Справа № 591/3209/24
Провадження № 2/591/554/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2025 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого - судді - Сидоренко А.П.,

з участю секретаря судового засідання Кирионенко В.В.

представника позивачки Стегнія А.М.

представника відповідача Ковальової О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 в особі представника адвоката Стегнія А.М. звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2 та свої вимоги мотивує тим, що сторони перебували у шлюбі з 30 липня 2011 року. 20 грудня 2023 року позивачка подала позов про розірвання шлюбу до Зарічного районного суду м. Суми.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У період перебування у шлюбі 19 вересня 2014 року сторонами була придбана у власність трьохкімнатна квартира, загальною площею 69,36 кв.м„ житловою площею 39,3 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 19 вересня 2014 року № 1813, посвідченого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., та витягом про державну реєстрацію прав від 19.09.2014 номер витягу 27021080, власником квартири є відповідач.

Вказана квартира була придбана сторонами у період шлюбу, у зв`язку з чим вона, яка зареєстрована за відповідачем, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя з моменту її придбання і підлягає поділу по 1/2 частині кожному з подружжя як об`єкт права спільної сумісної власності.

Позивачка стверджує, що вона з відповідачем мають право на рівні частини у розмірі по 1/2 частині кожному з подружжя як об`єкт права спільної сумісної власності.

Відповідно до довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12 лютого 2024 року, оціночна вартість зазначеної квартири становить 1971098,38 грн., а відповідно оціночна вартість 1/2 частини вищевказаної квартири становить 985549,19 грн.

Також, у період перебування у шлюбі з відповідачем був придбаний автомобіль РEUGEOT 307, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий седан 2006 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 13 квітня 2017 року, зареєстрований на позивача, реєстрація проведена ТСЦ 5946 за адресою: АДРЕСА_2 (ТСЦ МВС № 5946). Ринкова вартість об`єкта оцінки згідно висновку експерта про вартість автомобіля становить 40 000 грн. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №510/2023 від 04 вересня 2023 року). Вказаним автомобілем на сьогодні користується позивачка.

Відповідно до звіту про оцінку зазначеного транспортного засобу складеного ТОВ «КОНСАЛТИНГ-ЕКСПЕРТ 1», ринкова вартість об`єкта оцінки становить 40 000 грн. (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №510/2023 від 04 вересня 2023 року).

Зазначаючи, що у продовж вже тривалого часу сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу вказаного спільного майна, позивачка просить поділити спільне майно подружжя між нею та відповідачем.

Посилаючись на вказане, просить визнати трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , власником якої є ОСОБА_2 1/1 частки, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровану за відповідачем ОСОБА_2 , залишивши у власності відповідача ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину трьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 , зареєстровану за відповідачем ОСОБА_2 (1/1 частки);

визнати транспортний засіб - автомобіль РEUGEOT 307, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий седан 2006 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 13 липня 2017 року, зареєстрований за ОСОБА_1 , спільною сумісною власністю подружжя;

залишити у власності позивачки ОСОБА_1 транспортний засіб - автомобіль РEUGEOT 307, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий седан 2006 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 13 квітня 2017 року, зареєстрований за ОСОБА_1 , в результаті поділу спільного майна подружжя;

стягнути з позивачки на користь відповідача компенсацію за 1/2 частину вартості автомобіля у сумі 20000 грн.;

стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на сплату судового збору у розмірі 10055 грн. 49 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. 00 коп.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 08 квітня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху.

11 квітня 2024 року представником позивачки на усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду від 08 квітня 2024 року, надано суду квитанцію про доплату судового збору.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 17 квітня 2024 року відкрите провадження у справі за вказаним позовом та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 08 липня 2024 року о 13 год. 30 хв.

08 липня 2024 року протокольною ухвалою суду у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю відомостей про його належне повідомлення, розгляд справи відкладено на 04 жовтня 2024 р. об 11-30 год.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 04 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу для розгляду по суті на 08 січня 2025 року о 11 год. 00 хв.

08 січня 2025 року протокольною ухвалою суду у зв`язку з неявкою відповідача та оголошеною повітряною тривогою, розгляд справи відкладено на 26 березня 2025 року о 15-00 год.

26 березня 2025 року протокольною ухвалою суду у зв`язку з клопотанням відповідача розгляд справи відкладено на 03 липня 2025 року о 13-00 год.

03 липня 2025 року у зв`язку з повітряною тривогою, розгляд справи відкладено на 10 вересня 2025 року о 15-30 год.

10 вересня 2025 року у зв`язку з із зайнятістю судді в розгляді справи №591/2200/25, (провадження №2/591/453/25), розгляд справи відкладено на 23 вересня 2025 року о 09-15 год.

В зазначеному судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав в повному обсязі, представник відповідача не заперечувала проти позову, проте не погоджується щодо розміру витрат на правничу допомогу, посилаючись на її неспівмірність зі складністю справи.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені судом належним чином.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

Норми ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлюють обов`язок кожної сторони довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Під час судового розгляду встановлено, що 30 липня 2011 року сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сумського міського управління юстиції у Сумській області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.23).

19 вересня 2014 року між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_4 , в якому зазначений власником квартири ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, який посвідчений приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Борох Л.В., реєстровий номер 1813 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.11-12, 16-17).

Відповідно до Довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 12 лютого 2024 року вартість зазначеної квартири становить 1971098 грн. 38 коп. (а.с. 13-15).

Транспортний засіб РEUGEOT 307, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий седан 2006 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 1 квітня 2017 року, зареєстрований за ОСОБА_1 , що підтверджується засвідченою копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 18-20).

Згідно висновку експерта від 15 лютого 2024 року ринкова про вартість автомобіля РEUGEOT 307, державний номерний знак НОМЕР_1 становить 40 000 грн. (а.с.21-22)

Відповідно до ч. 1 ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, а також постанові Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 1316/3987/12-ц.

Під час судового розгляду встановлено, що придбання спірної квартири та автомобіля подружжя ОСОБА_7 здійснили в період перебування у шлюбі, що не заперечується представником відповідача.

Згідно ст.ст. 68, 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

З огляду на вказане суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині визнання за позивачкою права власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

Під час судового розгляду встановлено, що у період перебування у шлюбі позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 придбали автомобіль марки РEUGEOT 307, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий седан 2006 року випуску, сірого кольору, дата реєстрації 13 квітня 2017 року, зареєстрований на позивачку. Факт належності вказаного автомобіля до об`єктів спільної сумісної власності сторонами не заперечується.

Сторони також вважають за можливе при поділі вказаного майна залишити наведений транспортний засіб у власності позивачки ОСОБА_1 .

За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач має право на грошову компенсацію половини вартості спірного транспортного засобу та оскільки автомобіль є неподільною річчю, він має залишитися у позивачки, з якої підлягає стягненню грошова компенсація, що дорівнює частині вартості автомобіля.

Щодо вартості спірного автомобіля, що заявлена позивачкою ОСОБА_1 сума компенсації не спростована та визнана відповідачем, тому суд вважає, що вартість автомобіля повинна обраховуватися у розмірі, що вказаний згідно даних наданих позивачкою до позову, а саме у розмірі - 40 000 грн.

В той же час суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (див. пункт 118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

При розгляді справ про поділ спільного сумісного майна подружжя (жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі) встановлення обсягу спільно нажитого майна є передусім питаннями доведення відповідних обставин, спростування чи неспростування презумпції спільної сумісної власності, які суд вирішує в мотивувальній частині свого рішення. Більше того, відповідне судове рішення лише підтверджує наявність режиму спільного сумісного майна, і для такого підтвердження заявлення вимоги про визнання певних об`єктів спільним сумісним майном та, як наслідок, зазначення в резолютивній частині судового рішення про таке визнання не є необхідним. Ефективним способом захисту за таких умов є саме вирішення вимоги про поділ спільного сумісного майна.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц.

За таких обставин заявлені позовні вимоги позивачки про визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин першої, третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частинами першою-третьою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин першої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом встановлено, що 12 лютого 2024 року між адвокатом Стегнієм А.М. та ОСОБА_1 укладено Договір про надання правової допомоги № 34-ЄЮ (а.с. 8-9), за п. 3.2 якого сторони домовились, що вартість послуг (гонорар) становить 10000,00 грн.

Згідно розрахунку витрат на правничу допомогу згідно договору про надання правової допомоги № 34-ЄЮ від 12 лютого 2024 року такі складаються з: вивчення наданих документів (1 год.) 1000,00 грн., підготовка позовної заяви до суду (4 год.) 4000,00 грн., складення відповіді на відзив (2 год.) 2000,00 грн., представництво інтересів клієнта в суді 3000, 00 грн.(а.с. 24).

На підтвердження оплати правничої (правової) допомоги №34-ЄЮ про надання правничої (правової) допомоги від 12 лютого 2024 року надано квитанцію на суму 10000 грн. 00 коп. (а.с. 25).

Так, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16листопада 2022року у справі № 922/1964/21.

Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).

Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок заявника має бути встановлено, що його заява не підлягає задоволенню, такі витрати були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.

Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.

Враховуючи наведене, складність справи та обсяг необхідних адвокатом послуг, зокрема відсутність необхідності складення відповіді на відзив, оскільки такий відповідачем не надавався, час, витрачений ним на надання послуг, а також з урахуванням принципу пропорційності в зв`язку з частковим задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на професійну правничу допомогу в розмірі у розмірі 5000 грн. 00 коп., саме така правнича допомога була необхідною, фактично надана і підтверджена належними доказами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, в зв`язку частковим задоволенням позову, необхідно стягнути з відповідача за позовом на користь позивачки пропорційно до задоволеним позовним вимогам понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 10055 грн. 49 коп..,

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 19, 76-82, 258, 259, 264, 265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в особі представника адвоката Стегнія Андрія Миколайовича до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину квартири за адресою: АДРЕСА_4 , залишивши у власності ОСОБА_2 право власності на квартири за адресою: АДРЕСА_4 .

В порядку поділу майна подружжя залишити у власності ОСОБА_1 автомобіль РEUGEOT307, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий седан 2006 року випуску, сірого кольору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію половини вартості автомобіля РEUGEOT307, державний номерний знак НОМЕР_1 , легковий седан 2006 року випуску, сірого кольору, в сумі 20 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати у виді судового збору в розмірі 10055 грн. 49 коп., витрат на правову допомогу в сумі 5000 грн. 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя А.П.Сидоренко