ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 645/5199/23 Головуючий суддя І інстанції Шарко О. П.
Провадження № 22-ц/818/655/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Холод М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року по цивільній справі № 645/5199/23, за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат,

в с т а н о в и в :

У вересні 2023 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат.

Позовна заява мотивована тим, що 15 серпня 2007 року, між відповідачем ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 за умовою якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в іноземній валюті, в сумі 135000,00 (сто тридцять п`ять тисяч доларів США 00 цнт.), зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі 12,5% річних.

15 серпня 2007 року, між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № П-1/0, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Цього ж дня, між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № П-2/0, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

15 серпня 2007 року, між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № П-3/0, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У зв`язку з невиконанням Відповідачами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 ) умов договору про надання споживчого кредиту №0, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова щодо примусового стягнення заборгованості.

30 жовтня 2012 року Фрунзенським районним судом м. Харкова була розглянута справа №2/2033/77/2012 та ухвалено рішення: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 112 810,30 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі по 455 грн. з кожного.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ_КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу № 1, відповідно до умов яких та у відповідності до глави 73 (ст.1077-1086) Цивільного кодексу України ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №0, Договором поруки № П-1/0, Договором поруки № П-2/0, Договором поруки № П-3/0.

У зв`язку з тим, що у наслідок прострочення Відповідачами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 ) сплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0, Договором поруки № П-1/0, Договором поруки № П-2/0, Договором поруки № П-3/0 та рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова позивач звернувся до суду з позовом про стягнення 3%річних та суми інфляційних втрат, які викладені в розрахунках, а саме, суми 3% річних за період з 01 вересня 2020 року по 31 серпня 2023 року за прострочення сплати заборгованості становить 100 286,19 грн. та суми інфляційних втрат за період 01 вересня 2020 року по 31 вересня 2023 року понесених у наслідок прострочення заборгованості у сумі 536 307,10 грн.

На підставі вищевикладеного, ТОВ «Кей-Колект» просило суд стягнути солідарно з відповідачів суму 3% річних в розмірі 100286,19 гривень, суму нарахованих інфляційних втрат в розмірі 536307,10 гривень та суму сплаченого судового збору у розмірі 9548,90 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року у задоволенні позову ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Вказує, на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обставини, що мають значення для справи. Вказує, що відповідачами порушено грошове зобов`язання яке виникло за рішенням суду та виражено у грошовій валюті, гривні, висновок суду першої інстанцій про те, що у позивача не виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат відповідно до статті 625 ЦК України є помилковим. Окрім того, судом першої інстанції не дотримано вимог статті 263 ЦПК України та не застосовано до вказаних правовідносин висновки Верховного Суду.

Вказало, що рішенням від «30» жовтня 2012 р. Фрунзенського районного суду м. Харкова в справі № 2033/2-285/11 провадження № 2/2033/77/2012 вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 112 810,30 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі по 455 грн. з кожного. Отже, в справі № 645/5199/23 за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення коштів законодавчо не потребує доведення права вимоги за кредитним договором № 0 укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , оскільки зазначений факт встановлений рішенням від «30» жовтня 2012 р. Фрунзенського районного суду м. Харкова в справі № 2033/2-285/11 провадження № 2/2033/77/2012.

Вважає неспроможними доводи суду першої інстанції, про те, що позивач не надав копію рішення, що відповідає вимогам щодо його належного засвідчення, та не надав доказів, що свідчать на підставу виникнення боргових зобов`язань та набуття права вимоги. Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу. Також, суд не звернув уваги на те, що відповідно до п.2 розділу ІХ Рішення ВРП від 19.04.2018 року №1200/0/15-18 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень» суддям надається повний доступ до інформаційних ресурсів Реєстру. А тому суд у разі виникнення сумніву міг з`ясувати існування та відповідність такого рішення, маючи повний доступ до ЄДРСР. Отже, у суду є законна можливість переглянути вказане рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від «30» жовтня 2012 р. у справі № 2033/2-285/11 провадження № 2/2033/77/2012, з якого вбачається, що ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.07.2012 р. за клопотанням первісного позивача проведено його заміну на правонаступника ТОВ «Кей-Колект», та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей- Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 112 810,30 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі по 455 грн. з кожного. З зазначених підстав вважаю, що суд першої інстанції безпідставно послався на ненадання позивачем доказів на підтвердження підстави виникнення боргових зобов`язань Відповідачів перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», зокрема кредитним договором, договорами поруки та недоведеності набуття статусу Нового Кредитора та отримання права грошової та майнової вимоги на підставі Договору факторингу та Договору про відступлення права вимоги. При цьому Фрунзенським районним судом м. Харкова проігноровано, що рішення «30» жовтня 2012 р. у справі № 2033/2-285/11 провадження № 2/2033/77/2012, носить преюдиційний характер, яким встановлено факт наявності заборгованості відповідачів перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Зауважило, що після ухвалення рішення суду про стягнення заборгованості вираженого в гривні кредитор позбавляється можливості коригувати суму заборгованості відповідно до коливань курсу національної валюти по відношенню до іноземних валют, але не позбавляється права на відшкодування втрат у відповідності до ст. 625 ЦК України, що є належним і допустимим способом захисту майнового права та інтересу кредитора. Акцентує увагу апеляційного суду, що рішенням від «30» жовтня 2012 р. Фрунзенського районного суду м. Харкова в справі № 2033/2-285/11 провадження № 2/2033/77/2012, вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 112 810,30 грн. та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у розмірі по 455 грн. з кожного. Отже, підстави для відмови в задоволені позовних вимог були відсутні. Загальна сума 3 % річних та інфляційних втрат понесених ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ», у наслідок невиконання рішення Відповідачами ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

та ОСОБА_4 ) від «30» жовтня 2012 р. Фрунзенського районного суду м. Харкова в справі № 2033/2-285/11 провадження № 2/2033/77/2012, становить 636 593,29 грн. (шістсот тридцять шість тисяч п`ятсот дев`яносто три грн. 29 коп.), яка складається з суми 3 % річних у розмірі 100 286,19 грн. та суми інфляційних втрат у розмірі 536 307,10 грн.

Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, розглянула справу за відсутності інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, які не з`явилися у судове засідання, що відповідно до ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду скарги.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду у повній мірі не відповідає.

Виходячи з положень ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Цивільні права та обов`язки можуть виникати й із рішення суду. У випадках, встановлених згаданими актами або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або не настання певної події.

З матеріалів справи вбачається, що 15 серпня 2007 року, між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 за умовою якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти в іноземній валюті, в сумі 135000,00 (сто тридцять п`ять тисяч доларів США 00 цнт.), зі сплатою відсотків за використання кредиту, у розмірі 12,5% річник.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором були укладені договори поруки:

15 серпня 2007 року, між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № П-1/0, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

15 серпня 2007 року, між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № П-2/0, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

15 серпня 2007 року, між ОСОБА_4 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки № П-3/0, який згідно умов Договору поруки, зобов`язався відповідати перед АКІБ «УкрСиббанк» в тому ж обсязі, що і ОСОБА_1 , зокрема, за повернення основної суми заборгованості, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених кредитним договором, існуючих як на момент укладання договору, і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У зв`язку з невиконанням відповідачами : ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , умов договору про надання споживчого кредиту №0, щодо сплати заборгованості, ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова щодо примусового стягнення заборгованості.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2012 року у справі №2/2033/77/2012 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 112 810,30 грн. та судові витрати пов`язані з розглядом справи у розмірі по 455 грн. з кожного.

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «КЕЙ_КОЛЕКТ» було укладено Договір факторингу №1, відповідно до умов яких та у відповідності до глави 73 (ст.1077-1086) Цивільного кодексу України ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу Нового Кредитора та отримало право грошової та майнової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за Договором про надання споживчого кредиту №0, Договором поруки № П-1/0, Договором поруки № П-2/0, Договором поруки № П-3/0.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.

У письмовому відзиві на позовну заяву від представника відповідача, ОСОБА_1 , зазначено про наявність підстав для відмовлення у задоволені позовних вимог на підставі того, що Договору про надання споживчого кредиту №0 на який посилається позивач, кредит надавався в іноземній валюті, а саме у доларах США, а отже позивач не має право вимагати відповідно до чинного законодавства сплати суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, крім того позивач звернувся до суду про стягнення заборгованості в період який відповідно до п.18 прикінцевий положень Цивільного кодексу України, під час дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити,що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем), а також, посилався на те, що позивачем не надано жодного доказу до суду з питань того, що позивач має право вимоги, як новий кредитор та має право на подання такого позову до суду.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Формулювання цієї норми закону, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.

Отже, за змістом наведеної статті нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень ст.ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18.

Тому новий кредитор має право на отримання сум, передбачених лише ст. 625 ЦК України за увесь час прострочення.

Щодо тієї обставини, що відповідачам не було направлено повідомлення про зміну кредитора в зобов`язаннях (необізнаність боржників про здійснення правонаступництва), то слід зазначити таке.

Факт неповідомлення боржника про відступлення права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання жодному з кредиторів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань (постанови Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 278/1679/13-ц та від 06 лютого 2019 року у справі № 361/2105/16-ц).

Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, унаслідок чого в нього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2019 року № 667/11010/14-ц). Поготів, як правильно на це покликається заявник, боржники були обізнані з заміною кредитора в ході інших, похідних від спірних правовідносин, судових провадженнях.

Очевидно, що ТОВ "Кей-Колект", отримавши право вимоги за основною вимогою, має право вимагати в судовому порядку покладення на відповідачів передбаченої ст. 625 ЦК України відповідальності за прострочення виконання відповідного грошового зобов`язання, тобто й за додатковою вимогою.

Тому позовні вимоги про зобов`язання боржників відшкодувати позивачу грошові кошти у виді 3% річних та інфляційних втрат відповідають вимогам чинного законодавства та є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за невиконання покладених саме судовим рішенням обов`язків.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

За розрахунком банку у відповідності до положень статті 625 ЦК України нараховано 3 % річних у розмірі 100286,19 грн. та сума нарахованих інфляційних втрат у розмірі 536307,10 грн.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2012 року у справі № 2033/2-285/11 (а.с.20-21), підтверджено наявність грошового зобов`язання позичальників перед банком.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2012 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час його прострочення.

Як видно зі змісту пред`явленого позову, ТОВ "Кей-Колект" ставило вимогу про стягнення передбачених ст.625 ЦК України грошових сум за період з 01 вересня 2020 року до 31 серпня 2023 року.

Проте згідно з пунктом 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме за період з 01 вересня 2020 року по 23 лютого 2022 року, що становитиме 49451, 46 грн трьох процентів річних та 194 460,49 інфляційних втрат, а всього становить 243 911,95 грн.

Сума трьох процентів річних за використаною формулою (сума боргу * 3% / 100% * на кількість прострочених днів / на кількість днів у році) розрахована так: за період з 01 вересня 2020 року по 31 грудня 2020 року 122 дня, тому проценти становитимуть 11 128,10 гривень (1 112 810,30* 3 %/100%/122/366); за період з 01 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року 365 днів, тому проценти становитимуть 33 384,31 гривень (1 112 810,30*3%/100%*365/365); за період з 01 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року 54 дні - проценти складають 4939,05 гривень (1 112 810,30*3%/100%*54/365). Разом 49451,46 гривень.

Інфляційні втрати розраховуються за формулою: сума боргу * на сукупний індекс інфляції / 100% - суму боргу.

За обліковий період сукупний індекс інфляції 117,47%, а саме: за вересень 2020 року - 100,50%, за жовтень 2020 року - 101,00%, за листопад 2020 року - 101,30%, за грудень 2020 року - 100,90%, за січень 2021 року - 101,30%, за лютий 2021 року - 101,00%, за березень 2021 року - 101,70%, за квітень 2021 року -100,70%, за травень 2021 року -101,30%, за червень 2021 року -100,20%, за липень 2021 року -100,10%, за серпень 2021 року -99,80%, за вересень 2021 року -101,20%, за жовтень 2021 року -100,90%, за листопад 2021 року -100,80%, за грудень 2021 року -100,60%, за січень 2022 року - 101,30%, за лютий 2022 року - 101,60%.

У період з 01.09.2020 року по 23.02.2022 року індексація на суму 1 112 810,30 грн

[Інфляційні нарахування] = 1 112 810,30 грн (сума боргу) ? 117,475% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 1 112 810,30 грн (сума боргу) = 194 460,49 грн

Отже, інфляційні нарахування складають 194460,49 гривень (1 112 810,30 *117,24%/100% - 1 112 810,30 ).

З огляду на вищевказане колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції, який відмовив в позові, з тих мотивів, що позивач не надав копію рішення, що відповідає вимогам щодо його належного засвідчення, та не надав доказів, що свідчать на підставу виникнення боргових зобов`язань відповідачів перед ним, зокрема, договір кредиту.

При цьому апеляційний суд враховує те, що відповідно до ч.5 ст.4 Закону України "Про доступ до судових рішень" судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону, зокрема до відомостей, які дають можливість ідентифікувати фізичну особу.

Також суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції, який відмовив в позові в цій частині, про те, що після набрання законної сили рішення про стягнення на його користь грошових коштів у сумі 1112810,30 грн, позивач до органів виконавчої служби з метою примусового виконання рішення не звертався, виконавчий лист не отримував, не надав доказів існування домовленості з відповідачем щодо добровільного виконання рішення суду, а також не надав доказів на підтвердження ухиляння відповідача від виконання рішення суду (тобто, сплати позивачу грошових коштів), або неможливості його виконання (повідомлення боржника щодо відсутності грошових коштів).

За таких обставин та відповідно до наведеного правового обґрунтування, з передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підстав слід рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат- слід задовольнити частково.

Слід стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" за порушення грошового зобов`язання суму трьох процентів річних у розмір 49 451,46 грн. та 194 460,49 грн., а всього 243911,95 грн.

В іншій частині позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишається без задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" підлягають задоволенню частково, на 38,31 %, тому сплачений судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 3658,18 грн (9548,90*38,31%) підлягає стягненню з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" в рівних частках по 914,54 грн з кожного.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" також задоволено частково, на 61,69 % відповідно, тому судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 7068,85 грн (11458,68*61,69%) підлягає стягненню з з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" в рівних частках по 1767,21 грн з кожного.

Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 вересня 2024 року- скасувати.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми 3% річних та інфляційних втрат- задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , паспорт: серія НОМЕР_2 , виданий Фрунзенським РВ УМВС України в Харківській обл. 05 жовтня 2001 року), ОСОБА_2 (адреса : АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , паспорт: серія НОМЕР_4 , виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України в Харківській обл. 26.07.1997 року), ОСОБА_3 (адреса: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_5 , паспорт: серія НОМЕР_6 , виданий Фрунзенським РВ ХМУ УМВС України у Харківській обл. 22.01.1998 року) та ОСОБА_4 (адреса: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_7 , паспорт: серія НОМЕР_8 , виданий Комінтернівським РВ ХМУ УМВС України у Харківській обл. 03.06.1997 року) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект"юридична адреса: 01103, м.Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1; ідентифікаційний код: 37825968; НІН: 65): на п/р № IBAN НОМЕР_9 ), за порушення грошового зобов`язання суму трьох процентів річних у розмір 49 451,46 (сорок дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят одну гривню) гривню 46 копійок та 194 460,49 (сто дев`яносто чотири тисячі чотириста шістдесят гривень) гривень 49 копійок інфляційних втрат, а всього 243911,95 (двісті сорок три тисячі дев`ятсот одинадцять гривень) гривень 95 копійок.

В іншій частині позов Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" судовий збір за подання позовної заяви у розмірі по 914,54 грн з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект" судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі по 1767,21 грн з кожного.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 22 вересня 2025 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді колегія Ю.М. Мальований.

О. Ю. Тичкова.