Справа № 177/411/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі: головуючого - судді Дехти Р.В., за участі секретаря судового засідання Попик С.Д., в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України за відсутності учасників справи та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в місті Кривому Розі цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про зобов`язання вчинити дії, припинення правовідношення, скасування заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

18 лютого 2025 року до Криворізького районного суду Дніпропетровської області надійшла вищезазначена позовна заява. Криворізький районний суд Дніпропетровської області, є судом, територіальна юрисдикція якого поширюється виключно на Лозуватську, Глеюватську та Новопільську ОТГ Криворізького району Дніпропетровської області, тобто поза межами території, на яку розповсюджується територіальна юрисдикція Криворізького районного суду Дніпропетровської області, суддя приходить до висновку про необхідність передачі справи за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 19.02.2025 позовну заяву направлено до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області за підсудністю.

26.03.2025 зазначена позовна заява на підставі протоколу автоматизованого розподілу надійшла в провадження судді Дехта Р.В.

Позовну заяву позивач мотивує тим, що її квартира не під`єднана до централізованого опалення, як наслідок заборгованість перед відповідачем за надане тепло не відповідає дійсним обставинам справи. Факт постачання теплової енергії до квартири ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 не доведений. З 2009 року, у квартирі, що знаходиться спірною адресою, встановлене автономне опалення, послугами підприємства ОСОБА_1 не користується. Однак, з 2023 року відповідач отримує від АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» платіжні доручення згідно яких необхідно оплачувати послуги з постачання теплової енергії згідно тарифів підприємства. Позивач акцентує увагу на тому, що відповідно до акту від 20 жовтня 2009 року у її квартирі було демонтовано систему водопостачання. Окрім того, 30 червня 2009 року ОСОБА_1 рішенням зборів житлово-будівельного кооперативу «Радуга» було надано дозвіл на встановлення в її квартирі автономного газового опалення. В подальшому позивачем розроблено Робочий проект реконструкції системи газопостачання облаштування квартири газовим опаленням (котлом), що вбачається з Акту приймання в експлуатацію газифікованого об`єкту від 06 серпня 2009 року. На підставі переліченого просила суд задовольнити позовні вимоги, припинити правовідносини із надання послуг централізованого опалення між ОСОБА_1 та АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ», зобов`язати підприємство припинити нарахування та скасувати заборгованість за спірною адресою.

Ухвалою суду від 26 березня 2025 року позовну заяву було прийнято до розгляду відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання заперечень (відзиву) на позовну заяву.

02.04.2025 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача в якому зазначено, що позицією ОСОБА_1 викладеними у позовній заяві Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» не погоджується, вважає її безпідставною та необґрунтованою. Послуги з теплопостачання надавались Житлово-будівельному кооперативу «Радуга» згідно договору №612 від 03.10.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема і в період з 2013 року по 2021 рік (копія договору №612 та рішення за попередні періоди стягнення з ЖБК «Радуга» додаються). У зв`язку з зміною законодавства, Відповідачем як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Таким чином, з 01 листопада 2021 року між Позивачем та співвласниками буд. АДРЕСА_2 , як споживачами послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. Послуги з теплопостачання надавались Позивачу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 безперервно, що підтверджується актами про подачу теплоносія та актами про припинення подачі теплоносія, відповідно на початку опалювального сезону, та в кінці опалювального сезону. Також, згідно рішень Господарського суду Дніпропетровської області від 11.10.2023 по справі №904/4154/22 та від 20.04.2021 по справі №904/6538/20 стягнуто заборгованість за неналежне виконання Житлово-будівельного кооперативу "Радуга". Зобов`язання АТ «Криворізька теплоцентраль» вчинити дії щодо припинення нарахування плати за надання послуг з постачання теплової енергії до квартири за спірною адресою з моменту виникнення заборгованості (2021 рік) є неефективним способом захисту оскільки порушене право підлягає захисту способом примусового виконання обов`язку в натурі, тобто на майбутнє, що унеможливлює застосування правових наслідків «заднім числом». Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий за адресою Позивача, є документом внутрішньо господарського обліку господарських операцій Позивача і припинити нарахування з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто відповідача АТ «Криворізька теплоцентраль». За таких обставин Відповідач вважає, що права та інтереси Позивача жодним чином не порушені, Позивач дійшов необґрунтованого висновку щодо вірного способу захисту своїх прав та вимог викладених у позовній заяві, зокрема про зобов`язання Відповідача припинити нарахування плати за надання послуг з постачання теплової енергії до квартири АДРЕСА_4 з 01 жовтня 2013 року і в подальшому не нараховувати.

12.04.2025 через Електронний суд подана заява від ОСОБА_2 про вступ у справу як представника Позивача.

14.04.2025 до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Войнарського А.Й. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

17.04.2025 через Електронний суд подана заява від ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

17 квітня 2025 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області клопотання представника позивача адвоката Войнарського Андрія Йосифовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції - повернуто заявнику без розгляду.

18 квітня 2025 року Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву представника позивача Войнарського Андрія Йосифовича про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою захищеного відеоконференцзв`язку з судом ВКЗ задоволено.

22.04.2024 року від представника Відповідача надійшло клопотання про перенесення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника ОСОБА_3 в Саксаганському районному суді міста Кривого Рогу.

28.04.2025 року до суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 адвоката Войнарського А.Й. про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

04.06.2025 через Електронний суд подана заява від ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи на інший день у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

17.06.2025 розгляд справи було відкладено на 12.08.2025 року, за клопотанням сторони Позивача.

12.08.2025 розгляд справи було відкладено 09.09.2025 року, у зв`язку з неявкою сторони Позивача.

09.09.2025 розгляд справи було відкладено 06.10.2025 року, у зв`язку з неявкою сторони Позивача.

Представник позивача та Позивач в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеконференції поза межами приміщення суду, але відеоконференцію не вдалося встановити.

Представник Відповідача до суду не прибув, в матеріалах справи міститься письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти позовних вимог заперечує у повному обсязі, вказуючи, що позивач не завершив процедуру відключення спірної квартири від системи централізованого опалення та не надала теплопостачальній організації затвердженого Акту, а тому відповідач не мала законних підстав для припинення нарахування за послуги теплопостачання.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку про можливість та необхідність відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, - виходячи з наступного вмотивування.

Правилами ч. 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Судом встановлено, що позивач на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власником квартири АДРЕСА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.04.2003 року.

Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189-VIII, Закону України «Про теплопостачання» 02 червня 2005 року №2633-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами) (далі - Правила).

Відсутність укладеного договору про надання послуг з централізованого опалення не виключає обов`язок відповідачів оплачувати житлово-комунальні послуги, а у випадку ухилення від виконання такого обов`язку - нести відповідальність в порядку, встановленому законом. Відповідна правова позиція сформульована у постановах Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц, та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16. Згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч.1 ст.901, ч.1 ст.903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, за змістом ЦК України та Закону України «Про житлово-комунальні послуги», зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

Як визначено ст.21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець послуги з постачання теплової енергії повинен забезпечити постачання теплоносія безперервно, з гарантованим рівнем безпеки, обсягу, температури та величини тиску. Параметри якості теплової енергії повинні відповідати нормативним документам у сфері стандартизації. Постачання теплової енергії для потреб централізованого опалення здійснюється в опалювальний період. Порядок визначення дати початку і закінчення опалювального періоду визначається законодавством. Постачання теплової енергії на індивідуальні теплові пункти споживачів для потреб опалення та приготування гарячої води здійснюється безперервно, з урахуванням перерв, визначених статтею 16 цього Закону. Ціною послуги з постачання теплової енергії є тариф на теплову енергію для споживача, який визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії. Послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно із ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV договір на надання послуг з централізованого опалення у багатоквартирному будинку укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та виконавцями цих послуг.

Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року по справі №6-2951цс15.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Пунктами 1, 5 ч. 2 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (ч. 1 ст. 9 Закону № 2189-VIII).

Законом України від 03.12.2020 № 1060-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» (далі - ЗУ № 1060-IX), який набрав чинності 01 травня 2021 року, до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» внесено зміни, у тому числі й щодо організації договірних відносин між виконавцями житлово-комунальних послуг та споживачами.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції ЗУ № 1060-IX), надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Відповідачем як виконавцем послуг 01 жовтня 2021 року на своєму офіційному сайті розміщено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії.

Таким чином, з 01 листопада 2021 року між Позивачем та співвласниками буд. АДРЕСА_2 , як споживачами послуги з постачання теплової енергії, фактично укладено Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії. У свою чергу, Відповідач у розуміння ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII є індивідуальним споживачем, тому обтяжений обов`язком сплачувати за комунальні послуги.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст.627 ЦК).

Стаття 633 ЦК України дає визначення публічного договору, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець немає права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст. 634 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із п. 12 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та п. 7 розділу VI Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, споживач має право у встановленому законодавством порядку відключитися від систем централізованого теплопостачання та постачання гарячої води. У багатоквартирних будинках, у яких на день набрання чинності цим Законом не менш як половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від мереж централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, власники квартир та нежитлових приміщень, приєднаних до таких мереж, не зобов`язані, але мають право виключно за власним рішенням у встановленому порядку відокремити (відключити) від них свою квартиру чи нежитлове приміщення та влаштувати систему індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні.

Відповідно до п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Позивач 30 червня 2009 року рішенням зборів житлово-будівельного кооперативу «Радуга» отримала дозвіл на встановлення в її квартирі автономного газового опалення.

На замовлення позивача у 2009 році проведено реконструкцію системи газопостачання в приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до Акту від 20.10.2009 представник КПТМ та абонент ОСОБА_1 склали акт про обстеження приміщення.

Також, Позивач зверталась до Виконавчого комітету Криворізької міської ради щодо надання копії дозволу Управлінням житлово-комунального господарства міськради (далі УЖКГ) на встановлення автономного опалення, за адресою АДРЕСА_5 . Однак, у відповіді №Б-338-П/05-01-31 від 09.11.2023 року Департамент розвитку інфраструктури м. Кривого Рогу, зазначає, що в період з 2005 до 2019 року процедура відключення окремих приміщень (квартир) від централізованого опалення регулювалась Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року №4 «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання…».

Відповідно до довідки №8683/31 від 07.11.2023 виданої Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» з питань нарахувань за послугу з постачання теплової енергії, як споживачу квартири, що знаходиться за спірною адресою, зазначено, що згідно протоколу №15 засідання комісії з питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання від 21.09.2019 року, Вам було запропоновано влаштування додаткового індивідуального опалення в квартирі АДРЕСА_4 , у звязку із цим у АТ «Кривоорізька теплоцентраль» відсутні правові підстави для здійснення нарахувань за послугу з постачання теплової енергії за означеною адресою, як на квартиру із індивідуальним опалення.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі Правила).

Згідно пункту 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Згідно з п.26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (надалі - Порядок), який був чинний на момент виникнення правовідносин між сторонами та втратив чинність з 17 вересня 2019 року, визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Відповідно до п.1.2 Порядку, для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від вказаних мереж.

Згідно з п.2.1. Порядку, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинку) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до Комісії з письмовою заявою про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання. До заяви додається копія протоколу загальних зборів мешканця будинку щодо створення ініціативної групи з вирішення питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та прийняття рішення про влаштування у будинку системи індивідуального або автономного опалення. Рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.

Комісія, після вивчення наданих власником (власниками) документів, у місячний строк приймає рішення щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Засідання комісії відбувається за участю заявника або його уповноваженого представника. Рішення комісії оформлюється протоколом, витяг з якого у десятиденний строк надається заявникові.

Відповідно до п.2.2.1 Порядку, при позитивному рішенні Комісії заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) опалення.

Згідно з п.2.3. Порядку, отримання технічних умов може виконуватися безпосередньо заявником або відповідно до договору проектною чи проектно-монтажною організацією. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж.

Відповідно до п.2.5 Порядку, відключення приміщень від внутрішньо будинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією, яка реалізує проект, за участю представника власника житлового будинку або уповноваженої ним особи, представника виконавця послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання та власника, наймача (орендаря) квартири, або уповноваженої ним особи.

Згідно з п.2.6 Порядку, по закінченню робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до Комісії на затвердження.

Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання (п.2.2 Порядку).

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни до наказу від 22 листопада 2005 № 4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Отже, з наведеного вище слідує, що єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання процедури, прийнятого на підставі заяви власника (власників) будинку. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.

Зазначена правова позиція є сталою та викладена в Постанові Верховного Суду у справі № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року, Постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, Постанові Верховного Суду у справі № 522/401/15-цвід 25 вересня 2019 року, Постанові Верховного Суду у справі № 643/133/17 від 18 червня 2020 року, Постанові Верховного Суду у справі 522/10647/15-ц від 23 грудня 2021 року.

Позивачем не надано суду доказів на отримання дозволу міжвідомчої комісії, після чого мали б звернутися до позивача для отримання технічних умов на влаштування автономного опалення та відповідно до яких мав би бути розроблений робочий проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мереж ЦО і ГВП.

Натомість в матеріалах справи є Витяг із протоколу № 15 комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВП від 21.05.2009, у якому зазначено, що для розгляду такого питання щодо влаштування додаткового індивідуального опалення необхідно виконати певні умови, однак інших документів, які б підтверджували, що комісія розглянула це питання після виконання необхідних умов - відсутні.

Суд першої інстанції зауважує що, матеріали справи також не містять доказів про приналежність житлового будинку за спірною адресою до переліку багатоквартирних будинків, у яких не менше половина квартир та нежитлових приміщень відокремлена (відключена) від ЦО та ГВП.

Встановлення додаткового опалення саме по собі не є підставою для припинення отримання послуг з централізованого теплопостачання, оскільки це різні правові та технічні категорії. Додаткове опалення означає лише наявність інших джерел теплопостачання у приміщенні, тоді як відключення від централізованої системи потребує обов`язкового дотримання встановленої процедури.

При відключенні від мереж централізованого опалення без дозвільних документів, вчинених до отримання проектних, технічних документів, такі дії споживача вважаються самовільними, протиправними, які тягнуть відповідальність за самовільне переобладнання приміщень та не надають підстав для припинення обов`язків власників квартир зі сплати за послуги з теплопостачання.

Позивач долучає Акт №б/н від 20.10.2009 року, про обстеження приміщення, однак вказаний акт не відповідає формі Акту про відключення визначеної Порядком 4 (додаток 3 до п. 2.6), не містить затвердження постійно діючою міжвідомчою комісією органу місцевого самоврядування або місцевого органу виконавчої влади з розгляду питань відключення від мереж ЦО та ГВП, тому цей доказ не є доказом відключення квартири Позивача від мережі централізованого теплопостачання та доказом ненадання споживачам послуг з постачання тепла.

Відтак, відсутність у відповідача законного акта, затвердженого рішенням комісії з розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж ЦО та ГВ є підставою для продовження нарахування коштів за комунальні послуги.

Вищезазначене узгоджується з правовою позицією викладено в Постанові Верховного Суду у справі № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року, Постанові Верховного Суду у справі № 915/89/16 від 02 березня 2018 року, Постанові Верховного Суду у справі № 522/401/15-ц від 25 вересня 2019 року, Постанові Верховного Суду у справі № 643/133/17 від 18 червня 2020 року, Постанові Верховного Суду у справі 522/10647/15-ц від 23 грудня 2021 року.

Таким чином, діюче законодавство та нормативні акти не передбачають відключення окремої квартири у багатоквартирному будинку від централізованого опалення та постачання гарячої води, відповідно нарахування плати за надані послуги проводиться правомірно.

Самовільне відключення споживача від внутрішньобудинкових систем опалення або здійснення такого відключення з порушенням встановленої законодавством процедури не припиняє статусу такого суб`єкта як споживача відповідних комунальних послуг, не звільняє його від необхідності укладення договору на постачання таких послуг та їх оплати.

Відповідне положення міститься у постанові КГС ВС від 14 квітня 2020 року у справі № 908/1349/19.

Суд вважає необґрунтованими пояснення позивача про те, що у квартирі встановлено автономне опалення, тому є всі підстави на відключення квартири від мережі центрального опалення та гарячого водопостачання, так як дозвіл надавався на встановлення не автономного, а додаткового індивідуального опалення.

Крім того, суд зазначає, що права позивачів як власників квартири, можуть бути реалізовані за певних умов та з дотриманням встановленої процедури, визначеної законодавством.

Що стосується вимоги позивача зобов`язати АТ «Криворізька теплоцентраль» припинити нарахування по сплаті за послуги з централізованого опалення квартири АДРЕСА_4 , суд вважає що дана вимога не підлягає задоволенню також, так як у разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від теплопостачання.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Так, згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах.

Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року по справі №916/1415/19).

У п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2018 року у справі №905/2260/17 вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

А застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (п. 57 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №338/180/17).

Обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

Визначаючи належність обраного позивачем способу захисту, слід оцінювати його ефективність для захисту того права чи інтересу, за захистом якого позивач звернувся до суду. Вимога про захист цивільного права або інтересу має відповідати змісту цього права чи інтересу, характеру його порушення, оспорювання або невизнання і повинна забезпечувати поновлення права чи інтересу, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати отримання відповідного відшкодування (п. 69 та п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі №331/6927/16-ц).

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08.04.2020 року у справі №462/5889/16-ц, оспорювання правильності нарахування розміру плати за певні види житлово-комунальних послуг (заборгованості за такими), що є різновидом претензії, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, споживачі вправі у випадку пред`явлення до них вимог про стягнення таких нарахувань заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів.

На теперішній час позивачем не здійснено заходів відключення квартири у відповідності до Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4, у зв`язку з чим у АТ «Криворізька теплоцентраль» відсутні підстави для припинення нарахування за централізоване опалення.

Дана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду від 11 листопада 2015 року по справі №6-1706цс15.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, до 01 жовтня 2021 року АТ «Криворізька теплоцентраль» нарахування здійснювало на будинок згідно договору №612 від 03.10.2013 року за адресою: АДРЕСА_2 .

Обставини правомірності нарахування за послугу з постачання теплової енергії багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 вже були предметом судового розгляду, а саме по справі №904/4154/22 Господарського суду Дніпропетровської області рішенням від 11.10.2023 стягнуто заборгованість за неналежне виконання Житлово-будівельного к ооперативу "Радуга" (вул. Павла Глазового (колишня Балакіна), буд. 37, м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50071; ідентифікаційний код 23024405) умов договору №612 купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді від 03 жовтня 2013 року в частині повної та своєчасної оплати на користь Акціонерного товариства "Криворізька теплоцентраль" за період з 21.02.2020 по 01.10.2021 та по справі №904/6538/20 Господарського суду Дніпропетровської області Рішенням від 20.04.2021 про стягнення суми боргу з Житлово-будівельного кооперативу "Радуга" задоволено частково та стягнуто відповідні суми.

З урахуванням викладеного, доводи Позивача щодо неправомірного нарахування відповідачем оплати за послуги з теплопостачання у зв`язку із фактичним невикористанням відповідачами цих послуг через наявність автономної системи опалення у квартирі, суд відхиляє, оскільки споживачами не дотримано порядку відключення квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.

Отже, розглянувши усі подані документи і матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст.4,5,13,19,76-81,89,133,141,258-259,263-265,279,354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКА ТЕПЛОЦЕНТРАЛЬ» про зобов`язання вчинити дії, припинення правовідношення, скасування заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з часу його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль», , місцезнаходження юридичної особи: 50014, м. Кривий Ріг, вулиця Електрична, 1.

Повний текст рішення складено та підписано 06 жовтня 2025 року.

Суддя: Р. В. Дехта