Справа № 464/2783/25
пр.№ 2-др/464/35/25
29.09.2025 Сихівський районний суд м.Львова в складі:

головуючої судді - БЕСПАЛЬОК О.А.,
з участю секретаря судових засідань БРИНОШ А.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті Львові заяву
представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати,
Відповідачка подала суду пояснення, в яких просила залишити заяву без розгляду, оскільки представник пропустив строк на подачу заяви про винесення додаткового рішення. З розміром незгідна, вважає його завищеними, не співмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг. Крім того, не подано попередній розрахунок витрат. Адвокат мав право скористатись відеоконференцією, а не просити стягнути витрати на оплату проїзду, позивачка могла знайти адвоката у м.Львові. Крім того, позов задоволено частково, тому й витрати повинні бути розприділені пропорційно, до задоволених позовних вимог.
Сторони та їх представники в судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, про причини неявки не повідомили. Представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав клопотання про розгляд справи у їх відстуності. Відповідачка у своїх запереченнях просила розглядати справу у її відсутності.
Представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав відповідь на заперечення до заяви про ухвалення додаткового рішення. Вважає такі безпідставні, тому просив задоволити його заяву.
У зв`язку із неявкою у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється згідно із вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали заяви про ухвалення додаткового рішення та матеріали цивільної справи №464/2783/25, приходжу до наступного висновку.
Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 28 липня 2025 року під головуванням судді Беспальок О.А. задоволено частково позов ОСОБА_3 , стягнуто на її користь з ОСОБА_5 77240 грн. завданої матеріальної шкоди, 4000 грн. завданої моральної шкоди, 9800 грн. за проведення оцінки майна, 1211 грн. 20 коп. сплаченого судового збору, а всього 92251 грн. 20 коп.

Окрім того, судом при прийнятті рішення не вирішено питання судового збору щодо моральної шкоди, а саме, такий не доплачений позивачкою та не вирішено питання пропорційності стягнення задоволеної вимоги судом.

Щодо залишення заяви про ухвалення додаткового рішення суд вважає таке твердження безпідставним, оскільки рішення у справі ухвалено 28 липня 2025 року. Відлік строку розпочинається з 29 липня 2025 року, завершення якого припадає на вихідний день. 04 серпня 2025 року подано заяву представником позивачки про винесення додаткового рішення, у понеділок, наступний день, що припадає одразу ж після вихідного. Тому підстав для залишення заяви суд не вбачає, оскільки така подана у строк, передбачений законом.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у цивільній справі.

Кожен має право на професійну правничу допомогу (частина перша статті 59 Конституції України).

За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначають лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 910/12876/19).

Одним із принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, зокрема у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Водночас процесуальне законодавство передбачає критерії, які потрібно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу в судовому спорі. Так, за змістом частин першої та третьої статті 133 і частини другої статті 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу є одним з видів судових витрат, які розподіляють між сторонами залежно від результатів вирішення судової справи.

Частиною другою статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносять зокрема, витрати на професійну правничу допомогу покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої-третьої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, у тому числі, гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

10 жовтня 2024 року між адвокатським бюро «Юридична фірма «Вітів та партнери» та ОСОБА_3 укладено договір про надання правничої допомоги №18/24.

До позову долучено свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю №000294, видане 24 травня 2018 року, відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» Вітіву В.А., про те, що він має право на зайняття адвокатською діяльністю, на підставі рішення Ради адвокатів Тернопільської області №176/9 від 24 травня 2018 року.

Окрім того, адвокатом Вітівим В.А. долучено ордер на надання правничої допомоги ОСОБА_3 , на підставі договору про надання правничої допомоги №10/09/01м від 10 вересня 2024 року у Сихівському районному суді м.Львова (а.с.6).

На підтвердження вимог заяви адвокатом Вітівим В.А. надано акт №1/18/24 від 21 квітня 2025 року, відповідно до якого ним надано ОСОБА_3 по Договору про надання правової допомоги №18/24 від 10 квітня 2025 року послуги у наступному обсязі: виконано аналіз правовідносин щодо затоплення (залиття) квартири вартістю 1500 грн., консультацію щодо необхідності встановлення факту залиття та складення акту залиття, звернення щодо оцінки шкоди до оцінювача, фіксації наступних проявів наслідків залиття квартири вартістю 1500 грн., правову допомогу із складення позовної заяви про відшкодування шкоди у розмірі 8000 грн., адвокатський запит з метою встановлення особи власника квартири вартістю 1500 грн., правову допомогу під час розгляду справи у суді вартістю 7500 грн., а всього 20000 грн.

Окрім того, адвокатом Вітівим В.А. суду надано звіт про виконану роботу, з урахуванням рішення суду, в якому, зокрема, додатково надано докази понесених витрат на проїзд у розмірі 1642 грн. 10 коп.

Частина четверта цієї статті передбачає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Відповідачка з розміром наданої правової допомоги не згідна, просила такий зменшити.

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Однак, у частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Частиною п`ятою цієї статті Кодексу визначено, що якщо сума судових витрат, заявлених до відшкодування та підтверджених відповідними доказами, є неспівмірно меншою, ніж сума, заявлена в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат (крім судового збору) повністю або частково, крім випадків, якщо така сторона доведе поважні причини зменшення цієї суми.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) обґрунтованість, 4) розумність і співмірність їх розміру відповідно до ціни позову, а також з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи, а також значення справи для сторін.

Принцип змагальності під час вирішення цього питання знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу необхідно надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не може вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Такі висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21.

Водночас у частинах третій - п`ятій, дев`ятій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення. У такому випадку суд повинен конкретно визначити, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести обґрунтування такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин може обмежити такий розмір з огляду на розумну потребу судових витрат для конкретної справи.

Наведені висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

У постановах від 19 лютого 2022 року у справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Отже, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково.

Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.

Саме такий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22.

Згідно з пунктом 9 частини третьої статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

У відповідності з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Подана позовна заява містить попередній (орієнтовний) розрахунок очікуваних витрат на правничу допомогу.

08 серпня 2025 року поштовим відправленням представник позивачки подав заяву, до якої додав копію квитанції TS204899 від 03 серпня 2025 року про сплату ОСОБА_3 20000 грн. витрат за правову допомогу.

Відповідачка скористалась правом та подала клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

Таким чином, зважаючи на складність справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, враховуючи обсяг надання послуг та виконаних робіт адвокатом Вітівим В.А., принципи співмірності, розумності та реальності витрат, суд прийшов до висновку, що судові витрати на правничу допомогу підлягають до часткового задоволення, у розмірі 8000 грн. та 1642 грн. 10 коп. витрат, пов`язаних з прибуттям представника до суду.

Щодо судового збору.

У відповідності до п.3 с.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

При розгляді заяви про стягнення витрат на правову допомогу, судом виявлено, що у рішенні суду частково вирішено питання щодо судових витрат, а саме судового збору за вимогою про стягнення моральної шкоди.

Позивачкою заявлялась вимога про стягнення судом 20000 грн. за завдану моральну шкоду, при цьому, долучено квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1211 грн. 20 коп.

Однак, позивачка б мала заплатити за дану вимогу судовий збір у розмірі 3028 грн., тобто нею не доплачено судовий збір у розмірі 1816 грн. 80 коп. Даний розмір підлягає стягненню з позивачки.

У відповідності до п.3 ч.2 ст.141 ЦК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Витрати на правову допомогу. Позивачка просила стягнути з відповідачки 97240 грн. завданої шкоди. Судом задоволено позов частково на суму 77640 грн., що становить 79,84%. Тому з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню 6387 грн. 20 коп. витрат, понесених позивачкою за надання правової допомоги і задоволеної судом.

Судовий збір за вимогу про стягнення моральної шкоди. З позивачки підлягає стягнення недоплачений розмір судового збору 1816 грн. 80 коп. ОСОБА_3 просила стягнути 20000 грн. завданої моральної шкоди, судом задоволено вимогу у розмірі 4000 грн., тому на її користь з ОСОБА_5 підлягає стягненню 605 грн. 60 коп. судового збору, пропорційно до задоволеного розміру судом.

Керуючись ст.ст. 133, 141, 270 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо вирішення питання про судові витрати задоволити частково.

Ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої у квартирі АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_2 , 6387 грн. 20 коп. витрат на професійну правничу допомогу, 1642 грн. 10 коп. витрат, пов`язаних з прибуттям представника позивачки до суду та 605 грн. 60 коп. судового збору за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди, а всього 8634 грн. 90 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_2 , на користь держави 1816 грн. 80 коп. недоплаченого судового збору за майнову вимогу про стягнення моральної шкоди.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Львівсвького апеляційного суду.

СУДДЯ Оксана БЕСПАЛЬОК