Справа № 646/2570/25
№ провадження 2/646/2312/2025
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 жовтня 2025 року м.Харків
Основ`янський районний суд міста Харкова
у складі: головуючого судді - Клімової С.В.,
за участю секретаря - Герко Є.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Харкові матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ПОЛІПЛАСТ+» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, суд
Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю « ПОЛІПЛАСТ+» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні, мотивуючи позовні вимоги тим, що він працював в ТОВ «Поліпласт+» з 01.08.2001. Наказом №4-К від 17.06.2024 позивача звільнено з 25.12.2024 року із займаної посади відповідно до ст. 38 КЗпП. З 17.06.2024 року позивач перебував у щорічній відпустці тривалістю 192 календарних дні. 17.06.2024 року відповідач вручив позивачу на руки копію наказу № 35-О від 17.06.2024 року про надання відпустки та копію наказу № 4-К від 17.06.2024 року про звільнення. Позивач вказує, що з розрахунку заробітної плати (кінцевий розрахунок) ОСОБА_1 в колі іншого вказана зарплата за жовтень 2024 року -15 808,45 грн; за листопад 2024 року-15 298,50 грн; компенсації за невикористану відпустку ОСОБА_1 , де вказанні: середньоденний заробіток без відрахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів-619,51 грн; та відображена зарплата, зокрема за жовтень 2024 року-15 808,45 грн; та за листопад 2024 року -15 298,50 грн; кінцевий розрахунок при звільненні ОСОБА_1 де вказаний середньоденний заробіток з урахуванням відрахування прибуткового податку й інших обов`язкових платежів -619,51грн; та нараховані суми податків та зборів (НДФЛ-1449,65 грн; військовий збір - 848,89 грн); загально нарахована сума -8053,63 грн, та сума до виплати -5755,09 грн.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 року, справа № 646/7969/24, провадження 2/646/615/2025, було задоволено позов позивача та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Поліпласт+», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за весь час відпустки у розмірі 78 818 (сімдесят вісім тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 19 копійок. Рішення набуло чинності 10.03.2025 року, виконавчий лист виданий 13.03.2025 року та направлений на примусове виконання.

Позивач вказує, що йому не виплачена компенсація за невикористані дні відпустки за період перебування у щорічній відпустці з 17.06.2024 року по день звільнення 25.12.2024 року, що є предметом чинного позову. На день звернення до суду час затримки виплат при звільненні складав 88 календарних днів, що відповідає: 706,98 грн х 88 дні = 62 214,24 грн.

Відповідно до змін внесених у ст.117 К3пП України Законом № 2352-ІX від 01.07.2022, які набули чинності 19.07.2022, період, за який працівнику має бути нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку звільненні, обмежено шістьма місяцями, таким чином 366 днів року : = 183 дні.

На день звернення до суду кількість днів, яка була прострочена для виплати складала 88 днів, на 24 березня 2025 року, тому 183 дні - 88 днів = 95 днів, і граничний термін, як що рахувати з 25 березня 2025 року, припадає на 27 червня 2025 року.

Сума невиплати з 25.03.2025 року по 27.06.2025 року складає: 95 к.д. х 706,98 грн = 67 163,10 грн.

Гранична сума стягнення (ст.117 КЗпП України) - 62.214, 24грн. (на день подання позову) + 67 163,10 грн. (подальша невиплата) = 129.377,34 грн та сума вказана для виплати в кінцевому розрахунку при звільненні ОСОБА_1 на день звільнення - 5755,09 грн, всього: 135 132,43 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 27 березня 2025 року провадження по справі було відкрито та витребувано докази по справі.

Ухвалою Основ`янського районного суду міста Харкова від 02 жовтня 2025 року було вирішено питання про заочний розгляд справи.

В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву в якій підтримав позовні вимоги, які просить суд задовольнити, у разі неявки відповідача просив винести заочне рішення по справі.

Відповідач в судове засідання також не з`явився. Направлені на адресу судові повідомлення повернулися до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

У відповідності до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця знаходження.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 10.05.2023 № 755/17944/18 (61-185св23) довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.

Відзив відповідачем не подано.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 281 ЦПК України про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу. Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

З`ясувавши думку позивача, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Так судом встановлені наступні фактичні обставини.

З наказу ТОВ «Поліпласт+» № 35-О від 17.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 надано щорічну відпустку терміном на 192 календарних дня з 17 червня 2024 року.

Наказом ТОВ «Поліпласт+» № 4-К від 17.06.2024 року, ОСОБА_1 звільнений з займаної посади з 25.12.2024 року згідно з ст. 38 КЗпП України.

З розрахункового листа працівника ОСОБА_1 за період червня 2024 року вбачається, що позивачу були нараховані виплати щорічної відпустки за червень 2024 року, липень 2024 року, серпень 2024 року, вересень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року, грудень 2024 року, та в поточному місяці підлягають виплати у розмірі 78818,19 грн.

В той же час, ТОВ «Поліпласт+» не виплатило позивачу суму нарахованої виплати щорічної відпустки за червень 2024 року, липень 2024 року, серпень 2024 року, вересень 2024 року, жовтень 2024 року, листопад 2024 року, грудень 2024 року та в поточному місяці виплати у розмірі 78818,19 грн.

З розрахунку заробітної плати (кінцевий розрахунок) ОСОБА_1 в колі іншого вказана зарплата за жовтень 2024 року -15 808,45 грн; за листопад 2024 року-15 298,50 грн.

З кінцевого розрахунку при звільненні вбачається, що сума до виплати ОСОБА_1 становить 5 755,09 грн.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 05.02.2025 року, справа № 646/7969/24, провадження 2/646/615/2025, було задоволено позов позивача та стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальність «Поліпласт+», на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , заборгованість по заробітній платі за весь час відпустки у розмірі 78 818 (сімдесят вісім тисяч вісімсот вісімнадцять) гривень 19 копійок. Рішення набуло чинності 10.03.2025 року, виконавчий лист виданий 13.03.2025 року та направлений на примусове виконання.

З виписок наданих позивачем по його картковому рахунку в АТ КБ « Приват Банк» з 01.07.2024 року по 07.03.2025 року та з 08.01.2025 року по 22.07.2025 року вбачається, що відповідач не перераховував на рахунок позивача жодної суми в рахунок погашення заборгованості ( а. с. 8-24, 45-47).

Зазначені цивільно-правові відносини регулюються наступними законодавчими актами.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно ч.1 ст.21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до ч.1 ст.94. ч.5 ст.95 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок.

Як передбачено ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівнику при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

При розгляді трудових спорів у питаннях про грошові вимоги, крім вимог про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, орган, який розглядає спір, має право винести рішення про виплату працівникові належних сум без обмеження будь-яким строком (ст. 238 КЗпП України).

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Крім того, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до абзацу третього п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Пунктом п`ятим розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100 передбачено, що нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п. 8 розділу IV Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Відповідно до змін внесених у ст.117 К3пП України Законом № 2352-ІX від 01.07.2022, які набули чинності 19.07.2022, період, за який працівнику має бути нарахований середній заробіток за час затримки розрахунку звільненні, обмежено шістьма місяцями.

Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходить з наступного.

На день звернення до суду кількість днів, яка була прострочена для виплати складала 88 днів, на 24 березня 2025 року, тому 183 дні - 88 днів = 95 днів, і граничний термін, як що рахувати з 25 березня 2025 року, припадає на 27 червня 2025 року.

Сума невиплати з 25.03.2025 року по 27.06.2025 року складає: 95 к.д. х 706,98 грн = 67 163,10 грн.

Гранична сума стягнення (ст.117 КЗпП України) 62 214, 24грн. (на день подання позову) + 67 163,10 грн. (подальша невиплата) = 129.377,34 грн та сума вказана для виплати в кінцевому розрахунку при звільненні ОСОБА_1 на день звільнення - 5755,09 грн, всього: 135 132,43 грн.

Відповідачем не було надано суду доказів на спростування вищевказаних обставин.

Право працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

У справах, що випливають з трудових відносин тягар доказування правомірності прийнятих рішень, вчинених дій покладається, як правило, на роботодавця (Постанова ВС від 13.11.19 у справі № 207/1385/16-ц).

Таким чином враховуючи спірні цивільно-правові відносини між учасниками справи, які вирішуються тільки в судовому порядку, суд оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вимоги норм матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп.

На підставі викладеного та керуючись п.п. 2, 3, 5, 11 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, ст.15,1212, 1215 ЦК України, ст. 12, 13, 76, 78, 81, 89, 141, 229, 235, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 353, 355, 356 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю « ПОЛІПЛАСТ+» про стягнення грошових коштів невиплачених при звільненні задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « ПОЛІПЛАСТ+», місцезнаходження за адресою: м. Київ, проспект Каденюка Леоніда, буд. 23, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 грошові кошти невиплачені при звільненні у сумі 135 132,43 грн ( сто тридцять п`ять тисяч сто тридцять дві гривні 43 копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « ПОЛІПЛАСТ+», місцезнаходження за адресою: м. Київ, проспект Каденюка Леоніда, буд. 23, на користь держави судовий збір у розмірі 1 211,20 грн ( одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).

Рішення може бути оскаржено повністю або частково учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається на офіційному порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки http://cz.hr.court.gov.ua

Суддя С.В. Клімова