Справа № 442/6807/25
Провадження № 2-н/442/1037/2025
УХВАЛА

30 вересня 2025 року Суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості,

встановила:

ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз» звернулося до суду із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз» 36288,17 грн. заборгованості за споживання природного газу за період з 01.09.2022 по 31.07.2025 та судові витрати.

Перевіривши матеріали заяви, приходжу до висновку, що справа не підсудна Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області, у зв`язку з чим підлягає передачі за підсудністю до належного суду, виходячи з наступного.

У статті 162 ЦПК України передбачено, що заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

У своєму позові позивач при визначенні підсудності даної справи посилається на ч.1 ст.30 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Відповідно до п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна.

Згідно з положеннями статті 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

За змістом вказаної норми виключна підсудність встановлена для позовів про будь-які права з приводу нерухомого майна.

З точки зору закону, виключна підсудність встановлюється законодавцем з метою вирішення спору конкретним, прямо передбаченим у законі, судом.

У такому випадку можливість застосування інших правил територіальної підсудності виключається.

Тобто, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 лютого 2021 року у справі № 911/2390/18, зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на будь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення.

Позов про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №638/1988/17).

Слід зазначити, що зазначений спір безпосередньо стосується нерухомого майна.

У заяві про видачу судового наказу ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз» просить стягнути з боржника ОСОБА_1 заборгованість за споживання природного газу, яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , що є підсудністю Бориславського міського суду Львівської області.

Крім цього, згідно відповіді за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Західного міжрегіонального управління Державної міграційної служби ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, підстав для розгляду цієї справи Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області не встановлено.

Таким чином, відповідно до ст. 30 ЦПК України дана заява не підсудна Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області, оскільки заява має розглядатися за правилами виключної підсудності за місцем знаходження нерухомого майна, з приводу якого заявлено вимоги, а тому приходжу до висновку про наявність підстав для передачі вказаної справи за підсудністю до належного суду, яким є Бориславський міський суд Львівської області.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Керуючись ст. ст.27, 31-32, 260, 353 ЦПК України, суд, -

постанови:

Цивільну справу за Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Україна» про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, передати за підсудністю до Бориславського міського суду Львівської області (82100, м. Борислав, вул. М.Грушевського, 21).

Копію ухвали направити учасникам справи.

Передача справи на розгляд іншого суду за встановленою ЦПК України підсудністю з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 31 ЦПК України, здійснюється на підставі ухвали суду не пізніше п`яти днів після закінчення строку на її оскарження, а в разі подання скарги - не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Павлів З.С.