КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційнускаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого гаражно-будівельного кооперативу «Олімпійський», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання протиправними дій щодо поширення недостовірної інформації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОГБК «Олімпійський», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправними дій щодо поширення недостовірної інформації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, зобов`язання вчинити певні дії, відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 06.11.2014 під час ознайомлення з виконавчим провадженням відкритим 04.09.12 за заявою позивача було встановлено факт поширення ОСОБА_6 недостовірної інформації про позивача третім особам.

Зокрема, в листі відповіді на вимогу державного виконавця видати позивачу посвідчення про членство, ОСОБА_6 повідомляє, що позивача на зборах уповноважених, які відбулися 26.06.2014 виключено з членів кооперативу і додано витяг з протоколу №1 зборів уповноважених ОГБК «Олімпійський» від 26 червня 2014 року.

Згідно з витягом на зборах було присутні 25 уповноважених та запрошена особа ОСОБА_7 , який взагалі не є членом кооперативу. Зміст витягу з протоколу свідчить, що на цих зборах 25 присутнім та ОСОБА_7 було розповсюджено недостовірну інформацію про те, що позивач не виконує рішення правління, перешкоджає досягненню поставленої мети та не сплачує обов`язкові внески до кооперативу.

Подавши цей документ на запит державного виконавця Штойки Л.Р. недостовірна інформація відносно позивача була розповсюджена особисто ОСОБА_6 і також і службовим особам державної виконавчої служби.

Позивач зазначав, що на збори уповноважених його не запрошували, тому він на них присутнім не був, про наявність протоколу з рішення про його виключення за порушення статутних обов`язків з ознаками неправомірної поведінки довідався випадково. Факт наявності протоколу ОСОБА_6 від позивача приховувався впродовж червня - листопада 2014 року.

Також зазначив, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.05.2012 визнано недійсним протокол №1 та усі рішення ухвалені неправомочним складом присутніх на загальних зборах членів ОГБК «Олімпійський» в тому числі про обрання нового складу правління та ОСОБА_6 його головою. Більше того, позивача, якого неправомочним складом присутніх 24.09.11 було виключено з членів ГБК на підставі недостовірної інформації розповсюдженої ОСОБА_6 , з тих самих мотивів, що вказані у витягу з протоколу №1 від 26.06.2014 поновлено у членах кооперативу. Відтак, склад правління обраного на зборах 24.09.11 визнано неправомочним.

Відтак відновилося права та повноваження членів правління та голови обраних згідно з протоколом загальних зборів від 21.02.2009.

Після набуття 19.07.2012 законної сили рішенням суду від 15.05.2012 жодного засідання правління у складі обраному згідно з протоколом від 21.02.2009 не проводилося і ніяких рішень не ухвалювалося.

Позивач стверджує, що інформація про не виконання позивачем легітимних рішень правління є недостовірною інформацією поширеною ОСОБА_6 відносно позивача, яка має бути ним і спростована у спосіб у який вона була поширена.

Позивач вказав, що сам зміст витягу з протоколу №1 доказує, що до 26.06.2014 позивач не зобов`язаний був сплачувати внески у розмірах 45грн, 75грн та 60 грн оскільки згідно зі ст. 15 Закону України «Про кооперацію» затвердження розміру членського внеску та інших обов`язкових платежів віднесено суто до повноважень загальних зборів членів ГБК, а не правління. Згідно Статуту правління лише вносить пропозицію щодо визначеного ним розміру обов`язкового платежу.

Позивач пояснив, що до 01.06.2009 розмір членського внеску становив 8 грн. на місяць. На вимоги правління позивачем у березні 2011 було сплачено на рахунок кооперативу 1050грн в тому числі борг по внесках за 2007-2008 в розмірі - 192грн, 92грн на 2009 та 766 грн авансом на 8 років до 2017 (розрахунок: 766грн: 92грн на рік з розрахунку 8грн на місяць). Згідно витягу з протоколу тільки 26.06.2014 затверджено пропозиції правління щодо розміру членського внеску. Отже, тільки починаючи з 26.06.2014 члени кооперативу зобов`язані сплачувати внесок у розмірі 60грн. Вимоги про обов`язковість сплати позивачем внесків у розмірі 45грн. та 75 грн. є неправомочними і мали вирішуватися відповідачем в судовому порядку, а не шляхом розповсюдження недостовірної інформації третім особам про порушення статутних обов`язків.

Також позивач вказав, що станом на 26.06.2014 він не мав боргів по внесках, а навпаки ним було сплачено авансом наперед -314грн.

Зазначив, що недостовірна інформація про порушення ним статутного обов`язку по сплаті внесків та невиконання рішень правління поширюється ОСОБА_6 , починаючи з 24.09.2011, коли проводилися неправомочні збори протокол яких визнано недійсним рішенням суду від 15.05.2012, і тому відшкодування моральної шкоди за порушення гідності має бути пріоритетом.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив суд:

- визнати протиправними дії відповідача ОГБК «Олімпійський» що проявилися у поширенні в документі оформленному, як протокол №1 зборів уповноважених ОГБК «Олімпійський» від 26 червня 2014 року негативну інформацію по відношенню до позивача, яка є недостовірною та принижує його честь і гідність, а саме про невиконання позивачем рішень правління кооперативу, перешкоджанні досягнення поставленої кооперативом мети та несплатою обов`язкових внесків до кооперативу;

- зобов`язати відповідача ОГБК «Олімпійський» спростувати поширену в документі оформленому, як протокол №1 зборів уповноважених ОГБК «Олімпійський» від 26 червня 2014 року негативну інформацію по відношенню до позивача, яка є недостовірною та принижує його честь і гідність, а саме: про невиконання позивачем рішень правління кооперативу, перешкоджанні досягнення поставленої кооперативом мети та несплатою обов`язкових внесків до кооперативу шляхом направлення на адресу позивача відповідного рекомендованого листа та розміщення відповідного повідомлення на дошці об`яв кооперативу;

- зобов`язати відповідача ОГБК «Олімпійський» відкликати документ, оформлений, як протокол №1 зборів уповноважених ОГБК «Олімпійський» від 26 червня 2014 року в якому поширено негативну інформацію відносно позивача, яка є недостовірною та принижує його честь і гідність, а саме, про невиконання ним рішень правління кооперативу, перешкоджанні досягнення поставленої кооперативом мети та несплатою обов`язкових внесків до кооперативу;

- стягнути з відповідача ОГБК «Олімпійський» на користь позивача в якості компенсації за завдану моральну шкоду яка виникла унаслідок поширення в документі оформленому, як протокол №1 зборів уповноважених ОГБК «Олімпійський» від 26 червня 2014 року негативну інформацію, яка є недостовірною та принижує його честь і гідність, а саме, про невиконання ним рішень правління кооперативу, перешкоджанні досягнення поставленої кооперативом мети та несплатою обов`язкових внесків до кооператив, грошові кошти в розмірі - 77 740 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 рокуу задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подавапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невстановлення усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року ускасувати, направити справу до суду першої інстанції у іншому складі суду.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, щосуд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача та третіх осіб. Вказує, що суд у рішенні не навів мотивів відмови у задоволенні заяви позивача про забезпечення доказів.

Стверджує, що суд не дослідив та не надав належну оцінку наявним у матеріалам справи доказам на підтвердження позиції позивача, не допитав заявлених свідків.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця відповідача ОГБК «Олімпійський» проти задоволення апеляційної скарги заперечила. Вказує, що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

У судовому засіданні в апеляційному суді взяла участьпредставниця відповідача адвокат Свірська О.О., якапроти задоволення апеляційної скарги заперечила, просилаапеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, тому суд апеляційної інстанції визнав за можливе, розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 26 липня 2014 року відбулися загальні збори уповноважених ОГБК «Олімпійський», на яких були присутні 25 уповноважених та запрошений адвокат Ващинець І.І.

Під час розгляду четвертого пункту порядку денного було заслухано питання про виключення з членів кооперативу та ухвалено рішення «про виключення з членів ОГБК «Олімпійський» ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 у зв`язку з невиконанням ними рішень Правління кооперативу, перешкоджанню досягнення поставленої кооперативом мети та несплатою обов`язкових внесків до кооперативу».

У своїй позовній заяві позивач просив суд спростувати інформацію щодо «невиконанням ним рішень Правління кооперативу, перешкоджанню досягнення поставленої кооперативом мети та несплатою обов`язкових внесків до кооперативу», зазначаючи, що вказана інформація є недостовірною.

Позивач, звертаючись до суду з позовом, зазначав, що вказана інформація є недостовірною та посилався на ту обставину, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 15.05.2012 визнано недійсним протокол №1 та усі рішення ухвалені складом присутніх на загальних Зборах членів ОГБК «Олімпійський», в тому числі про обрання нового складу правління та ОСОБА_6 його головою, а позивача, якого складом присутніх 24.09.2011 було виключено з членів ГБК, на підставі недостовірної інформації розповсюдженої ОСОБА_6 , з тих самих мотивів, що вказані у витягу з протоколу №1 від 26.06.2014 поновлено у членах кооперативу, відтак, склад правління обраного на зборах 24.09.2011 визнано неправомочним.

Зазначав, що відновилися права та повноваження членів правління та голови обраних згідно з протоколом загальних зборів від 21.02.2009. Після набуття 19.07.2012 законної сили рішенням суду від 15.05.2012 жодного засідання правління у складі обораному згідно з протоколом від 21.02.2009 не проводилося і ніяких рішень не ухвалювалося тобто інформація про невиконання позивачем легітимних рішень правління є недостовірною інформацією поширеною ОСОБА_6 щодо позивача.

Стверджував, що зміст витягу з протоколу №1 доводить, що до 26.06.2014 позивач не зобов`язаний був сплачувати внески у розмірах 45 грн., 75 грн. та 60 грн., оскільки згідно зі ст. 15 Закону України «Про кооперацію» затвердження розміру членського внеску та інших обов`язкових платежів віднесено суто до повноважень загальних зборів членів ГБК, а не правління. Згідно Статуту правління лише вносить пропозицію щодо визначеного ним розміру обов`язкового платежу. До 01.06.2009 розмір членського внеску становив 8 грн. на місяць. На вимоги правління позивачем у березні 2011 року було сплачено на рахунок кооперативу 1050 грн. в тому числі борг по внесках за 2007-2008 роки в розмірі -192 грн., 92 грн. на 2009 рік та 766 грн. авансом на 8 років до 2017 року .

Вказував, що згідно з витягом з протоколу тільки 26.06.2014 затверджено пропозиції правління щодо розміру членського внеску. Отже, тільки, починаючи з 26.06.2014, члени кооперативу зобов`язані сплачувати внесок у розмірі 60 грн. Вимоги про обов`язковість сплати позивачем внесків у розмірі 45грн та 75 грн є неправомочними і мали вирішуватися відповідачем в судовому порядку, а не шляхом розповсюдження недостовірної інформації третім особам про порушення статутних обов`язків. Відтак, за Законом України «Про кооперацію» станом на 26.06.2014 позивач не мав боргів по внесках, а навпаки ним було сплачено авансом наперед -314 грн.

Згідно зі статтею 201 ЦК України честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

У частині четвертій статті 277 ЦК України передбачено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа під час виконання своїх посадових (службових) обов`язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Відповідно до частини четвертої статті 277 ЦК України в разі поширення недостовірної інформації посадовою чи службовою особою для визначення належного відповідача судам необхідно з`ясовувати, від імені кого ця особа виступає. Якщо посадова чи службова особа виступає не від імені юридичної особи й не під час виконання посадових (службових) обов`язків, то належним відповідачем є саме вона.

Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.

Стаття 297 Цивільного кодексу України встановлює, що кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Статтею 299 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 №1 при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 відповідачем у випадку поширення інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов`язків, зокрема при підписанні характеристики тощо, є юридична особа, в якій вона працює.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

З Єдиного державного реєстру судових рішень судом першої інстанції встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду від 09 серпня 2011 року позов ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОГБК «Олімпійський» про визнання недійсними протоколів та рішень загальних зборів членів ОГБК «Олімпійський» задоволено частково, а саме, серед іншого, визнано недійсним протокол та всі рішення, ухвалені 26 березня 2011 року загальними зборами (зборами уповноважених) членів ОГБК «Олімпійський».

Проте рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року було скасовано за нововиявленими обставинами рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09 серпня 2011 року та у задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_1 до ОГБК «Олімпійський» про визнання недійсними протоколів та рішень загальних зборів членів ОГБК «Олімпійський» відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 липня 2015 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року залишено без змін.

Встпновлено, що у період чинності рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.08.2011 відповідачем були проведені збори уповноважених 26 червня 2014 року, і повторно вирішено питання про виключення ОСОБА_1 з членів кооперативу.

У той же час, станом на день вирішення даної справи відновлено чинність рішень прийнятих на загальних зборах уповноважених кооперативу 26 березня 2011 року, а тому ОСОБА_1 вважається виключеним з числа членів кооперативу саме з вказаної дати та по причині несплати обов`язкових внесків до кооперативу.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що інформація стосовно несплати обов`язкових внесків до кооперативу ОСОБА_1 на 26 червня 2014 року була станом на день проведення загальних зборів була достовірною. Доказів протилежного позивачем надано не було.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції щодонеобґрунтованості посилання позивача на недостовірність інформації щодо перешкоджання досягнення поставленої кооперативом мети та невиконанням рішень правління кооперативу, оскількитакі висловлювання є абстрактними, неконкретними та такими з яких неможливо зробити однозначний висновок, що вони стосуються саме позивача, а не інших виключених цими ж рішеннями осіб.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). Положення щодо ефективності заходів забезпечення позову містяться у статтях 149, 153 ЦПК.

Згідно ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року по справі № 910/3009/18 визначено, що ефективний спосіб захисту прав повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права; 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим); 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії; 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Одне право має захищатися одним позовом.

З огляду на вимоги позовної заяви та встановлені судом обставини справи, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що вимоги позивача зводяться до незгоди з його виключенням з членів кооперативу. Звертаючись до суду з даним позовом позивач намагається довести, що рішення щодо його виключення було неправомірним, тому правильним та ефективним способом захисту прав позивача є звернення до суду з позовом про визнання недійсним рішень загальних зборів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За змістом ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тобто позивач, з урахуванням визначених нормами процесуального законодавства принципів змагальності та диспозитивності, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позову в частині визнання протиправними дій щодо поширення недостовірної інформації, зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, відкликати документ. Оскільки вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимог про спростування інформації, вона також не підлягає задоволенню.

Отже, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .

Колегія суддів відхиляє посилання апелянта на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу за відсутності доказів належного повідомлення відповідача та третіх осіб, оскільки вказані особи повідомлялись судом шляхом відправки судових повісток на поштові адреси. При цьому, позивач особисто брав участь у судових засіданнях по справі, в той час як відповідач не заперечував проти розгляду справи за відсутності його представника.

Твердження позивача про те, що суд у рішенні не навів мотивів відмови у задоволенні його заяви позивача про забезпечення доказів також не впливають на висновки суду, оскільки такі мотиви та обґрунтування викладені в ухвалі Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року, якою вирішено клопотання позивача про забезпечення доказів.

Інші доводи апеляційної скарги позивачав цілому повторюють доводи його позовної заяви, належна оцінка яким надана судом першої інстанції, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та фактично зводяться до незгоди позивачки з висновками суду. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права. Судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 24 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст складено30 вересня 2025 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома