Справа № 274/2169/25 Провадження № 2/0274/1155/25
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
08.10.25 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 представником якого є ОСОБА_2 ,
доОСОБА_3 , представником якої є ОСОБА_4 ,
проподіл майна подружжя,
ОСОБА_1 звернувся з позовом, у якому просить поділити спільне майно подружжя, а саме автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 , стягнути на його користь з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 164 050,00 грн. в рахунок грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 під час перебування у шлюбі, який на даний час розірвано, придбали автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , який було зареєстровано за ОСОБА_3 . ОСОБА_1 запропонував ОСОБА_3 поділити автомобіль шляхом сплати йому 1/2 частки його вартості, проте ОСОБА_3 відмовилася.
ОСОБА_3 пояснила, що вона не проти поділити автомобіль, проте не згодна з його вартістю, яку запропонував ОСОБА_1 .
Судом з`ясовано, що 19.08.2014 р. ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.02.2025 р. у справі № 274/9373/24, яке набрало законної сили, що підтверджується свідоцтвом від 12.03.2025 р. про шлюб та вказаним рішенням (а. с 9, 10 11).
21.10.2022 р. за ОСОБА_3 було зареєстровано транспортний засіб автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що підтверджується листом від 21.03.2025 р. Територіального сервісного центру МВС № 1842 (а. с. 13).
Законодавством України презюмується, що за загальним правилом будь-яке майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.
Так, відповідно до частини третьої статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 60, частиною першою статті 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , не є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зі змісту позову, відзиву, пояснень представників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а також пояснень останньої вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнають, що цей автомобіль є їхньою спільною сумісною власністю.
Зважаючи на наведене, Суд вважає, що автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .
Частиною першою статті 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Статтею 70 Сімейного кодексу України визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.
У матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б вказували на те, що частки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у праві власності на автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , є різними, а тому Суд виходить з того, що ці частки є рівними.
Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Відповідно до статті 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.
Згідно з частинами першою третьою статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
З наведених норм законодавства України випливає, що майно, щодо якого виник спір (автомобіль), може бути як поділено у рівних частках між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , так з нього може бути виділено у власність одного з них його неподільну частину за умови, що інший згоден отримати грошову або іншу матеріальну компенсацію вартості частки цієї частини майна, при цьому така компенсація може бути присуджена Судом.
Таким чином можливим способом поділу автомобіля Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , є присудження ОСОБА_1 грошової компенсації вартості 1/2 його частки, на що він згоден і про що просить у позовній заяві.
Як вбачається зі звіту від 12.03.2025 р. про незалежну оцінку (з додатками), ринкова вартість автомобіля Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , станом на 12.03.2025 р. становить 328 100,00 грн. (з урахуванням податку на додану вартість) (а. с. 14 27).
Будь-яких доказів, які б спростовували правильність зазначеного звіту або ставили його під сумнів ОСОБА_3 не подала.
Разом з тим, зважаючи на статтю 185 Податкового кодексу України, податок на додану вартість не включається у вартість майна при його поділі, так як поділ майна не є операцією, яка є об`єктом оподаткування цим податком.
Основна ставка податку на додану вартість встановлюється від бази оподаткування у розмірі 20% (статті 193 та 194 Податкового кодексу України).
Таким чином дійсна (ринкова) вартість Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , станом на 12.03.2025 р. без урахування податку на додану вартість становить 273 416,67 грн. (273 416,67 грн. + 20% податку на додану вартість (54 683,33 грн.) = 328 100,00 грн.)
Тобто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 має бути стягнуто грошову компенсацію ринкової вартості (273 416,67 грн.) 1/2 частки автомобіля Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , що становить 136 708,36 грн.
Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1 367,08 грн.
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
2. Поділити спільне майно подружжя, а саме автомобіль Citroen Berlingo, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , зареєстрований за ОСОБА_3 , та стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 136 708,36 грн. у якості грошової компенсації вартості 1/2 частки вказаного автомобіля.
3. В задоволенні іншої частини позову відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 1 367,08 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут