ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/1765/25 Номер провадження 22-ц/814/3106/25Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді доповідача Дорош А. І.

Суддів: Лобова О. А., Триголова В. М.

при секретарі: Грицак А.Я.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року, ухвалене суддею Яковенко Н. Л., повний текст рішення складений 23 травня 2025 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

07.03.2025 ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №99070815від 12.08.2012 у розмірі 15 635,47 грн на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» сплачений судовий збір у розмірі 2 422,40 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.08.2012 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №99070815, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору. Вказував, що термін повернення кредиту у повному обсязі настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не була погашена, у зв`язку з чим ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» вимушене звернутись із даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у судовому порядку. Зазначав, що станом на дату відступлення права вимоги заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012 становить 15 635,47 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 5 301,94 грн; заборгованість за відсотками 4 835,71 грн; заборгованість за комісією 5 497,82 грн. 25.07.2024 АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит- Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 12 лютого 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 99070815 від 12.08.2012 у розмірі 5 301,94 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» понесені судові витрати у розмірі 821,43 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що наданий до суду позивачем розрахунок розмір заборгованості не дає суду підстави вважати, що розрахунок заборгованості за відсотками здійснений відповідно до умов укладеного між сторонами договору та в межах строку його дії. З цих підстав суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 99070815 від 12.08.2012 у розмірі 5 301,94 грн, що є тілом кредиту, в решті позовних вимог слід відмовити. Відповідач, як боржник за кредитними договорами, включена до реєстру боржників. Тому суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач відповідно до укладеного договору набув права вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Та обставина, що відповідач не отримала повідомлення про перехід права вимоги, не спростовує обґрунтованість вимоги позивача.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 12.08.2012 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №99070815, відповідно до умов п.п.1.1-1.2 якого клієнт просить банк випустити платіжну картку та відкрити поточний рахунок, що буде використовуватись в рамках договору про картку. Згідно п.1.3 договору для здійснення операцій за рахунком картки, сума яких перевищує залишок грошових коштів на рахунку картки, клієнт просить банк встановити ліміт, в межах якого вона має право здійснювати операції з використанням картки за рахунок наданого банком кредиту під операції з карткою, та здійснювати кредитування рахунку картки. За умовами п.3 договору ОСОБА_1 зобов`язалася з моменту укладання договору про картку в порядку та терміни, обумовлені умовами по карткам, сплачувати банку комісійну винагороду та інші платежі відповідно з діючими тарифами по карткам, у випадку отримання кредиту в рамках договору про картку погасити такий кредит, а також сплатити банку відсотки за користування таким кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку тарифами по карткам. Відповідно до п.13 договору, підписавши заяву, ОСОБА_1 підтвердила та погодилася з тим, що складовою та невід`ємною частиною договору про картку будуть являтися умови по карткам, з якими вона ознайомлена, повністю згодна, їх зміст розуміє та, положення яких, зобов`язується неухильно дотримуватися. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, перерахувавши грошові кошти у розмірі та у строки, визначені умовами договору, що підтверджується виписками за кредитним договором. На думку позивача, часткове задоволення позовних вимог лише на суму тіла кредиту у даній справі є неправомірним, оскільки дане рішення обмежує фактичну можливість стягнення заборгованості за кредитним договором правонаступником кредитора. У свою чергу, доказами, які безспірно доводять існування між сторонами договірних зобов`язань та заборгованості відповідача за кредитним договором, позивачем надано копію кредитного договору №99070815 від 12.08.2012, копію заяви на відкриття поточного рахунку, копію довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках продукту, копію розрахунку заборгованості за договором кредиту №99070815 від 12.08.2012, копію виписки по особовим рахункам угоди №99070815 від 12.08.2012. Відповідно до п.2 інформаційного боку заяви №99070815 ставка по кредитному ліміту становить 55% річних. Аналізуючи виписки (щомісячний звіт про рух коштів за рахунками, що надається банком клієнту/власнику картрахунку), та розрахунок заборгованості згідно кредитного договору №99070815 від 12.08.2012, можна чітко прослідкувати рух коштів по рахунку, які були нараховані, відтак вони відображені у розрахунку заборгованості, зокрема, усі нарахування, які були здійснені на поточну суму заборгованості, а також усі платежі, здійснені позичальником. Суд першої інстанції зазначив, що наданий позивачем розрахунок розміру заборгованості не дає суду підстави вважати, що розрахунок заборгованості за відсотками здійснений відповідно до умов укладеного між сторонами договору та в межах строку його дії. При тому, не наводить жодних аргументів та не надає жодних мотивів, посилань на положення законодавства, судової практики та інше, що підтверджує позицію суду та доводить хибність розрахунку і незаконність нарахувань. Відповідно до п. 3 кредитного договору відповідач зобов`язалася з моменту укладання договору про картку в порядку та терміни, обумовлені умовами по карткам, сплачувати банку комісійну винагороду та інші платежі відповідно з діючими тарифами по карткам, у випадку отримання кредиту в рамках договору про картку погасити такий кредит, а також сплатити банку відсотки за користування таким кредитом та інші платежі, передбачені діючими в банку тарифами по карткам. Із зазначеними умовами відповідач ознайомлена при укладенні кредитного договору, про що свідчить підпис відповідача у кредитного договорі. ОСОБА_1 свідомо звернулася до ПАТ «Банк Русский Стандарт» (правонаступником якого є АТ «Банк Форвард») з метою отримання кредитних коштів та згідно умов договору підтвердила, що повністю розуміє всі умови договору, свої права та обов`язки за договором і погоджується з ними та прийняла на себе зобов`язання сплачувати платежі за кредитом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 адвокат Листопад Н.А. просить її залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 12.08.2012 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №99070815, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору (т.2 а.с. 35-40).

Зазначена обставина не оспроюється відповідачем.

Встановлено, що банківська установа свої зобов`язання за кредитним договором виконала в повному обсязі, відповідачу було надано грошові кошти у вигляді кредитного ліміту.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, кошти в повному обсязі не повернула, суд першої інстанції дійшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів за укладеним договорам заявлені обґрунтовано.

Заперечення відповідача про відсутність заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 301,94 грн не заслуговують на увагу.

Наявність у відповідача заборгованості за тілом кредиту в сумі 5 301,94 грн підтверджено наданою позивачем до суду та дослідженою у судовому засіданні випискою по рахунку (т.2 а.с. 44-81).

При вирішенні питання про розмір заборгованості за договором судом першої інстанції враховано таке.

Згідно з умовами укладеного кредитного договору №99070815 від 12.08.2012, його сторони передбачили, що ставка по кредитному ліміту складає 55% річних, комісія 0, строк кредиту до 60 місяців.

Звертаючись до суду з позовом, позивач обрахував заборгованість станом на дату відступлення права вимоги в сумі 15 635,47 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 301,94 грн; заборгованість за відсотками 4 835,71 грн; заборгованість за комісією 5 497,82 грн (т.2 а.с. 42-44).

Разом з тим, умови укладеного між сторонами договору не містять положень про підстави нарахування комісії, її розмір.

Встановлено, що 25.07.2024 АТ «Банк Форвард» та ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012 (т.2 а.с. 84-87).

Норми права, які застосував суд першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Відповідно до ст. 1082 ЦК України передбачено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині відмови у позові щодо стягнення процентів та комісії, виходячи з наступного.

Предметом апеляційного перегляду є рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» заборгованості за процентами у розмірі 4 835,71 грн та заборгованості за комісією у розмірі 5 497,82 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції учасниками справи не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 12.08.2012 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №99070815, відповідно до умов якого відповідачу було відкрито поточний рахунок та надано кредит, а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплачувати плату за користування кредитом відповідно до умов цього договору (т.2 а.с. 35-40).

Згідно розрахунку заборгованості за договором кредиту №99070815 від 12.08.2012 станом на 25.07.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 15 635,47 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 5 301,94 грн; заборгованість за відсотками 4 835,71 грн; заборгованість за комісією 5 497,82 грн(т.2 а.с. 42-44).

25.07.2024 АТ «Банк Форвард» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які є боржниками АТ «Банк Форвард», включно і до ОСОБА_1 за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012 (т.2 а.с. 84-87).

Позивачем ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснено оплату первісному кредитору за договором №GL1N426202/1 про відступлення прав вимоги від 25.07.2024 (т.2 а.с. 87 зворот).

Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 має перед позивачем заборгованість за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012, яка нею добровільно не погашається.

Врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів доходить висновку про те, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Предметом даного позову є стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012 у розмірі 15 635,47 грн, а саме: заборгованість за тілом кредиту 5 301,94 грн; заборгованість за відсотками 4 835,71 грн; заборгованість за комісією 5 497,82 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено та є доведеним факт укладання 12.08.2012 між ПАТ «Банк Русский Стандарт», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард»,та ОСОБА_1 кредитного договору №99070815 від 12.08.2012.

Відповідач ОСОБА_1 не довела відсутність такої заборгованості, тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в частині стягнення заборгованості за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012 у розмірі тіла кредиту 5 301,94 грн є обґрунтованими.

Щодо стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом, колегія зазначає наступне.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. У пункті 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, пункті 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.202 у справі №904/2104/19, наголошено на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Верховний Суд зауважує, що за загальним правилом доказування тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову покладається на позивача, за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача. Пріоритет у доказуванні надається не тому, хто надав більшу кількість доказів, а в першу чергу їх достовірності, допустимості та достатності для реалізації стандарту більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджувальної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 21.09.2022 у справі №645/5557/16-ц).

Позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність заборгованості за процентами у розмірі 4 835,71 грн.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», стягнувши з відповідача заборгованість за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012 у сумі 5 301,94 грн за тілом кредиту, та відмовив у стягненні заборгованості за відсотками за недоведеністю.

Щодо стягнення заборгованості зі сплати комісії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до прохальної частини позову ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просить суд стягнути з відповідача також і заборгованість зі сплати комісії у розмірі 5 497,82 грн.

Згідно п. IV договору комісія нараховується на суму виданої готівки, наданої в якості кредиту за допомогою платіжного засобу/в касі банку.

Умовами договору не передбачено, за які саме послуги має сплачуватися вказана комісія.

Згідно правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.12.2018 у справі №755/11648/15-ц, якщо договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням ним обов`язків як найманим працівником, такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак, і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі, комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

Вказане узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19.

Разом з тим, відповідно до частин першої-другої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно з частиною 6 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем визначена комісія у розмірі 5 497,82 грн.

Які саме послуги за вказану плату надаються позичальнику, у договорі не зазначено.

Посилання на те, що комісія надається за надання кредиту, є загальним та не уточнює саме вид наданих послуг.

Наявні у матеріалах справи документи взагалі не містять будь-якого опису послуг, за які позивачем встановлена комісія.

Зазначене вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, що в сукупності свідчить про те, що вказані умови кредитного договору є несправедливими.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач не повідомив позичальника, які саме послуги за вказану плату йому надаються, розмір комісійної винагороди вносить істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу, тобто умови кредитного договору в частині розміру комісії за обслуговування кредиту є несправедливими.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд у складі колегії суддів дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по комісії у розмірі 5 497,82 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором №99070815 від 12.08.2012, а тому з неї на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 5 301,94 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що наданий до суду розрахунок заборгованості за процентами відповідає погодженим між сторонами умовам кредитного договору, що наявні у справі матеріали не містять доказів, які б спростовували такий розрахунок, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки доведення умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України.

Доводи та вимоги апеляційної скарги, в межах яких суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні відповідачем норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним у справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, апеляційний суд у складі колегії суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavinandothersv. Ukraine, №4909/04, § 58).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 травня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, то касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2025 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов