Справа № 344/711/24
Провадження № 22-ц/4808/1279/25
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря Струтинської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 липня 2025 року у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича про зміну порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні,

в с т а н о в и в:

У червні 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукий О.В. звернувся до суду із поданням про зміну порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні.

Подання мотивував тим, що у нього на виконанні перебуває об`єднане виконавче провадження №75824975 з примусового виконання: виконавчого листа №344/711/24, виданого 23.07.2024 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договорами позики у розмірі 2071442,14 грн.; виконавчого листа №344/711/24, виданого 23.07.2024 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15140 грн. понесених витрат на оплату судового збору; наказу №909/929/23, виданого 25.01.2024 Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРГ» 555770 грн. вартості нестачі майна, 38903 грн. 90 коп. штрафу, 100594 грн. 37 коп. пені, 15394 грн. 06 коп. - три проценти річних та 10659 грн. 53 коп. судового збору.

Під час примусового виконання вищевказаного виконавчого провадження було встановлено, що боржнику на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер №:08:003:0763, площею 0,0994 га, вид цільового призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Підставою реєстрації вказаної земельної ділянки була заява боржника про об`єднання земельних ділянок: ділянки з кадастровим номером № 610100000:08:003:0290 площею 0,0416 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що придбана за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 11.02.2021, та земельної ділянки з кадастровим номером :08:003:0534, площею 0,0578 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що придбана за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу 03.01.2022. Вказані земельні ділянки були придбані боржником під час шлюбу з ОСОБА_3 .

На вимогу №01 -29/2055 від 10.03.2025 повідомити виконавця про наявність чи відсутність спільно набутого чи спільного сумісного майна з боржником ОСОБА_1 відповіді від ОСОБА_3 не надійшло.

Однак, до приватного виконавця надійшло клопотання стягувача ОСОБА_2 про звернення стягнення на спільно набуте подружжям майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер №:08:003:0763, площею 0,0994 га, у зв`язку з тим, що заборгованість за судовим рішенням виникла зі згоди дружини та в інтересах сім`ї. Так, договір позики від 13.11.2012, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Тимощук Н.М. за №251, та договір позики від 13.11.2012, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Тимощук Н.М. за №248, згідно яких Івано-Франківським міським судом прийнято рішення у справі №344/711/24 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договорами позики, укладались за згодою дружини боржника ОСОБА_3 , а отже в інтересах сім`ї.

Зважаючи, на вище викладене, приватний виконавець Безрукий О.В. просив суд змінити порядок виконання рішення у справі №344/711/24 Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області про стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 липня 2025 року у задоволенні подання приватного виконавця відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, приватний виконавець Безрукий О.В. подав апеляційну скаргу. Вважає, що ухвала прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що оскаржуваною ухвалою суд першої інстанції відмовив у задоволенні подання, яке до суду не подавалось, а саме відмовив у поданні про визначення частки у спільному майні боржника, в той час, як подання виконавця стосувалось зміни порядку виконання рішення згідно ст. 435 ЦПК України.

Також в ухвалі відсутнє обґрунтування розгляду подання про зміну порядку виконання рішення. Зазначено, що ЦПК України передбачено лише право державного чи приватного виконавця на звернення до суду із поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, а не із поданням про звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні.

Таким чином, вважає, що суд не дослідив поданих ним доказів, які свідчать про спільність боргу та спільну відповідальність в порядку Сімейного кодексу України та не розглянув питання зміни способу порядку виконання рішення, а відмовив у поданні про визначення частки в спільному майні подружжя, з яким виконавець до суду не звертався.

Зазначає, що виконавець, під час вирішення питання щодо звернення стягнення на спільне майно подружжя в межах стягнення заборгованості з одного з подружжя, може звернутися до суду із заявою (поданням) про встановлення способу та порядку виконання, а саме звернення стягнення на спільне майно подружжя, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в ст. 435 ЦПКУ України. При цьому посилається на те, що схожі обставини, однак щодо можливості звернення виконавця до суду з питань звернення стягнення на нерухоме майно, в котрому право власності або право користування мають діти, були предметом розгляду Верховного Суду у постанові від 26.10.2021 року у справі №755/12052/19. З наведеного вбачається, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом в порядку, встановленому в ст. 435 ЦПК України.

Також, на думку скаржника, не відповідає дійсності твердження суду першої інстанції в ухвалі про те, що під час розгляду подання вбачається наявність матеріального спору, який не вирішувався і не може бути вирішений у цій справі як процесуальне питання, а має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Зазначає, що подання про зміну порядку виконання рішення розглядається згідно ст. 435 ЦПК України, не передбачає наявність спору, не встановлює для учасників провадження інших правовідносин ніж ті, що визначені Законом, зокрема Сімейним кодексом України. Вказане згідно усталеної практики застосовується у разі визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншою особою, але у поданні виконавця про зміну порядку виконання не встановлюється розмір часток у спільному майні подружжя та не здійснюється його поділ. Метою такого подання виконавця є зміна встановленого частиною 6 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» порядку виконання рішення у спосіб, визначений частиною 2 ст. 73 Сімейного Кодексу України.

Просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити подання приватного виконавця про зміну порядку виконання рішення Івано-Франківського міського суду у справі №344/711/24 про стягнення з ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду приватний виконавець Безрукий О.В. доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Головатюк І.М. апеляційну скаргу підтримав.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України, строків розгляду апеляційної скарги колегія суддів вирішила розглядати справу за відсутності боржника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення приватного виконавця Безрукого О.В., представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Головатюка І.М., дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 13 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договорами позики грошей позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договорами позики у розмірі 2071442,14 грн. з яких: 572884,50 грн. - заборгованість за основною сумою боргу за Договором позики №251; 199985,06 грн. - інфляційні нарахування за час прострочення боргу за Договором позики №251; 37337,60 грн. - нараховані проценти (3% річних) від суми боргу за Договором позики №251; 1145769 грн. - заборгованість за основною сумою боргу за Договором позики №248; 75163,89 грн. - інфляційні нарахування за час прострочення боргу за Договором позики №248; 40302,09 грн. - нараховані проценти (3% річних) від суми боргу за Договором позики №248, а також 15140 грн. понесених витрат на оплату судового збору (т. 1, а.с. 158-163).

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича перебуває об`єднане виконавче провадження №75824975 з примусового виконання трьох виконавчих документів: 1) виконавчого листа №344/711/24, виданого 23.07.2024 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договорами позики у розмірі 2071442,14 грн. (ВП №75824906); 2) виконавчого листа №344/711/24, виданого 23.07.2024 Івано-Франківським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15140 грн. понесених витрат на оплату судового збору (ВП №75824935); 3) наказу №909/929/23, виданого 25.01.2024 Господарським судом Івано-Франківської області про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КРГ» 705689 грн. 64 коп. (ВП №77029555). За вказаними виконавчими документами боржником є ОСОБА_1 .

За договором Купівлі-продажу від 11.02.2021, посвідченим приватним нотаріусом Чіпко І.П., зареєстрованим в реєстрі за №147, ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 0,0416 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер №:08:003:0290, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2, а.с. 15-17).

За договором Купівлі-продажу від 03.01.2022, посвідченим приватним нотаріусом Чіпко І.П., зареєстрованим в реєстрі за №4, ОСОБА_1 придбав земельну ділянку площею 0,0578 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :08:003:0534, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (т. 2, а.с. 18-19).

Згідно Інформації від 04.01.2024 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка, кадастровий номер №:08:003:0763, площею 0,0994 га, вид цільового призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (том з матеріалами оскарження ухвали про забезпечення позову у цій справі, а.с. 46). Підставою реєстрації вказаної земельної ділянки була заява боржника про об`єднання двох вищевказаних земельних ділянок, придбаних за договорами купівлі-продажу, що підтверджується нотаріально посвідченого заявою ОСОБА_1 (т. 2, а.с. 20).

Встановлено, що згідно Актового запису про шлюб №1544 21.11.2001 ОСОБА_1 укладено шлюб з ОСОБА_3 (т. 2, а.с. 13-14).

Відтак, вказані земельні ділянки придбані боржником під час шлюбу з ОСОБА_3 .

Приватний виконавець Безрукий О.В. 10.03.2025 надіслав на адресу ОСОБА_3 вимогу №01-29/2055 повідомити про наявність чи відсутність спільно набутого чи спільного сумісного майна з боржником ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 21). Однак, відповіді на вказану вимогу не надійшло.

До приватного виконавця надійшло клопотання стягувача ОСОБА_2 про звернення стягнення на спільно набуте подружжям майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер №:08:003:0763, площею 0,0994 га, вид цільового призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, у зв`язку з тим, що заборгованість за судовим рішенням виникла зі згоди дружини та в інтересах сім`ї (т. 1, а.с. 32-35).

Постановляючи ухвалу про відмову в задоволенні подання приватного виконавця, суд першої інстанції керувався тим, що положеннями ЦПК України та Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено повноважень державного чи приватного виконавця на звернення до суду із поданням про звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя без визначення частки боржника у такому майні. У даному випадку вбачається наявність матеріального спору, який не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із вказаним поданням, приватний виконавець просив суд змінити порядок виконання рішення Івано-Франківського міського суду від 13 червня 2024 року у справі №344/711/24 про стягнення боргу з ОСОБА_1 шляхом звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах передбачені Розділом VI ЦПК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Частиною 10 ст. 440 ЦПК України передбачено, що за поданням державного виконавця, приватного виконавця під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) судом вирішуються питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Згідно ч. 1 ст. 443 ЦПК України за поданням державного чи приватного виконавця судом вирішується питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Відповідно до ч. 6 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Звернення державного чи приватного виконавця до суду з поданням в порядку ст. 435 ЦПК України про зміну порядку виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні вказаними нормами ЦПК України не передбачено.

Посилання приватного виконавця на спільність боргу подружжя та спільну відповідальність в порядку Сімейного кодексу України, постанову Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі №638/18231/15-ц суд не бере до уваги, оскільки такі стосуються вирішення питання про таке стягнення в позовному порядку на підставі рішення суду. А у вказаному випадку в позовному провадженні такі питання судом не вирішувалися. Про що і було правомірно зазначено судом першої інстанції.

Також мова не йде про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Земельна ділянка, про котру йдеться при зверненні стягнення в рахунок погашення боргу ОСОБА_1 , зареєстрована за ним на праві приватної власності. Рішенням суду про стягнення боргу стягнуто кошти тільки з боржника ОСОБА_1 . А рішення суду про солідарне стягнення боргу з подружжя відсутнє.

Посилання на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №755/12052/19 також безпідставні, оскільки стосуються інших правовідносин звернення до суду із заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, у разі відсутності дозволу (відмови) органу опіки та піклування на реалізацію такого нерухомого майна.

Враховуючи усе вищезазначене, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення вищевказаного подання приватного виконавця.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування судового рішення суду першої інстанції, а фактично зводяться до незгоди з таким.

А помилкове зазначення судом першої інстанції про те, що приватний виконавець звернувся в суд з поданням про визначення частки в спільному майні боржника, правильності висновку суду не спростовує, оскільки в мотивувальній частині ухвали судом вірно обґрунтовано відмову саме в поданні про зміну порядку виконання рішення шляхом звернення стягнення на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, без визначення частки боржника у такому майні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича слід залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 липня 2025 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого Олега Васильовича залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.