Справа № 727/6658/24
Провадження № 2/727/78/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючий суддя Слободян Г.М.

за участі: секретаря судовогозасідання Вакарчук Т.Р.

розглянувши, за правилами загального позовного провадження, у відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстровані місце проживання: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання АДРЕСА_3 ) про стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позову.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

В обґрунтування позову представник позивачки ОСОБА_3 посилається на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2022 року (справа N? 727/8006/21) з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дитини, неповнолітнього - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце рестрації: АДРЕСА_1 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2021 р. до його повноліття. Вказує на те, що відповідач працює водієм у фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 (пекарня) та має стабільний заробіток. Зазначає, що відповідач самостійно та регулярно сплачує аліменти. Посилається на те, що відповідно до договору від 14.08.2023 року, укладеному між ПВНЗ «Буковинський університет» та ОСОБА_1 про надання освітних послуг, ОСОБА_4 є студентом вказаного навчального закладу та здобуває освіту на освітній ступень «Бакалавр» за акредитованою освітньо-професійною програмою «Фінанси. Банківська справа, Страхування та фондовий ринок» за спеціальністю 072 «Фінанси. Банківська справа. Страхування та фондовий ринок» з денною формою навчання, строк навчання 3 роки 10 місяців. Вказує на те, що згідно зазначеного договору вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 90 000 грн. (п.8 Договору), розмір плати за один навчальний семестр 11 250 грн. Посилається на те, що позивачка оплатила навчання за 3 семестри згідно квитанцій від 14.08.2023 року, 19.12.2023 року та 21.06.2024 року по 11 250 грн. на суму 33 750 грн. Разом з цим, відповідач ніякої участі у додаткових витратах на дитину не приймає. Мотивуючи заявлені вимоги вказує на те, що за весь період навчання ОСОБА_4 згідно договору слід сплатити 90 000 грн., по 45 000 грн. кожному з батьків. Зазначає, що позивачка сплатила за 3 семестри навчання 33 750 грн., тому відповідач має їй повернути частку сплачених нею коштів в сумі 16 875 грн. Також вказує на те, що за наступні семестри навчання слід сплатити 56 250 грн., де частка кожного з батьків становить 28 125 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування вже понесених додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - 16 850 гривень; та на відшкодування наперед додаткових витрат на неповнолітнього сина ОСОБА_4 - 28 125 грн. Просить також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 2 000 грн.

Рух справи та позиція сторін.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 28.06.2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження.

10.07.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Черкез М. На спростування доводів позивачки зазначив наступне. Вважає, що позивачка, всупереч вимогам закону, не довела суду, що понесені нею додаткові витрати у вигляді оплати навчання на утримання сина були зумовлені особливими обставинами, зокрема необхідністю розвитку певних здібностей дитини. Вказує на те, що позивачка не надала суду будь-яких належних та допустимих доказів того, що навчання сина ОСОБА_4 у ПВНЗ «Буковинський університет» зумовлені необхідністю розвитку певних здібностей дитини. важає, що навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини, відтак такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Вважає, що вимоги позивача про стягнення додаткових витрат на навчання дитини у приватному навчальному закладі за спеціальністю 072, за якою відсутня відповідна акредитація в цьому навчальному закладі, є необґрунтованими. Зазначає, що будь-яких підтверджуючих документів щодо дійсного фактичного навчання дитини в наведеному навчальному закладі позивачем не надано. На думку відповідача, укладений з навчальним закладом договір не підтверджує фактичного навчання дитини в цьому ж навчальному закладі. Також вказує на те, що посилання позивача на наявність постійного місця роботи відповідача і наявність відповідного заробітку є також необгрунтованим, оскільки останній працював тільки до червня 2024 року, а до цього отримував мінімальну заробітну плату, як-то 66831,05 грн. за 2023 рік та 39828,50 грн. протягом шести місяців 2024 року, що свідчить про те, що отримання зазначених мінімальних доходів не можуть одночасно забезпечити належний рівень життя як відповідача, так і своєчасної сплати встановленої суми аліментів на утримання дитини. При цьому, звертає увагу суму на те, що заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини відповідач немає. Зазначає також і про наявність у відповідача іншої сім?ї та похилих батьків, за якими він здійснює догляд. Вказує зокрема і на те, що за під час спільного подружнього життя позивачем та відповідачем були придані об`єкти нерухомості, серед яких житловий будинок та земельні ділянки, які в подальшому були подаровані їхньому синові ОСОБА_4 . Зазначає, що під час нотаріального оформлення договорів дарування відповідачем ОСОБА_2 був наданий дозвіл на відчуження своєї частки зазначеного вище спільного подружнього майна та укладання договору дарування на користь сина ОСОБА_4 і за домовленістю сторін подальших будь-яких претензій матеріального характеру зі сторони позивачки на адресу відповідача не має. Відповідач вважає, що позивачка, незважаючи на ставлення відповідача як батька до належного матеріального забезпечення спільної дитини, саме шляхом подання даного необґрунтованого позову вдалась до очевидного шляху особистого збагачення за його рахунок. Просить відмовити повністю в задоволенні позовних вимог, а також ухвалити додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат.

25.07.2024 року представник позивача ОСОБА_1 , адвокат Винту С.Б., направила до суду відповідь на відзив. На заперечення доводів сторони відповідача щодо того, що оплата навчання у виші не відноситься до переліку додаткових витрат на дитину в розумінні ст. 185 СК України посилається на позицію Верховного Суду, викладену у постанові ВС від 08 травня 2023 року по справі N? 756/9882/19, де, зокрема, зазначено: «Відповідно до частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, викликані особливими обставинами розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо». Відтак, вважає, що твердження відповідача щодо незаконності віднесення оплати за навчання дитини на здобуття вищої освіти до додаткових витрат на дитину, є хибними. Вказує на те, що відповідач є працездатною особою, а те, що він не працює - не є поважною причиною, та підтверджує те, що у відповідача є неофіційне джерело доходів. Також зазначає, що посилання відповідача на те, що він здійснює догляд за батьками, які є пенсіонерами та потребують стороннього догляду, ним не підтверджено, а тому дані обставини не повинні враховуватися як такі, що обгрунтовують заперечення відповідача щодо позовних вимог. Вказує і на те, що як вбачається з копій документів, що буди додані до відзиву на позовну заяву, вбачається, що позивачка подарувала належне їй нерухоме майно сину, тобто її матеріальний стан від цієї угоди не поліпшився. Щодо набуття нею права власності на житловий будинок в с. Несвоя, Чернівецької області, зазначає, що вона його отримала в порядку спадкування, що також ніяким чином не відображає матеріальний стан позивачки та її спроможність самостійно нести тягар утримання сина та оплати його навчання. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

29.07.2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив. Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Черкез М. зокрема зазначив, що посилання представника позивача на судову практику Верховного Суду України, викладену у постанові від 04.12.2019 у справі N?320/383/19, є недоречним до обставин справи N?727/6658/24, оскільки в наведеній для прикладу справі позов обґрунтований необхідністю стягнення додаткових витрат на дитину, які пов?язані суто з хронічною хворобою. Вказує, що те саме стосується і посилань представника позивача на обставини, зазначені в постанові ВСУ від 17.04.2019 у справі N?644/3610/16, як на обґрунтування необхідності задоволення заявлених позовних вимог, є також недоречною у даній справі, оскільки позовні вимоги у наведеній справі мотивовані необхідністю стягнення аліментів за період навчання дитини в загальноосвітній школі до закінчення навчання в навчальному закладі. Разом з цим, у даній справі мова йде про додаткові витрати, а не про стягнення аліментів. Відповідач не заперечує посилання представника позивача на необхідність дотримання принципу рівності прав і обов?язків батьків у матеріальних витратах щодо утримання дитини, оскільки в наданих документах до відзиву на позовні вимоги містяться документи на підтвердження участі відповідача у матеріальному утриманні дитини, в тому числі регулярна сплата аліментів на утримання дитини та відсутність будь-яких заборгованостей. Вважає необґрунтованими твердження представника позивача про відсутність факту догляду за батьками пенсійного віку, оскільки до відзиву долучено докази на підтвердження факту його проживання з батьками, наявності у них інвалідності та відповідно здійснення догляду за ними. Щодо тверджень того, що позивачка подарувала належне їй нерухоме майно сину, вказує на те, що відповідно до діючого законодавства зазначена нерухомість є спільною сумісною власністю подружжя, 50% від якої належали відповідачу. Зазначає, що зазначені об?єкти нерухомого майна належать позивачці з 11.05.2010, оскільки за згодою подружжя були зареєстровані правом власності за нею під час спільного подружнього життя. Вважає, що надання відповідачем нотаріального дозволу на відчуження зазначеного нерухомого майна на користь спільної дитини, є свідченням надання дозволу на відчуження своєї 50% частки спільної сумісної власності подружжя в цьому нерухомому майні, яке належало саме відповідачу. Вказує на те, що за таких обставин, відчуження вказаного нерухомого майна на користь сина при встановлених обставинах не є обставинами, які би погіршили матеріальний стан позивачки, оскільки до цього часу остання користується цим майном. Зазначає, що наявність у позивачки у власності додаткового житлового господарства в с.Несвоя Чернівецького району, право власності на яке набуто 27.03.2024 у порядку спадкування, свідчить про значне покращення матеріального становища позивачки та її сина. Окрім наведеного, вказує і на те, що відповідно до загальнодоступного Реєстру суб?єктів освітньої діяльності станом на 02.07.2024 у розділі «Спеціаліст-освітній ступінь спеціаліст» за спеціальністю (072) «Фінанси, банківська справа та страхування» з ліцензованим обсягом 50 осіб, відповідна акредитація відсутня, що само по собі свідчть про те, що позовні вимоги щодо стягнення додаткових витрат на навчання в даному навчальному закладі є безпідставними. У задоволенні позову просить відмовити повністю.

23.09.2024 року від представник відповідача ОСОБА_2 , адвоката Черкез М. надійшла заява про залишення позовної заяви без розгляду у зв`язку з тим, що предмет та підстави позовних вимог у цивільних справах №727/6658/24 та №727/9230/24, які відкриті за позовом однієї і тієї ж позивачки ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , є ідентичними.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 23.09.2024 року зупинено провадження у справі до вирішення цивільної справи №727/9230/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 19.03.2025 року поновлено провадження у справі.

09.04.2025 року представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Черкез М. направив до суду клопотання про закриття провадження у справі. Обгрунтовував клопотання тим, що вже існує рішення, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 29.05.2025 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Черкез М. про здійснення переходу з розгляду справи за правилами спрощеного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21.08.2025 року закрито підготовче провадження по справі.

Позивач ОСОБА_1 , та в її інтересах адвокат Винту С.Б. у судове засідання не з`явилися. До суду представник позивача скерувала заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримують повністю та просять їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 , адвокат Черкез М., також скерував на електронну суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності його довірителя. Просив, з урахуванням наданих попередньо пояснень, у задоволенні заявлених вимог відмовити повністю.

Положеннями ст. 4 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, зважає на наступне.

Досліджені судом докази та застосовані норми права.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження від 06.09.2006 року, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьком вказаний ОСОБА_2 ; мати ОСОБА_1 (а.с.5).

Згідно довідки про склад осіб, місце проживання яких зареєстровано у житловому приміщенні/будинку №326618 від 02.09.2021 року, позивачка ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 28.09.2017 року зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 , реєстрація ОСОБА_4 за вказаною адресою також підтверджується витягом з реєстру територіальної громади (а.с.6-7).

Відповідно до договору від 14 серпня 2023 року, укладеному між Приватним вищим навчальним закладом «Буковинський університет» та ОСОБА_1 про надання освітніх послуг закладом вищої освіти та фізичною особою, ОСОБА_4 є студентом ПВНЗ «Буковинський університет» та здобуває освіту на освітній ступень «Бакалавр» за акредитованою освітньо-професійною програмою «Фінанси. Банківська справа, Страхування та фондовий ринок» за спеціальністю 072 «Фінанси. Банківська справа. Страхування та фондовий ринок» з денною формою навчання, строк навчання 3 роки 10 місяців. Згідно вказаного договору, а саме п.8 Договору, вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 90 000 грн.; згідно п.9 Договору розмір плати за один навчальний семестр становить 11 250 грн. (а.с.8).

З квитанцій від 14.08.2023 року, 19.12.2023 року та 21.06.2024 року на суми у розмірі по 11 250 грн., та на загальну суму 33 750 грн., позивачка ОСОБА_1 оплатила 3 семестри навчання сина ОСОБА_4 , відповідно до договору про надання освітніх послуг від 14.08.2023 року (а.с.9-11).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.10.2021 року (справа N? 727/8006/21) було вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, неповнолітнього - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 5 000 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2021 р. до його повноліття (а.с.16-18).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 02.03.2022 року переглянуто вищевказане заочне рішення від 23.10.2021 року (справа N? 727/8006/21) (а.с.19-22).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19 квітня 2022 року (справа N? 727/8006/21) стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини, неповнолітнього - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2500 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.08.2021 р. до його повноліття (а.с.23-28).

Із Витягу з Реєстру суб?єктів освітньої діяльності закладів вищої освіти станом на 02.07.2024 р., вбачається, що станом на 02.07.2024 у розділі «Спеціаліст-освітній ступінь спеціаліст» за спеціальністю (072) «Фінанси, банківська справа та страхування» з ліцензованим обсягом 50 осіб, відповідна акредитація відсутня, а у розділі «Освітній ступінь - бакалавр», згідно п.1 який є предметом договору, акредитація по спеціальності 072 не зазначена (а.с.50-53).

Згідно довідки про доходи за 2023, 6 місяців 2024 р.р за вих. N?N?11,12 від 02.07.2024 року ОСОБА_2 отримав заробітну плату за 2023 рік у розмірі 66 831,05 грн. та 39 828,50 грн. протягом шести місяців 2024 року (а.с.54-55).

Наказом N?88 від 11.06.2024 ОСОБА_2 припинив трудові відносини з роботодавцем за угодою сторін, що також підтверджується довідкою N?5 від 01.07.2024 про підтвердження дати звільнення з роботи, трудовою книжкою серії НОМЕР_3 з внесеним записом роботодавця за порядковим номером 10 від 11.06.2024 (а.с.56-60).

Відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 21 від 02.07.2024 відповідач ОСОБА_2 не зареєстрований фізичною особою-підприємцем (а.с.61).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 385202144 від 02.07.2024 будь-яка власність на нерухоме майно у відповідача ОСОБА_2 відсутня (а.с.62).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 385200465 від 02.07.2024 р., у приватній власності позивача ОСОБА_1 є житловий будинок з належними до нього будівлями і спорудами загальною площею 46,30 кв.м., розташований в с.Несвоя Дністровського району Чернівецької області, який зареєстрований на позивача 27.03.2024 в результаті поділу спадкового майна (а.с.63).

Згідно довідки Комітету мікрорайону «Ленківці» за вих.N?6681 від 04.07.2024 позивач проживає однією сім?єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_6 , 1989 р. нар. (а.с.64-67).

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з цивільною дружиною без реєстрації фактично проживає по місцю реєстрації своїх батьків, які є особами похилого віку та пенсіонерами за віком та у зв?язку із інвалідністю, що підтверджується копією паспорту матері відповідача ОСОБА_7 НОМЕР_4 , вітчима ОСОБА_8 НОМЕР_5 , довідкою Акту МСЕК серії 12 ААБ N?200445, пенсійного посвідченням ОСОБА_8 , Витягом відділу РАЦС ДНАП Чернівецької міської ради про осіб, місце проживання яких було зареєстровано в період з 28.07.1997 по 20.02.2023 (а.с.68-73).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 01.12.2021 року у справі N?727/6131/21, яке набрало законної сили 04.01.2022, шлюб між позивачем та відповідачем розірваний (а.с.77).

Заборгованостей по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , у відповідача немає, що підтверджується зокрема наданими копіями квитанцій про сплату аліментів з травня 2023 по липень 2024 включно, а також позовною заявою, у якій вказано, що відповідач самостійно регулярно сплачує аліменти на утримання сина, а тому виконавчий лист на виконання не подавався (а.с.84-86).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за N?385811410 від 06.07.2024 житловий будинок загальною площею 44,30 кв.м з належними до нього спорудами, криниця N?l, розташований по АДРЕСА_1 подарований ОСОБА_4 відповідно до договору дарування р/н 2201 від 24.03.2021 р. Згідно цього ж Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за N?385811410 від 06.07.2024 встановлено, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0134 га з кадастровим номером :12:002:1079, розташована по АДРЕСА_1 , також подарована ОСОБА_4 відповідно до договору дарування р/н 2204 від 24.03.2021 р. (а.с.91-97).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за N?385811759 від 06.07.2024 житловий будинок загальною площею 80,2 кв.м., розташований по АДРЕСА_1 подарований ОСОБА_4 відповідно до договору дарування р/н 2207 від 24.03.2021 р. Згідно цього ж Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за N?385811759 від 06.07.2024 встановлено, що земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,0136 га з кадастровим номером :12:002:1078, розташована по АДРЕСА_1 , подарована ОСОБА_4 відповідно до договору дарування р/н 2210 від 24.03.2021 р. (а.с.98-104).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.01.2025 року (справа N? 727/9230/24) стягуються з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 2 500 гривень щомісячно, починаючи з 29.08.2024 року і до досягнення ним 23-х років за умови продовження навчання (а.с.143-145).

З інформації наданої Адміністрацією Державної прикордонної служби України, вбачається, що в період з 01.07.2024 р. по 08.07.2025 р. ОСОБА_4 , виїхав за межі України 09.07.2024 року (пункт пропуску Порубне), та у вказаний період часу в Україну більше не повертався (а.с.209).

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Так, відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною ч. 1ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як передбачає ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного чи оспорюваного права.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов?язаний приймати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов?язки щодо несення таких витрат.

Як встановлює ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти.

Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків.

Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено обов?язок батьків утримувати дитину до її повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Згідно з ч. 2 ст. 185 СК України у разі спору розмір участі одного з батьків у таких витратах визначається судом з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Як вбачається з положень ч.3 ст. 185 СК додаткові витрати можуть бути присуджені як одноразово, так і періодично чи постійно, можуть фінансуватися наперед або покриватися після факту їх понесення.

При цьому, наявність додаткових витрат на дитину має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 є сином сторін у справі. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 19.04.2022 р. з відповідача ОСОБА_2 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 2 500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 17.01.2025 р. стягнуто аліменти на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_4 , як на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у тому ж розмірі до досягнення нею 23-річного віку. Заборгованості зі сплати аліментів у відповідача не встановлено. Своєчасність та регулярність сплати відповідачем ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітнього сина підтвердила і позивачка у позовній заяві.

Так, ч. 1 ст. 185 СК України визначає, що той із батьків, з кого стягуються аліменти, а також той, до кого вимога не заявлена, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, якщо вони викликані особливими обставинами: розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо.

Позивачка ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 половину витрат на навчання сина у приватному вищому навчальному закладі, посилаючись на ст. 185 СК України.

У справі N? 520/12681/17, на яку посилалася позивачка, мотивуючи свої доводи, Верховий Суд зазначив, що розмір додаткових витрат на дитину має бути обгрунтованим відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини. рецептами лікарів, довідками, чеками. рахунками, проїзними документами тощо).

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина погребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Слід звернути увагу на те, що нормативна вимога особливих обставин не обмежується лише хворобою чи каліцтвом, оскільки перелік вказаних обставин є невичерпним, то це може бути розвиток здібностей дитини, потреба у спеціальному навчанні, інші об`єктивні підстави, але вони повинні бути доведені документально належними та достатніми доказами (медичні довідки, висновки спеціалістів, сертифікати, рахунки, квитанції тощо).

Разом з цим, оплата навчання у закладі вищої освіти зазвичай не належить до «додаткових витрат», якщо відсутні докази, що саме цей заклад чи спеціальність є необхідними для розвитку виняткових здібностей дитини.

Позивачкою не надано жодних підтверджень наявності особливих здібностей сина, які б зумовлювали саме платне навчання у приватному закладі.

Тобто, позивачкою жодними належними та допустимими доказами не доведено, що оплата контрактного навчання відповідає ознакам «додаткових витрат, викликаних особливими обставинами».

З позиції правової конструкції ст. 185 Сімейного кодексу вбачається, що участь у додаткових витратах на дитину настає лише у разі наявності додаткових витрат, викликаних особливими обставинами (наприклад: розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо).

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами: витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо. Не тільки факт понесення додаткових витрат на дитину має бути документально підтверджений, а й необхідність у них, а також має прослідковуватись причинно-наслідковий зв`язок між доказами понесених витрат.

Позивачка надала договір і квитанції, як докази факту оплати, але не надала достатніх доказів наявності «особливих обставин», що зумовлювали саме необхідність навчання в платному закладі (відсутні висновки медичних закладів, акти МСЕК щодо потреби реабілітації чи довідки/сертифікати, які б засвідчили унікальні здібності дитини, що потребують платного навчання у приватному закладі).

Подача лише договору й квитанцій не доводить саму підставу виникнення додаткових витрат у розумінні ст. 185 СК України.

Верховний Суд у постанові від 04.12.2019 р. у справі № 320/383/19 суд роз`яснив, що поняття «особливі обставини» не може тлумачитися розширено і має бути підтверджене належними доказами (довідки, висновки, документи, що підтверджують унікальні потреби дитини).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оплата навчання у приватному вищому навчальному закладі може бути визнана додатковими витратами лише за наявності доказів таких особливих обставин та необхідності саме платної освіти.

Слід звернути увагу і на те, що з матеріалів справи вбачається, що станом на 02.07.2024 р. у витязі з реєстру суб`єктів освітньої діяльності акредитація за відповідною бакалаврською програмою 072 не підтверджена, що також ставить під сумнів питання про належність і необхідність оплати саме такої програми у даному закладі освіти.

При цьому, суд також враховує і обставини матеріального становища сторін, оскільки ч.2 ст. 185 СК вимагає врахування обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру участі одного з батьків.

З долучених до матеріалів справи доказів вбачається, що відповідач у 20232024 рр. отримував лише мінімальну заробітну плату, а з червня 2024 р. взагалі припинив трудові відносини. Окрім цього, відповідач ОСОБА_2 проживає разом із батьками пенсійного віку, з інвалідністю, що підтверджується наданими медичними документами. Позивачка ж, навпаки, має у власності житловий будинок у с. Несвоя, отриманий у спадщину, що не свідчить про погіршення її матеріального становища.

З матеріалів справи зокрема вбачається і те, що за договорами дарування 2021 року син сторін ОСОБА_4 , набув у власність два житлові будинки та земельні ділянки, що також свідчить про наявність у нього майнового забезпечення.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до даних Державної прикордонної служби України, ОСОБА_4 , 09.07.2024 року виїхав за межі України та станом на момент розгляду справи не повернувся, що ставить під сумнів сам факт його фактичного навчання в українському приватному закладі освіти на денній формі навчання.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 р. у справі № 638/2304/17 підкреслено, що завдання цивільного судочинства полягає саме в ефективному захисті порушених прав, однак захист можливий лише за умови, що права реально порушені.

У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).

Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати докази, які підтверджують їх твердження, та сприяти з`ясуванню обставин справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (крім випадків, встановлених цим Кодексом).

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ч.1 ст. 95 ЦПК України - письмовими доказами є документи, які містять дані про обставини, які мають значення для правильного вирішення спору.

Як передбачено у ч. 2 ст. 89 ЦПК жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили суд має самостійно оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність їх сукупності.

У відповідності до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на дотриманні норм процесуального права. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з?ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи вищевикладене, на підставі всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених належними та допустимими доказами, перевіреними в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, керуючись принципом диспозитивності, обов`язком сторін доводити обставини, на які вони посилаються,суд приходить до висновку, що в зв`язку з не доведенням у судовому засіданні понесення позивачем додаткових витрат на дитину, передбачених ст.185 СК України, розмір заявлених понесених витрат не підлягає стягненню з відповідача, а в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265,

268, 273, 354, 368, 372 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування вже понесених додаткових витрат у розмірі 16 850,00 грн. та наперед додаткових витрат у розмірі 28 125,00 грн. на неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду або через суд першої інстанції.

Повний текст судового рішення складено 29.09.2025 року.

Суддя Слободян Г.М.