1 до вказаних договорів передбачено надання відповідачці кредитів по 5500,00 грн строком на 25 днів, тобто до 25 жовтня 2021 року кожен. Виходячи з наведених та погоджених сторонами умов цих договорів, проценти за користування кредитом за Договором 2 складають 3437,50 грн, за Договором 3 - 3437,50 грн.

Доказів внесення змін до Договорів 2 та 3, зокрема, щодо продовження строку кредитування, матеріали справи не містять, позивачем не надані, а тому стягненню з відповідачки підлягають відсотки за користування кредитами у погодженому сторонами розмірі, а саме: за Договором 2 у сумі 3437,50 грн та за Договором 3 у сумі 3437,50 грн.

Враховуючи наведене, вимога позову у частині стягнення відсотків за користування відповідачкою кредитними коштами за Договорами 1-3 підлягає частковому задоволенню.

Зазначеного судом першої інстанції безпідставно враховано не було.

Водночас, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо, як стверджується, кабальних та несправедливих умов Договорів 1-3 у частині розміру відсотків за користування кредитним коштами.

Так, з урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. зокрема, постанови Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 25 липня 2024 року у справі № 500/6150/14).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).

Відповідачка укладені договори у судовому порядку не оспорювала. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, стороною відповідачки до суду не надані.

Викладене у повній мірі стосується і ствержуваної відповідачкою обставини щодо несправедливості умов Договорів 1-3.

Так, відповідачка, обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, послалася, зокрема, на ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», за якими до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Водночас, з аналізу наведених правових норм вбачається, що законодавцем визначений чіткий та зрозумілий спосіб захисту порушених прав споживача у випадку укладення договору, що містить несправедливі умови, а саме: зміна або визнання недійсним відповідного положення чи договору.

Однак, як вже зазначалось колегією суддів вище, обставин оскарження відповідачкою у судовому порядку положень кредитних договорів, які вона, як споживач, вважає несправедливими, чи звернення до суду з позовом про внесення змін до таких положень договорів, а також наявності відповідних судових рішень у даній справі встановлено не було.

Варто зауважити, що як положеннями Закону України «Про захист прав споживачів», так і положеннями Закону України «Про споживче кредитування» передбачено право споживача послуги (позичальника) відмовитись в односторонньому порядку від укладеного кредитного договору протягом 14 днів з моменту отримання копії його примірника.

Як свідчать матеріали справи, відповідачка своїм правом відмовитись в односторонньому порядку від укладених кредитних договорів, умови яких вважає несправедливими, не скористалась, що, на переконання суду, свідчить про розуміння та погодження з їх умовами.

Разом з тим, оскільки з наведених вище підстав рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, що призвело до неправильного висновку по суті спору, воно підлягає скасуванню, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Викладене, а також встановлені у даній справі фактичні обставини свідчать, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На виконання вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України апеляційним судом здійснено розподіл судових витрат у справі пропорційно до задоволених вимог.

Так, у справі, що переглядається вимоги позову судом апеляційної інстанції задоволено на 25%, що складає 757,00 грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви, які підлягають стягненню з відповідачки. Відповідно для відповідачки відсоток задоволених вимог складає 75%, що дорівнює 2725,20 грн судового збору за подання апеляційної скарги, які підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 06 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за договором позики № у розмірі 13 725,00 грн, з яких: 9000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 4 725,00 грн сума заборгованості за відсотками; заборгованість за кредитним договором № /475063 у розмірі 8 937,50 грн, з яких: 5 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 437,50 грн сума заборгованості за відсотками; заборгованість за кредитним договором № /736892 у розмірі 8 937,50 грн, з яких: 5 500,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу; 3437,50 грн сума заборгованості за відсотками, а всього заборгованість у розмірі 31 600,00 грн.

В іншій частині позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» залишити без задоволення.

Стянути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судовий збір за подання позовної заяви у сумі 757,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 2 725,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О. Л. Дуковський

О. А. Письменний