ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 398/1096/24

провадження № 61-3011св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В. О. Сухомлинського,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року у складі судді Голосеніної Т. В. та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 січня 2025 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І., Карпенка О. Л., Чельник О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2024 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом

до Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В. О. Сухомлинського про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 11 травня 1994 року працювала в Олександрійському педагогічному фаховому коледжі імені В. О. Сухомлинського на посаді викладача фізичного виховання.

Наказом заступника директора з навчальної роботи від 05 лютого 2024 року № 26-к вона була звільнена з роботи за прогул без поважних причин на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Підставою для звільнення зазначено порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на роботі протягом п`яти робочих днів з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, про що вказано в акті службового розслідування від 07 січня 2024 року.

Зазначала, що відповідно до розкладу занять, гуртків період з 01 до 12 січня 2024 року був канікулярним, у зв`язку із чим у неї не було занять чи гуртків та не було робочої потреби знаходитись саме у приміщенні закладу у зазначений період, вся інша робота своєчасно та належним чином виконувалася поза приміщенням коледжу.

Згідно з дозволом директора закладу, у зв`язку з відсутністю об`єктивної потреби всім викладачам було дозволено не приходити до приміщення закладу з 01 січня 2024 року до 10 січня 2024 року, у разі потреби виконувати свої посадові обов`язки дистанційно, а вимога про явку на роботу саме у приміщення закладу у канікулярний період була поставлена лише перед нею, що є дискримінацією.

У квітні 2021 року після перенесеної хвороби з ускладненням у неї з`явилися серйозні проблеми зі здоров`ям, а 01 серпня 2021 року їй встановлено третю групу інвалідності за загальним захворюванням.

28 грудня 2022 року вона повторно провела оперативне лікування і за станом здоров`я потребувала реабілітації, тому після закінчення лікарняного і тарифної відпустки після нього вона не змогла вийти на роботу і вимушена була взяти відпустку без збереження заробітної плати з 28 серпня 2023 року до 29 грудня 2023 року.

Під час відпустки вона перебувала за кордоном, де продовжувала лікування і реабілітацію та у листопаді 2023 року у ході спілкування через месенджер «Вайбер» з директором педагогічного коледжу було обговорено можливість продовження відпустки у канікулярний період січня 2024 року, на що директор надав згоду, тому вона завчасно придбала квиток для повернення в Україну на 05 січня 2024 року з наміром вийти на роботу та продовжувати виконувати свої посадові обов`язки у перший навчальний день після канікул.

29 грудня 2023 року їй надійшло повідомлення про необхідність з`явитися на роботу 01 січня 2024 року, а також надати ряд документів, зокрема, індивідуальний план роботи, підготувати екзаменаційну документацію тощо.

30 грудня 2024 року вона надіслала директору коледжу повідомлення та заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, після чого, 01 січня 2024 року, отримала повідомлення від директора навчального закладу про відхилення її заяв.

Не маючи можливості поміняти квиток на більш ранню дату та негайно повернутися в Україну, 02 січня 2024 року вона направила на електронну пошту коледжу пояснювальну записку та електронний квиток на підтвердження поважності причин відсутності на роботі.

08 січня 2024 року позивач прибула на роботу, прийняла дистанційно іспит у студентів та дізналася про створення комісії для проведення службового розслідування за фактами її прогулу, проте, незважаючи на пояснення, комісія зробила висновок про те, що позивач була відсутня на робочому місці без поважних причин.

Позивач вважала, що відповідачем при накладенні дисциплінарного стягнення не було враховано відсутність будь-яких шкідливих наслідків чи шкідливого впливу на навчальний процес через її відсутність у приміщенні закладу у період з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, попередню бездоганну сумлінну роботу та стан її здоров`я, а тому звільнення вважає незаконним.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_2 просила суд:

- визнати незаконним наказ директора Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В. О. Сухомлинського від 05 лютого 2024 року № 26-к «Про звільнення ОСОБА_2 », що підписаний заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_3 ;

- поновити її на посаді викладача фізичного виховання Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В. О. Сухомлинського з 06 лютого 2024 року;

- стягнути з Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В. О. Сухомлинського на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу;

- стягнути з Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В. О. Сухомлинського на її користь 20 000 грн моральної шкоди;

- стягнути з Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В. О. Сухомлинського на її користь понесені судові витрати, у тому числі судовий збір у розмірі 1 212,2 грн та витрати на правничу допомогу у сумі 8 000 грн.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області

від 24 вересня 2024 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 28 січня 2025 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Олександрійського педагогічного фахового коледжу імені В. О. Сухомлинського про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що оскільки Олександрійський педагогічний фаховий коледж ім. В. О. Сухомлинського визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період, то директором коледжу правомірно відмовлено ОСОБА_2 у наданні відпустки без збереження заробітної плати з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, відхилив доводи позивача про відсутність її вини у прогулі з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, так як вона у цей час перебувала за межами України, оскільки місце перебування останньої повністю залежало від її волі, тому дана причина не може бути визнана поважною.

Жодних доказів на підтвердження поважності причин відсутності на робочому місті ОСОБА_2 не надала, а порушень норм законодавства при відмові в наданні позивачу відпустки без збереження заробітної плати не встановлено, тому її звільнення на підставі, передбаченій пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, проведено з дотриманням вимог закону.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2025 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 січня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що законодавством не визначено чіткого переліку поважних причин відсутності на роботі. Посилається на відповідну практику Верховного Суду. Зазначає, що мала об`єктивні причини, які не залежали від її волі, через які вона пропустила роботу з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, а саме знаходження за кордоном України та неможливістю змінити квитки на повернення.

Роботодавець порушив частину четверту статті 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою визначено право робітника взяти 90 календарних днів відпустки без збереження заробітної плати.

Звертає увагу на порушення роботодавцем порядку фіксування відсутності її на робочому місці.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2025 року Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В. О. Сухомлинськогоподав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому вказує про те, що викладені в ній доводи є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків судів першої та апеляційної інстанцій, які повно та всебічно дослідили обставини справи, ухваливши законні та обґрунтовані судові рішення, які просить залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 24 квітня 2025 року, після усунення недоліків касаційної скарги, відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.

06 травня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2025 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

З 26 січня 1995 року ОСОБА_2 працювала на посаді викладача фізичного виховання в Олександрійському педагогічному училищі ім. В. О. Сухомлинського.

Рішенням Міністерства освіти України № 12520 Олександрійське педагогічне училище ім. В. О. Сухомлинського було перейменоване на Олександрійський педагогічний коледж ім. В. О. Сухомлинського.

На підставі наказу від 25 січня 2007 року № 693/2 Олександрійський педагогічний коледж імені В. О. Сухомлинського перейменовано на Комунальний вищий навчальний заклад «Олександрійський педагогічний коледж імені В. О. Сухомлинського».

Відповідно до наказу від 03 грудня 2020 року № 66/02 Комунальний вищий навчальний заклад «Олександрійський педагогічний коледж імені В. О. Сухомлинського» перейменовано на Олександрійський педагогічний фаховий коледж імені В. О. Сухомлинського.

Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 196198 від 29 серпня 2022 року ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності до липня 2023 року; згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ № 841391 від 28 лютого 2024 року ОСОБА_2 встановлена третя група інвалідності безтерміново. Як зазначено у довідках, позивачці протипоказана важка фізична праця, нервове напруження, значні фізичні, психоемоційні навантаження, тривала ходьба.

06 липня 2023 року позивач виїхала за межі України, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України від 08 січня 2024 року № 19/Х-267-276.

Відповідно до наказів директора Олександрійського педагогічного фахового коледжу ім. В. О. Сухомлинського: від 28 серпня 2023 року № 102-К, від 27 вересня 2023 року № 141-К, від 06 жовтня 2023 року № 146-К, від 13 жовтня 2023 року № 152-К, від 20 жовтня 2023 року № 156-К, від 27 жовтня 2023 року № 157-К, від 03 листопада 2023 року № 161-К, від 13 листопада 2023 року № 167-К, від 20 листопада 2023 року № 169-К, від 27 листопада 2023 року № 173-К, від 01 грудня 2023 року № 177-К, від 04 грудня 2023 року № 183-К, від 04 грудня 2023 року № 184-К, від 04 грудня 2023 року № 185-К ОСОБА_2 перебувала у відпустці без збереження заробітної плати у періоди: з 28 серпня 2023 року до 30 вересня 2023 року, з 02 жовтня 2023 року до 06 жовтня 2023 року, з 09 жовтня 2023 року до 13 жовтня 2023 року, з 16 жовтня 2023 року до 20 жовтня 2023 року, з 23 жовтня 2023 року до 27 жовтня 2023 року, з 30 жовтня 2023 року до 03 листопада 2023 року, з 06 листопада 2023 року до 10 листопада 2023 року, з 13 листопада 2023 року до 17 листопада 2023 року, з 20 листопада 2023 року до 24 листопада 2023 року, з 27 листопада 2023 року до 01 грудня 2023 року, з 04 грудня 2023 року до 08 грудня 2023 року, з 11 грудня 2023 року до 15 грудня 2023 року, 18 грудня 2023 року у зв`язку із виїздом та перебуванням за межами території України, з 19 грудня 2023 року до 22 грудня 2023 року, з 25 грудня 2023 року до 29 грудня 2023 року за станом здоров`я.

Згідно з протоколом засідання педагогічної ради Олександрійського педагогічного фахового коледжу ім. В. О. Сухомлинського від 09 серпня 2023 року № 13 вирішено організувати освітній процес у коледжі з 01 вересня 2023 року у форматі: здобувачі освіти коледжу, які проживають у м. Олександрії, усі (крім виключних випадків, які розглядаються індивідуально по кожному студенту) виходять на навчання офлайн; здобувачам освіти, які проживають в інших районах області, за певних поважних причин дозволити змішану форму навчання.

Відповідно до розпорядження начальника Кіровоградської обласної військової адміністрації від 16 серпня 2023 року № 931-р Олександрійський педагогічний фаховий коледж ім. В. О. Сухомлинського визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Кіровоградської області.

22 грудня 2023 року виконувач обов`язків (далі - в. о.) директора Олександрійського педагогічного фахового коледжу ім. В. О. Сухомлинського видав наказ № 82/1-АГД, згідно з яким керівникам структурних підрозділів доручено прийняти звіт у педагогічних працівників про виконання індивідуального плану роботи викладача за І півріччя 2023/2024 навчального року та узгодити обсяг роботи викладачів на період з 01 січня 2024 року до 09 січня 2024 року; визначено, що формою звітності про виконання індивідуального плану роботи викладача за І півріччя 2023/2024 навчального року та узгодження обсягу роботи для виконання з 01 січня 2024 року до 09 січня 2024 року є обхідний лист за встановленою формою; викладачам, які оформили обхідний лист, дозволено здійснювати виконання індивідуального плану роботи викладача з 01 січня 2024 року до 09 січня 2024 року за межами закладу освіти; викладачі, які не оформили обхідний лист, повинні 01 січня 2024 року прибути у заклад освіти для завершення виконання навчальної, методичної, виховної, організаційної роботи, роботи в галузі практичної підготовки, визначених індивідуальним планом роботи викладача; початок робочого часу викладача на період з 01 січня 2024 року до 09 січня2024 року визначено з 09.00 год.

29 грудня 2023 року головою циклової комісії викладачів фізичного виховання ОСОБА_4 складено доповідну записку на ім`я заступника директора з навчальної роботи коледжу ОСОБА_3 про те, що робочі навчальні програми освітніх компонентів «Спортивні ігри з методикою навчання: Гандбол», «Рухливі ігри та методика навчання» і «Методика навчання плавання» на початок семестру не були підготовлені викладачем ОСОБА_2 та придатні для розгляду та схвалення на засіданні циклової комісії викладачів фізичного виховання. Програми цих освітніх компонентів, які були підготовлені викладачем для попередніх навчальних років, не у повній мірі відповідають вимогам освітньо-професійних програм, Положенню про робочу програму у коледжі та інструкції з діловодства.

У кінці грудня 2023 року навчальною частиною коледжу ОСОБА_2 було повідомлено про те, що 01 січня 2024 року є робочим днем та їй необхідно прибути у навчальний заклад на 09.00 год. Також у повідомленні вказано, що їй необхідно було надати на затвердження індивідуальний план роботи викладача, підготувати екзаменаційну документацію з освітнього компоненту «Теорія і методика фізичного виховання», узгодити дату для проведення консультації студентам 43 групи, надати код приєднання до курсу дисципліни на платформі GoogleClassroom для студентів, які складають екзамен у дистанційній формі, надати у навчальну частину програми освітніх компонентів: Методика навчання плавання (211 гр.); Рухливі ігри та методика навчання (111 гр.); Спортивні ігри: гандбол з методикою навчання (43 гр.). Отримання даного повідомлення у кінці грудня 2023 року ОСОБА_2 підтвердила під час листування з в.о. директора коледжу ОСОБА_5 01 січня 2024 року у месенджері «Вайбер».

30 грудня 2023 року ОСОБА_2 направила в. о. директора коледжу ОСОБА_5 засобами месенджера «Вайбер» заяви про надання відпустки без збереження заробітної плати з 01 січня 2024 року до 04 січня 2024 року та з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року.

01 січня 2024 року засобами месенджера «Вайбер» в. о. директора коледжу ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_2 про відмову у наданні відпустки згідно її заяв від 30 грудня 2023 року та запропонував надати пояснення стосовно її відсутності на робочому місці.

01 січня 2024 року заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_11, старшим інспектором відділу кадрів Кіндрат Я. та черговим швейцаром Шишовою С. складено акт № 1 про відсутність викладача фізичного виховання ОСОБА_6 на роботі протягом усього робочого дня 01 січня 2024 року.

Відповідно до наказу директора Олександрійського педагогічного фахового коледжу ім. В. О. Сухомлинського від 01 січня 2024 року № 2-К у зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 на роботі у навчальному закладі створено комісію для проведення службового розслідування.

02 січня 2024 року заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_11, старшим інспектором відділу кадрів Кіндрат Я., диспетчером ОСОБА_7 та черговим швейцаром ОСОБА_8 складено акт № 2 про відсутність викладача фізичного виховання ОСОБА_6 на роботі протягом усього робочого дня 02 січня 2024 року.

02 січня 2024 року ОСОБА_2 направила на електронну адресу Олександрійського педагогічного фахового коледжу ім. В. О. Сухомлинського пояснювальну записку, у якій вказала, що за станом здоров`я перебувала за межами України і зможе повернутись тільки 05 січня 2024 року. Просила роз`яснити відмову у наданні відпустки без збереження заробітної плати з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, посилаючись на Закон України «Про відпустки». Зазначила, що 04 січня 2024 року зможе провести консультацію дистанційно, а 08 січня 2024 року зможе прийняти екзамен у студентів коледжу.

03 січня 2024 року заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_11, старшим інспектором відділу кадрів Кіндрат Я., диспетчером ОСОБА_7 та черговим швейцаром ОСОБА_9 складено акт № 3 про відсутність викладача фізичного виховання ОСОБА_6 на роботі протягом усього робочого дня 03 січня 2024 року.

04 січня 2024 року заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_11, старшим інспектором відділу кадрів Кіндрат Я., диспетчером ОСОБА_7 та черговим швейцаром ОСОБА_10 складено акт № 5 про відсутність викладача фізичного виховання ОСОБА_6 на роботі протягом усього робочого дня 04 січня 2024 року.

05 січня 2024 року заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_11 , старшим інспектором відділу кадрів Кіндрат Я., диспетчером ОСОБА_7 та черговим швейцаром ОСОБА_12 складено акт № 6 про відсутність викладача фізичного виховання ОСОБА_6 на роботі протягом усього робочого дня 05 січня 2024 року.

06 січня 2024 року ОСОБА_2 повернулась на територію України, що підтверджується листом Державної прикордонної служби України від 08 січня 2024 року № 19/Х-267-276 та квитком № 6j57JEbNf0rmQqiu на рейс Торунь-Львів.

Згідно з пояснювальною запискою ОСОБА_2 від 08 січня 2024 року, вона за станом здоров`я знаходилась за межами України. Просила роз`яснити відмову у наданні відпустки без збереження заробітної плати, посилаючись на Закону України «Про відпустки». Зазначила, що вся необхідна документація до початку другого півріччя є в наявності в електронному виді на сайті коледжу, індивідуальний робочий план викладача вона направила голові циклової комісії 01 січня 2024 року.

08 січня 2024 року заступником директора з навчальної роботи ОСОБА_11 складено доповідну записку на ім`я в. о. директора коледжу ОСОБА_5 про те, що викладач ОСОБА_2 , яка повинна приймати екзамен у студентів 43 групи з освітнього компонента «Теорія і методика викладання фізичного виховання», прибула 08 січня 2024 року за 30 хвилин до початку екзамену з метою отримання екзаменаційної документації. Білети для проведення екзамену були підготовлені головою циклової комісії фізичного виховання ОСОБА_4 , а ОСОБА_2 лише підписала підготовлені білети без опрацювання їх змісту, що не сприяло якості проведення екзамену. Викладач ОСОБА_2 не брала участі у підготовці навчальної аудиторії. Консультацію для студентів проводив викладач ОСОБА_13 , тому ОСОБА_2 було запропоновано узгодити з ним зміст проведеної консультації, зміст підготовки до екзамену та визначити загальний рівень засвоєння студентами програми освітнього компоненту, проте позивачка цього не зробила.

09 січня 2024 року комісією, створеною відповідно до наказу директора коледжу від 01 січня 2024 року № 2-К, складено акт службового розслідування № 7. Згідно даного акта комісією встановлено, що ОСОБА_2 була відсутня на роботі протягом робочого дня з 07 год 30 хв до 16 год 00 хв з 01 до 05 січня 2024 року. 29 грудня 2023 року вона була попереджена диспетчером навчального закладу ОСОБА_7 через месенджери «Вайбер» та «Телеграм» про необхідність з`явитися на роботу 01 січня 2024 року. 30 грудня 2023 року ОСОБА_2 направила заяви про надання їй відпустки без збереження заробітної плати, у погодженні яких їй було відмовлено. 02 та 08 січня 2024 року вона надала пояснення з приводу відсутності на роботі. Враховуючи результати службового розслідування, комісія дійшла висновку, що ОСОБА_2 була відсутня на роботі з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року без поважних причин.

Згідно з виписки-епікризу з медичної карти стаціонарного хворого № 875 ОСОБА_2 з 22 січня 2024 року до 02 лютого 2024 року знаходилась на стаціонарному лікуванні.

05 лютого 2024 року наказом директора Олександрійського педагогічного фахового коледжу ім. В. О. Сухомлинського № 26-К ОСОБА_2 звільнено з посади викладача фізичного виховання з 05 лютого 2024 року за прогул без поважної причини на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставою касаційного оскарження зазначеного судового рішення заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судами норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 08 травня 2019 року у справі № 489/1609/17,

від 27 серпня 2020 року у справі № 161/14225/19, від 03 квітня 2024 року у справі

№ 420/645/23, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У статті 139 КЗпП України встановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

За порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Відповідно до статей 147-149 КЗпП України роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Частинами першою та другою статті 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Верховний Суд у постановах від 04 вересня 2024 року в справі № 206/3355/19, від 28 лютого 2024 року в справі № 758/5941/21, від 10 січня 2024 року в справі № 522/142/20, від 25 січня 2023 року в справі № 734/2607/20 та інших виснував, що прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 частини першої статті 40, пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суди повинні керуватися тим, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, визначальними факторами для вирішення питання про законність звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності.

Законодавством не визначено перелік обставин, за наявності яких прогул вважається вчиненим з поважних причин, тому, вирішуючи питання про поважність причин відсутності працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен враховувати конкретні обставини і будь-які докази з числа передбачених ЦПК України.

Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які повністю виключають його вину.

Для встановлення допущення працівником прогулу необхідним є належне фіксування самого факту відсутності працівника на роботі та з`ясування поважності причини такої відсутності.

Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 20 червня 2024 року в справі № 643/1959/22, від 20 грудня 2023 року у справі № 757/45015/20-ц та інших, зокрема, у тих, на які посилається у касаційні скарзі заявник.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності у трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Повно та всебічно встановивши обставини справи, дослідивши всі доводи і заперечення сторін, надані докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих та законних висновків, що роботодавець належно провів звільнення ОСОБА_2 , яка без достатніх та поважних причин була відсутня на робочому місці з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року, а тому обґрунтовано звільнена на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що її відсутність на робочому місці з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року була з поважних причин, оскільки вона перебувала за кордоном та не мала можливості змінити квитки, а також те, що роботодавець не мав права відмовляти їй у наданні відпустки без збереження заробітної плати.

Проте, такі доводи є безпідставними та були предметом розгляду апеляційним судом, який дійшов обґрунтованих висновків, відхиляючи їх.

Статтею 2 Закону України «Про відпустки» передбачено, що право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи.

Право на відпустки забезпечується, зокрема, гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом.

Частина перша статті 84 КЗпП України передбачає, що у випадках, передбачених статтею 25 Закону України «Про відпустки», працівнику за його бажанням надається в обов`язковому порядку відпустка без збереження заробітної плати.

Відповідно до підпункту 6 частини першої статті 25 Закону України «Про відпустки», відпустка без збереження заробітної плати за бажанням працівника надається в обов`язковому порядку особам з інвалідністю III групи - тривалістю до 30 календарних днів щорічно.

Особливості надання відпустки в умовах воєнного стану визначені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану роботодавець може відмовити працівнику у наданні будь-якого виду відпусток (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами та відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку), якщо такий працівник залучений до виконання робіт на об`єктах критичної інфраструктури, робіт з виробництва товарів оборонного призначення або до виконання мобілізаційного завдання (замовлення).

Суд апеляційної інстанції правильно вказав, що оскільки розпорядженням начальника Кіровоградської обласної військової адміністрації від 16 серпня 2023 року № 931-р Олександрійський педагогічний фаховий коледж ім. В. О. Сухомлинського визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення в особливий період на території Кіровоградської області, директором коледжу правомірно відмовлено ОСОБА_2 у наданні відпустки без збереження заробітної плати з 01 січня 2024 року до 05 січня 2024 року.

При цьому, суди взяли до уваги та надали правову оцінку поважності причин пропуску роботи позивачем, правильно вказавши, що ОСОБА_2 перебувала за кордоном, що повністю залежало від її воли, при цьому без погодженої у встановленому законом порядку з керівництвом роботодавця відпустки. Аїї посилання на те, що відсутність на роботі була зумовлена перебуванням на реабілітації у період з 01 по 05 січня 2024 року за межами України не були нею підтверджені жодними належними та допустимими доказами, що було її процесуальним обов`язком відповідно до статей 12, 81 ЦПК України.

Посилання заявника на практику Верховного Суду не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, оскільки їх правові висновку не суперечать наведеним у касаційній скарзі висновкам Верховного Суду.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі заявника доводи були предметом дослідження у судах попередніх інстанцій з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах закону, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно із частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість їх судових рішень не впливають, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 24 вересня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 28 січня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. Ю. Гулейков Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець