Справа №534/1375/24
Провадження №2/534/384/24
ГОРІШНЬОПЛАВНІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі: головуючого судді Куц Т.О. за участі секретаря судового засідання Віднійчук І.В.

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ТОВ «ФК ЕЙС» звернулося до суду із зазначеним позовом до відповідача в якому прохають стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія ЕЙС» заборгованість за кредитним договором № 00-7696879 від 25.04.2023 в сумі 31500 грн та понесені судові витрати в сумі 2422 грн 40 коп.

Позивач вказував, що через невиконання ОСОБА_1 умов укладеного кредитного договору № 00-7696879 від 24.04.2023, в нього утворилася заборгованість на загальну суму 31500 грн, які позивач прохав стягнути з відповідача.

Ухвалою суду відкрито провадження в справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного провадження.

Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час і місце слухання справи.

Представник позивача надав суду клопотання про розглял справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав прохав задовольнити.

Від представника відповідача адвоката Першина С.М. до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого зазначає, що матеріали справи не містять первинних документів про надання кредиту, як і не містять будь-яких інших доказів на підтвердження фактів отримання відповідачем спірного кредиту та користування ним. При цьому, картка обліку договору (розрахунок заборгованості), складений позивачем, не є належним доказом заборгованості, оскільки не підтверджує здійснення фінансових операцій за спірним кредитним договором. Таким чином, вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність у нього кредитних відносин з відповідачем та наявності у нього кредитної заборгованості за спірним договором. Отже у зв`язку із не доведенням позивачем факту укладання спірного кредитного договору, факту надання первісним кредитором кредитних коштів та факту користування відповідачем цим кредитом, зокрема, наявності у нього заборгованості, підстави для задоволення вимог позивача відсутні.

Суд, розглянувши та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до вказаних правовідносин, встановив обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Дослідженням наданих у системі «Електронний суд» доказів, судом встановлено, що25.04.2023 року між ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії № 00-7696879 у формі електронного документа з використанням електронного підпису.

Кредитний договір № 00-7696879 від 25.04.2023 року підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором 2627F, який відправлено 25.04.2023 о 13:12:23 на номер телефону НОМЕР_1 відповідача та введено ним 25.04.2023 о 13:12:42.

Відповідно до умов кредитного договору ТОВ «КАЧАЙ ГРОШІ» надало ОСОБА_1 у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 9450 грн. строком на 120 днів під 2,50% за кожний день користування кредитом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитодавець виконав умови кредитного договору та перерахував на картковий рахунок позичальника 9450 грн.

В порушення умов кредитного договору відповідач неналежним чином не виконав свої зобов`язання, у зв`язку з чим у нього перед кредитодавцем виникла заборгованості у розмірі 31500 гривень, що складається з заборгованості за кредитом 9450 грн та заборгованості за відсотками 22050 грн.

28.11.2023 року ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" (клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» (фактор) уклали Договір факторингу №28112023. За цим договором Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові Право грошової Вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, плату за позикою (проценти за користування позикою та проценти на прострочену позику), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту .

Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру Боржників за Договором факторингу №28112023 від 28.11.2023 року від ТОВ "КАЧАЙ ГРОШІ" до позивача перейшло право вимоги до відповідача на загальну суму 31500 грн.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч. 12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію", електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Згідно ч. 3 ст.11 Закону «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем порушено визначені умови договору і не повернуто суму кредиту, а також не виконано інші грошові зобов`язання, передбачені кредитним договором. В подальшому право вимоги за зазначеним договором перейшло до ТОВ «ФК «ЕЙС».

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договір №00-7848681 від 05.05.2023 року укладений у спосіб, визначений чинним законодавством України з повним дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, який не порушує вимоги Закону України "Про захист прав споживачів"; порядок надання та повнота наданої інформації відповідає вимогам Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Суд встановив, що відповідачем грошові кошти за кредитним договором отримані, але в порядку та на умовах договору не повернуті, розрахунки заборгованості відповідачем не спростовані, доказів помилковості чи неправильності наданих представником позивача розрахунків, а також належного виконання зобов`язань за кредитним договором не надано.

Крім того, аргументи відзиву на позовну заяву щодо відсутності доказів отримання відповідачем кредитних коштів та договору факторингу спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Так згідно наданої на ухвалу суду про витребування доказів, інформації від АТ «УніверсалБанк» на картковий рахунок, що належить ОСОБА_1 за період 25.04.2023-28.04.2023 був зарахований платіж у сумі 9000 грн.

Доводи відповідача про те, що позивачем не надано до суду належних доказів на підтвердження факту перерахування кредитних коштів не заслуговують на увагу, оскільки відповідач, як власник карткового рахунку, на який було перераховано кредитні кошти, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження або спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак, відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний у договорах, або доказів того, що вказані карткові рахунки йому не належить. Заперечуючи проти перерахування кредитних коштів, відповідач не позбавлений можливості надати відповідні банківські дані/інформацію на підтвердження своїх доводів, маючи при цьому безперешкодний та повний доступ до таких.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України).

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

На час розгляду справи судом відповідачем не надано доказів, які свідчать про погашення заборгованості повністю або частково. Право грошової вимоги за кредитним договором перейшло до позивача ТОВ «ФК «ЕЙС».

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «ФК «ЕЙС» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням основної вимоги, на підставіст. 141 ЦПК України, задоволенню підлягає вимога про стягнення судових витрат по сплаті судового збору з відповідача в сумі 2422,40 грн.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Стосовно судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн., які позивач поніс у зв`язку з розглядом цієї справи та які вважає судовими витратами в цій цивільній справі, які підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України, суд зауважує таке.

Згідно пункту 4 частини першої статті 3 Закону № 266/94-ВР у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.

Суду повинні бути надані на підтвердження понесених витрат на правову допомогу договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Договором про надання правничої допомоги №03/04/24 від 03.04.2024 року, підтверджено, що він укладений між позивачем Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі учасника бюро адвоката Тараненка Артема Ігоровича про надання правової допомоги, з визначенням у ньому розмірів оплати та порядку розрахунків.

Відповідно до акту прийому-передачі наданих послуг від 03.04.2024 року, загальна вартість наданих адвокатом позивачеві послуг, які були сплачені позивачем адвокату, становить 5000,00 грн.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Судом встановлено, що витрати позивача на правову допомогу в цій справі становлять 5000,00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги №03/04/24 від 03.04.2024 року, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» та Адвокатським бюро «Тараненко та партнери» в особі учасника бюро адвоката Тараненка Артема Ігоровича, ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АА №1426978, Додаткової Угоди №1 до Договору про надання правничої допомоги №03/04/24 від 03.04.2024 року, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №4956, акту прийому-передачі наданих послуг від 03.04.2024 року, та які підлягають стягненню з відповідача, як судові витрати по цій цивільній справі.

Позивачем на виконання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України було надано детальний опис робіт, виконаних адвокатом.

Відповідач клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу в зв`язку з їх неспівмірністю, які підлягають розподілу між сторонами, не заявляв.

Таким чином, суд знаходить доведеними судові витрати на професійну правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі у сумі 5000,00 грн., які понесені позивачем, та за правилами статті 141 ЦПК України підлягають відшкодуванню стороною відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 141, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 280-283 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» заборгованість за кредитним договором №00-7696879 від 25.04.2023 в сумі 31500 (тридцять одна тисяча п`ятсот) грн, витрати зі сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві ) грн 40 коп та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Повне найменування позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія ЕЙС» , , адреса: 01090, м. Київ, Харківське шосе, 19 офіс 2005 ;

Повне ім`я відповідача: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О.Куц