ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року м.Суми

Справа №591/3528/24

Номер провадження 22-ц/816/1163/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Філонової Ю. О. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа приватний нотаріус Сумського міського нотаріального округу Каблучко Олена Миколаївна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в режимі відеоконференції у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2024 року, в складі судді Ніколаєнко О.О., ухвалене в м. Суми, повне рішення складене 16 січня 2025 року,

в с т а н о в и в:

08 квітня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про усунення від права на спадкування за законом.

Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина ОСОБА_4 відкрилась спадщина на частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому та позивачці на праві спільної сумісної власності. На підставі її заяви про прийняття спадщини нотаріусом була відкрита спадкова справа, а через деякий час відповідачі також звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 як дружина та як син. Позивачка вважає відповідачів такими, що мають бути усунені від права на спадкування після ОСОБА_4 , оскільки вони умисно ухилялися від надання будь якої допомоги померлому, якої він потребував саме від них.

У 2013 році, через суттєві погіршення стосунків у своїй родині, ОСОБА_4 переїхав на постійне місце проживання до матері. Спілкування з дружиною та сином повністю припинилося, з дружиною були неприязні стосунки і вона вчиняла дії, спрямовані на унеможливлення спілкування батька з сином.

Із 2019 року стан здоров`я ОСОБА_4 став суттєво погіршуватися, протягом останніх двох років свого життя він взагалі майже не пересувався, відчував постійний біль та був прикутий до ліжка та інвалідного візка. Весь тягар обслуговування та утримання хворого сина був покладений на позивачку, але в силу свого віку, фінансового стану та стану здоров`я, вона не мала можливості повноцінно задовольняти його життєві, побутові потреби.

ОСОБА_4 був позбавлений можливості мати нормальні відносини зі своїм сином, спілкуватися з ним та за можливості проводити спільно час. Окремо ОСОБА_4 потребував допомоги і від своєї дружини. Хоча шлюб фактично розпався багато років тому, офіційно ОСОБА_4 з ОСОБА_2 шлюб не розривали. Але замість будь якої допомоги своєму чоловіку, знаючи про його стан здоров`я, ОСОБА_2 27 березня 2023 року звернулася до Зарічного районного суду м. Суми з позовною заявою до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

Після смерті ОСОБА_4 процесом його поховання повністю займалась позивачка.

Таким чином, відповідачі протягом тривалого часу навмисно ухилялися від свого обов`язку надавати допомогу своєму чоловіку та батьку, якої він дуже потребував та повідомляв їм про це.

На переконання позивача, у разі нормального спілкування відповідачів з її сином, надання матеріальної допомоги, моральної підтримки, її син ще був би живий і, можливо, мав би задовільний стан здоров`я.

Посилаючись на вказане, просила суд усунути ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування за законом за спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають істотне значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із висновками суду першої інстанції про не доведення належними доказами перебування спадкодавця у безпорадному стані, потребу у сторонньому догляді та потребу у допомозі саме з боку відповідачів, звернення до них за допомогою і ухилення останніх від її надання, посилається на медичну документацію ОСОБА_4 . Вважає, що інформація, яка міститься у медичній документації, є достатньою для висновку про перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані та потребу у сторонній допомозі протягом останніх двох років життя. Потребу ОСОБА_4 у сторонньому догляді підтвердили свідки та не заперечувала сама відповідачка.

Вказує, що на момент смерті позивачці було 79 років, за рахунок свого доходу у вигляді пенсії їй було важко задовольняти потреби хворого сина та свої. При цьому відповідачка ОСОБА_2 має працездатний вік, офіційно працевлаштована, син померлого отримував дохід за рахунок стипендії, тому вони мали можливість надавати допомогу хворому ОСОБА_4 . Допомоги спадкодавець потребував саме від відповідачів, інших осіб, до яких він міг би звернутися за допомогою не було.

Звертає увагу на суперечність пояснень відповідачки щодо відносин із ОСОБА_4 у справі про розлучення, де зазначила про не проживання разом понад 10 років, а у цій справі повідомила про їх добрі стосунки. Крім того, саме після новини про подання ОСОБА_2 позову про розірвання шлюбу, ОСОБА_4 незабаром помер.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Кондратенко С.Ю. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обгрунтоване.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Верем`юка Д.А., представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 адвоката Кондратенко С.Ю., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 16).

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_3 (а.с. 35).

Згідно свідоцтва про одруження 18 грудня 2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Зарічного районного управління юстиції м.Суми зроблено запис № 174 (а.с. 38).

Із ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 30 березня 2023 року у справі № 591/2422/23 вбачається, що у провадженні суду перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 04 травня 2023 року закрито провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача ОСОБА_4 (а.с. 40-41)

Як вбачається з виписок із медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 у період з 03 березня 2020 року по 14 березня 2020 року перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: атеросклероз артерій нижніх кінцівок 4 ступеня, оклюзія стегново-підколінних сегментів, хронічне порушення артеріального кровообігу нижніх кінцівок, запалення м`яких тканин лівої стопи зі значним больовим синдромом. Рекомендовано спостереження та лікування у хірурга, прийом лікарських засобів, перев`язки, контроль рівня холестерину.

Із 07 квітня 2023 року по 11 квітня 2023 року ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом атеросклероз артерій нижніх кінцівок 3 ступеня, оклюзія підколінних та гомілкових артерій, трофічні виразки обох гомілок та стоп, вторинна лімфо венозна недостатність нижніх кінцівок 2 ступеня. Рекомендовано прийом лікарських засобів та перев`язки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер (а.с. 24).

За даними лікарського свідоцтва про смерть №170 від 21 квітня 2023 року причиною смерті ОСОБА_4 була гостра серцево-судинна недостатність; перенесений в минулому інфаркт міокарда (а.с. 25-26).

Із копій договорів-замовлення від 22 квітня 2023 року та фіскальних чеків вбачається, що поховання ОСОБА_4 здійснила ОСОБА_1 (а.с. 28-31)

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 березня 1994 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Відповідно до витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Каблучко О.М. 09 травня 2023 року відкрито спадкову справу № 43/2023 після смерті ОСОБА_4 (а.с. 27).

Із копії спадкової справи вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернулася його мати ОСОБА_1 , дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_5 , який є онуком позивачки, пояснив, що проживав разом із бабусею з 2005 року. Останні сім років у дядька ( ОСОБА_4 ) була гангрена, у зв`язку з цим він потерпав від судом, язв. Останній час життя дядько пересувався за допомогою стільця, потребував сторонньої допомоги: приготування їжі, догляду, допомоги у гігієнічних процедурах та перев`язках ніг. Доглядали за дядьком він та бабуся. Відповідачі один раз приходили приблизно восени 2022 року, що робили не пам`ятає. ОСОБА_4 за життя повідомляв свідку, що його дружина та син недостатньо йому допомагають. Під час перевезення ОСОБА_4 до лікарні сусіди, він і фельдшера допомагали йому у доставленні до закладу.

Свідок ОСОБА_6 , яка є подругою позивачки, пояснила, що добре знала ОСОБА_4 . Після одруження з відповідачкою він почав пити. В подальшому розлучилися, він переїхав жити до матері. ОСОБА_4 хворів, у нього гнили ноги. Він потребував сторонньої допомоги, його треба було годувати, мити. За ним доглядала мати, хоча вона за віком не мала можливості повноцінно це робити. Про те, що допомагати приходила дружина чи син не чула. Дружина приходила до ОСОБА_4 приблизно один раз на рік. Про сім`ю з ОСОБА_4 свідок не розмовляла.

Свідок ОСОБА_7 пояснила суду, що є сусідкою позивачки. Дружини та сина ОСОБА_4 вона не бачила, не знала, що він одружений. Приблизно два роки тому син свідка допомагав транспортувати ОСОБА_4 з лікарні на 5 поверх, бо більше допомогти не було кому.

Свідок ОСОБА_8 пояснила суду, що є кумою ОСОБА_2 . Особисто знайома з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 з 1999 року, хрестила сина ОСОБА_11 . Після укладення шлюбу вони жили на ОСОБА_12 з сім`єю сестри ОСОБА_9 та матір`ю. Коли ОСОБА_4 втратив роботу, він переїхав жити до матері, але продовжував спілкування з дружиною та дитиною. Коли ОСОБА_4 захворів, він відмовлявся лікуватися або обіцяв лікуватися але нічого не робив. Свідок разом з чоловіком приїжджали до нього додому, намагалися показати як перев`язувати (бо свекор також хворів). ОСОБА_4 говорив, що все, що має залишить сину. Зі слів ОСОБА_4 та відповідачки знає, що відповідачка передавала чоловіку продукти та ліки. Один раз її чоловік перевозив на автомобілі до лікарні ОСОБА_4 .

Вказані факти правильно встановлено судом першої інстанції на підставі належним чином зібраних, досліджених та оцінених доказів, на які суд послався у рішенні.

За таких обставин, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що в супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України позивачкою не доведено належними та допустимими доказами перебування спадкодавця ОСОБА_4 у безпорадному стані, такому, що потребував стороннього догляду, допомоги та його потребу у такій допомозі саме з боку відповідачів, звернення до них за допомогою, та їх безпідставне ухилення від обов`язку щодо її надання.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається, позивачка ОСОБА_1 заявляє вимоги про усунення від права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її сина ОСОБА_4 , його дружини ОСОБА_2 та сина ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщина і не припинилися внаслідок його смерті.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ст. 1223 ЦК України).

Правові підстави для усунення від права на спадкування визначені у статті 1224 ЦК України.

Так, відповідно до частини 1-2 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом.

Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Крім того, ч. 5 ст.1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Положення цієї статті поширюється на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Отже, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Тобто для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги саме від відповідачів, останні мали можливість її надати, проте ухилялися від обов`язку щодо її надання.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК України.

Виходячи з наведеного, правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

За змістом статей 1261-1265 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За встановлених обставин та вимог закону, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачка, посилаючись на ухилення відповідачів від надання необхідної допомоги спадкодавцю ОСОБА_4 (її сину, а їх чоловікові та батьку), який хворів та перебував у безпорадному стані, не надала належних доказів на підтвердження перебування спадкодавця у такому стані, що позбавляв його можливості самообслуговування, забезпечення життєвих потреб, його потребу у сторонньому догляді, допомозі саме від відповідачів.

За приписами ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 78 ЦПК України обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Колегія суддів вважає необґрунтованим посилання позивачки на підтвердження безпорадного стану ОСОБА_4 та потребу у сторонньому догляді на медичну документацію та покази свідків, оскільки на підставі показів свідків не можуть встановлюватися факти, які з огляду на Закон або звичай встановлюються в документах.

Тлумачення поняття «безпорадний стан» Верховний Суд України провів в справі №200/21452/15-ц від 17 жовтня 2018 року. Це поняття стосувалося ст. 1259 ЦК України, але враховуючи, що вказана правова норма так само як і ст. 1224 ЦК України стосується спадкування і міститься в книзі шостій цього Кодексу, суд вважає за можливе застосувати це тлумачення і в зазначеному спорі.

Безпорадний стан такий стан особи, у якому ця особа не може самостійно забезпечити свої життєві потреби, потребує стороннього догляду, допомоги, піклування. У випадку існування спору за спадок, безпорадний стан спадкодавця повинен довести позивач, заявляючи вимогу про усунення спадкоємця від права спадкування.

При цьому лише одних пояснень позивача та показань свідків недостатньо для доведення безпорадного стану спадкодавця.

Потребу у постійному сторонньому догляді визначають лікуючі лікарі та лікарсько-консультативні комісії. Їхні рішення повинні бути підтверджені відповідними висновками.

Безпорадний стан необхідно доказувати відповідними записами в медичних документах, проте виписки з історії хвороби та виписка з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 засвідчують його звернення за медичною допомогою та перебування на стаціонарному лікуванні у 2020 році та 2023 році, однак не підтверджують, що він перебував у фізично безпомічному стані та потребу у сторонньому догляді.

Допомога спадкодавцю може виступати в різних формах: надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); матеріальне забезпечення спадкодавця; надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири.

У даному випадку за наявності декількох осіб, що мають обов`язок щодо утримання спадкодавця, закон не встановлює в якому обсязі кожен із них окремо повинен надавати таку допомогу і здійснювати догляд.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачка в основному здійснювала догляд та надавала допомогу синові, участь відповідачів в цьому була обмеженою через тривале припинення шлюбних стосунків, окреме проживання, тому не може кваліфікуватися як ухилення від надання допомоги спадкодавцю, що хворів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 26 грудня 2024 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 06 жовтня 2025 року.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: Ю. О. Філонова

В. Ю. Рунов