Справа № 344/3521/25
Провадження № 2/344/2236/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді Антоняка Т.М.,

секретаря Мрічко Н.І.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Пупенка І.В.,

представників відповідача: Андрусяк Н.А., Гоголя В.В.,

розглянувши у відкритому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури, Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, -

В С Т А Н О В И В:

Адвокат Пупенко Іван Васильович звернувся з позовом в інтересах ОСОБА_1 до Івано-Франківської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що СУ ГУНП України в Івано-Франківській області 05.10.2015 внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань кримінальне провадження № 0004082 за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України. Надалі, 21.07.2017, ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за фактом неналежного виконання нею своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, за ч. 2 ст. 140 КК України.

Прокуратурою Івано-Франківської області затверджено та скеровано до Долинського районного суду Івано-Франківської області обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КК України.

Відповідно до вироку Долинського районного суду у справі № 343/1781/17 від 5 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

Не погоджуючись з рішенням суду Івано-Франківська обласна прокуратура звернулась до Суду з апеляційною скаргою. Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду у справі № 343/1781/17, від 24.10.2024, апеляційну скаргу прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури залишено без задоволення, а вирок суду першої інстанції - залишено без змін.

Отже, відповідно до вироку Долинського районного суду та ухвали Івано-Франківського апеляційного суду ОСОБА_1 визнана невинуватою та виправдана за недоведеністю вчинення нею правопорушення за ч. 2 ст. 140 КК України.

У позовній заяві зазначається, що незаконне перебування під слідством та судом завдало позивачці істотної моральної шкоди, адже вона необґрунтовано опинилася під кримінальним переслідуванням, внаслідок чого її ділова репутація зазнала значних втрат, що негативно позначилося на професійній діяльності та подальших кар`єрних перспективах. Незважаючи на відсутність доказів правопорушення сам факт слідчих дій викликав упереджене ставлення з боку колег, партнерів та роботодавців, що унеможливило нормальне ведення професійної діяльності.

Під час перебування під слідством здійснювалися її численні допити, пред`явлена підозра у вчиненні злочину. Все це спричинило їй сильні душевні хвилювання, погіршились відносини у сім`ї, з оточуючими, знайомі відносились як до злочинця.

Сім років перебування під слідством знесилили позивачку як морально, так і фізично. Загострилися хвороби, цукровий діабет, постійний тиск, необхідність доводити свою невинуватість та невизначеність щодо майбутнього спричинили емоційне виснаження. Протягом цього тривалого періоду вона була змушена жити в умовах постійного стресу, захищаючи своє чесне ім`я від безпідставних звинувачень.

Крім того, моральні страждання, пов`язані з необхідністю захищати себе від безпідставних звинувачень, призвели до значного емоційного напруження та психологічного дискомфорту. Втрата довіри з боку оточення та ділового середовища спричинила серйозні труднощі з працевлаштуванням і професійною реалізацією. Втрата ділової репутації як лікаря, зневага від жителів м. Долини та односельчан. З огляду на ці обставини, завдана моральна шкода потребує відповідної компенсації, оскільки її наслідки мають довготривалий вплив на соціальне та професійне життя постраждалої особи.

Вимогами позову позивачка просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду у розмірі - 704 000 грн.

Відповідно до ухвали суду від 08 квітня 2025 року до участі у справі залучено співвідповідачів: Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області (, адреса: вул. Академіка Сахарова, буд. 15, м. Івано-Франківськ) та Державну казначейську службу України (, адреса: вул. Бастіонна, буд. 6, м. Київ).

Представник відповідача - Івано-Франківської обласної прокуратури подав відзив на позовну заяву, у якому вказано, що обов`язок щодо доведення наявності шкоди та її обов`язкових елементів, у т. ч. в частині причинно-наслідкового зв`язку, в силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України покладається саме на позивача, чого ОСОБА_1 при зверненні до суду з указаним позовом не зроблено, адже не надано належного обґрунтування заподіяної шкоди, не долученого жодного доказу на підтвердження заподіяної моральної шкоди та не обґрунтовано причинного зв`язку між діями органів прокуратури області та спричиненою моральною шкодою. ОСОБА_1 заявлено до стягнення моральну шкоду в розмірі 704 000 грн, однак не надано жодних доказів, які б підтверджували заподіяння страждань у зазначеному розмірі. У якості доказів позивачка долучила до позовної заяви рішення судів першої та апеляційної інстанцій, однак із указаних документів неможливо встановити факту наявної моральної шкоди та її розмір у заявленому розмірі.

Незважаючи на скарги у тексті позовної заяви на погіршення стану здоров`я у ході досудового розслідування кримінального провадження, загострення наявних захворювань, емоційне виснаження та негативне ставлення до неї оточуючих, фактичних доказів, які підтверджують указані обставини, позивачкою не надано (наприклад, негативної поведінки оточуючих чи інших обставин, які б свідчили про втрату репутації, конкретних заходів для підтримання нормального способу життя, відмови у працевлаштуванні тощо).

Доводи в частині відшкодування моральної шкоди позивачці у заявленому розмірі не підтверджуються відповідними доказами, долученими до позовної заяви. Не доведено, що цей розмір відповідає засадам розумності і є співмірним із завданою шкодою.

Зазначено, що жодним рішенням компетентного органу дії органів досудового слідства та прокуратури в ході розслідування кримінального провадження щодо ОСОБА_1 не визнавались протиправними чи незаконними.

Враховуючи вищенаведене, представник Івано-Франківської обласної прокуратури вважає позовні вимоги ОСОБА_1 у заявленому розмірі необґрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України подав відзив на позовну заяву, у якому заперечує позовні вимоги, покликаючись на те, що дії правоохоронних органів не можуть вважатися неправомірними або незаконними, оскільки матеріали справи не свідчать про те, що вони припустилися незаконних дій та порушили виконання службових обов`язків. Відсутність прямого причинного зв`язку між шкодою та неправомірними діями, як необхідна умова деліктної відповідальності, виключає можливість такої відповідальності. Відповідно, право на відшкодування шкоди у позивача відсутнє.

Розміри мінімальної заробітної плати на 2025 рік було установлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у місячному розмірі: з 1 січня - 8000,00 гривень. Разом із тим, відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (набрав чинності з 1 січня 2017 року) мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1 600,00 гривень. Виходячи з приписів законодавства про відшкодування шкоди, розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб потерпілої особи і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали заявлені позовні вимоги у повному обсязі. Просять позов задовольнити.

Представники відповідача - Івано-Франківської обласної прокуратури заперечували позовні вимоги з підстав, що зазначені у відзиві на позовну заяву, просять відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України не прибув у судове засідання. Його позиція викладена у відзиві на позовну заяву (а.с. 82-90).

Представник відповідача - Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області у судове засідання не прибув, належно повідомлявся про час і місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення на нього, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що СУ ГУНП України в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженн, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 05.10.2015 за № 0004082, за підозрою ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 КК України.

21.07.2017 ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення за фактом неналежного виконання нею своїх професійних обов`язків, внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, що спричинило тяжкі наслідки неповнолітньому, за ч. 2 ст. 140 КК України.

Як слідує з повідомлення про підозру, 25 вересня 2015 року о 11:45 год. в акушерсько-гінекологічне відділення Долинської центральної лікарні, що по вул. Оксани Грицей, 15, в м. Долина Івано-Франківської області поступила на стаціонарне лікування ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з діагнозом: вагітність І, 39-40 т.в., прееклампсія легкого ступеня.

Вагітна сумісно оглянута лікарем ординатором акушерсько-гінекологічного відділення ОСОБА_3 та завідуючим акушерсько-гінекологічного відділення ОСОБА_4

29 вересня 2015 року о 09 год. ОСОБА_2 оглянута спільно лікарями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 . У ході огляду встановлено діагноз: вагітність І, 40 тижнів, дистрес плоду, прееклампсія легкого ступеня. Після огляду ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли спільне рішення про проведення кесаревого розтину в умовах операційної гінекогологічного відділення.

Для проведення кесаревого розтину 29 травня 2015 року о 15:51 год. ОСОБА_2 переведено в операційну гінекологічного відділення. Операцію кесарів розтин проведено хірургом ОСОБА_4 , асистентом ОСОБА_5 , лікарем анестезіологом-реаніматологом ОСОБА_6 . В результаті операції народжено доношену дівчинку.

В подальшому, у приміщенні акушерського відділення Долинської ЦРЛ, що по вул. Оксани Грицей, 15, в м. Долина Івано-Франківської області, 29 вересня 2015 року о 15:51 год., по закінченні пологів у ОСОБА_2 , які відбувались оперативним шляхом - операцією кесарів розтин, що була нестандартною та згідно з Клінічним протоколом «Акушерські кровотечі», затвердженим наказом МОЗ України № 676 від 31.12.2004 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерства та гінекологічної допомоги», відноситься до етіологічних чинників гіпотонічних післяопераційних кровотеч та ризику виникнення ДВЗ-синдрому в акушерстві, породілля була переведена в післяопераційну палату гінекологічного відділення вказаного медичного закладу.

ОСОБА_1 , займаючи посаду лікаря акушер-гінеколога акушер-гінекологічного відділення Долинської центральної районної лікарні згідно з наказом № 63 від 31.03.1981, будучи медичним працівником першої кваліфікаційної категорії за спеціальністю «акушерство та гінекологія», тобто будучи, відповідно до ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоров`я від 19.11.1992, медичним працівником зі спеціальною освітою, а також маючи відповідно до своєї посадової інструкції № 1760, затвердженої головним лікарем Долинської ЦРЛ, обов`язки по організації чи самостійному проведенню лікування, лікарських маніпуляцій, кваліфікованому і своєчасному виконанню наказів, розпоряджень, нормативно-правових актів по своїй професійній діяльності, згідно з п. "а" ч. 1 ст. 78 Основ законодавства України про охорону здоров`я, зобов`язана надавати своєчасну та кваліфіковану медичну та лікарську допомогу.

Лікар ОСОБА_1 , у період часу з 16:00 години 29 вересня 2015 року по 08:00 години 30 вересня 2015 року, перебувала на чергуванні у вказаному відділенні, згідно з вимогами наказу МОЗ України № 624 від 03.11.2008 «Про внесення змін до наказу МОЗ України» від 15 грудня 2003 року № 582 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», наказу МОЗ України № 676 від 31.12.2004 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги» та посадових інструкцій, повинна була у ранньому післяопераційному періоді здійснювати огляд і обстеження породіллі протягом,перших двох годин - кожні 15 хвилин та протягом третьої години - кожні 30 хвилин, та в наступний період ретельно документувати крововтрату, однак здійснювала такі огляди пацієнтки ОСОБА_2 несвоєчасно й без дотримання такого графіку спостережень, що у свою чергу призвело до того, що кровотеча в ранньому післяпологовому періоді виявлена не вчасно.

Крім цього, ОСОБА_1 під час свого чергування не оцінила об`єм крововтрати, яка складала більше 1,5 % від маси тіла породіллі, відповідно до клінічного протоколу «Геморагічний шок в акушерстві», затвердженого наказом МОЗ України № 782 від 29.12.2005 «Про затвердження клінічних протоколів з акушерської та гінекологічної допомоги», так як маткову кровотечу в породіллі було діагностовано лише 30 вересня 2015 року о 08:05 годин, що в той час вже потребувало оперативної зупинки кровотечі та якісного складу і об`єму інфузійно-трансфузійної терапії, через втрату крові породіллею, несвоєчасно повідомила про ускладнення в стані породіллі керівництво, не викликала лікарів, які володіють повним об`ємом і технікою оперативної зупинки кровотечі, що призвело до того, що подальша медична допомога надавалася несвоєчасно, неналежно та була неадекватною.

Подальші реанімаційні заходи щодо покращення життєвих показників хворої не дали результату, внаслідок масивної гіпотонічної маткової кровотечі в ранньому післяпологовому періоді, що призвела до гемарогічного шоку, який супроводжувався ДВЗ-синдромом та викликали поліорганну недостатність у пацієнтки. Остання о 21:30 годині померла у відділенні анестезіології та інтенсивної терапії Обласного перинатального центру по АДРЕСА_1 .

Прокуратурою Івано-Франківської області затверджено та скеровано до Долинського районного суду Івано-Франківської області обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 140 КК України.

Відповідно до вироку Долинського районного суду Івано-Франківської області у справі № 343/1781/17, від 05 липня 2024 року ОСОБА_1 визнано невинуватою та виправдано за недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 140 Кримінального кодексу України.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду у справі № 343/1781/17, від 24.10.2024, апеляційну скаргу прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури залишено без задоволення, а вирок Долинського районного суду Івано-Франківської області - залишено без змін.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми права, відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Порядок відшкодування такої шкоди визначається законом (частина 7 статті 1176 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду`передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу;

3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю`та іншими актами законодавства.

У випадках, зазначених у частині 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини 1 статті 2 Закону).

Положеннями статті 3 цього Закону передбачено, що громадянинові відшкодовується (повертається), в тому числі й моральна шкода.

Відшкодування шкоди проводиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 вказаного Закону).

Відповідно до частини 3 статті 13 цього Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс 18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суд вважає, що внаслідок необґрунтованого кримінального переслідування позивачці було спричинено душевних хвилювань, страждань, а отже завдано моральної шкоди, оскільки перебуваючи у статусі підозрюваної та обвинуваченої вона була змушена брати участь у слідчих діях, відвідувати судові засідання, доводячи свою невинуватість.

Тривале кримінальне переслідування з боку органів досудового розслідування та прокуратури, а також перебування під судом безумовно мали вплив на зміну нормального життєвого укладу позивачки, що призвело до порушення її зв`язків з оточуючими, мало вплив на її ділову репутацію, негативно вплинуло на самопочуття та душевний стан.

Дії органу досудового розслідування та прокуратури безумовно призвели до моральних страждань та вимагали від позивачки значних зусиль на здійснення кроків, спрямованих на своє виправдання і реабілітацію.

Право на відшкодування моральної шкоди позивачка набула на підставі виправдувального вироку Долинського районного суду Івано-Франківської області від 05 липня 2024 року, у справі № 343/1781/17, залишеного без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.10.2024.

Визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом.

Позивачка перебувала під слідством і судом протягом періоду, що починається з моменту повідомлення їй про підозру у вчиненні злочину (21.07.2017) та закінчується днем набрання законної сили виправдувальним вироком суду, який у цій справі настав разом з постановленням Івано-Франківським апеляційним судом ухвали (24.10.2024), що у загальному складає 88 місяців.

При визначенні розміру завданої моральної шкоди суд, враховує, правову позицію, зазначену у постанові Верховного суду від 25.01.2023 року, у справі № 753/22826/19 (провадження № 61-11439цс22), згідно якої розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися з урахуванням мінімальної заробітної плати станом на час розгляду справи.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» з 01.01.2025 розмір мінімальної заробітної плати у місячному розмірі становить 8000 грн.

Враховуючи зазначені обставини та те, що позивачка перебувала під слідством та судом у період з 21.07.2017 по 24.10.2024, що становить 88 місяців, відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» гарантований Державою розмір відшкодування моральної шкоди становить за вказаний період 704 000 гривень (88 місяців х 8000 грн (розмір мінімальної заробітної плати)).

При цьому, твердження відповідачів про проведення розрахунку моральної шкоди виходячи із 1600 грн відповідно до абз. 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», суд відхиляє з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз. 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, встановлюється в розмірі прожиткового мінімуму, зазначеного в абзаці дев`ятому статті 7 цього Закону.

За приписами абз. 9 ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік», такий розмір становить 1600 грн.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є спеціальним і саме норми цього Закону регулюють порядок визначення моральної шкоди у спірних правовідносинах.

Відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачці, не є у розумінні статей 56, 62 Конституції України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», статей 1167, 1176 ЦК України «виплатою», а відтак, підстави для застосування положень абз. 3 ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет на 2025 рік» відсутні.

Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду на рівні 1600 грн, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі.

Враховуючи судову практику Верховного Суду при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди у зв`язку із незаконним перебуванням під слідством і судом, можна дійти висновку, що Верховний Суд роз`яснював про необхідність застосування «мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду», «виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом», «мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування», а тому при вирішенні указаної справи необхідно виходити із установленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, визначеної на час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 761/22531/23 (провадження № 61-7724св24), від 08 жовтня 2024 року у справі № 333/2527/22 (провадження № 61-7696св24), від 21 жовтня 2024 року у справі № 490/7139/23 (провадження № 61-8406св24), від 15 листопада 2024 року у справі № 336/2137/23 (провадження № 61-9291св24), від 19 грудня 2024 року у справі № 488/2561/21 (провадження № 61-8267св24).

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина 2 статті 2 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відтак, моральна шкода, завдана діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, має бути стягнута на корить позивачки з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

При поданні позовної заяви позивачка була звільнена від сплати судового збору, а тому витрати по його сплаті слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-81, 141, 252, 256, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352-354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) 704 000 (сімсот чотири тисячі) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Судовий збір віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Антоняк Т.М.

Повний текст рішення складено та підписано 26.09.2025 року.