ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2025 року м. Чернівці

справа № 723/570/25

провадження 22-ц/822/818/25

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Литвинюк І.М., Одинака О.О.

секретар Бугай В.М.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2025 року в цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Українські фінансові операції» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано наступним. 12.11.2023 року між ТОВ «Лінеура України» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання коштів №4133666, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку НОМЕР_1 , відповідно до якого, відповідач отримала грошові кошти у розмірі 10 000 грн. терміном на 360 днів, зі строком повернення 06.11.2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів, стандартна процентна ставка становить 2% в день та застосовується в межах строку кредиту, знижена процентна ставка становить 0,01% в день та застосовується, якщо клієнт до встановленого строку, зазначеного в п. 1.4.2. Договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 5117.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № 4133666 від 12.11.2023 року у період з 12.11.2023 року по 26.07.2024 року включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами загальною сумою 45627,72 грн. У зазначений період відповідачем здійснено оплати тіла кредиту в розмірі 0,01грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 27 грн.

Вважають, що часткова оплата відповідачем основного боргу та процентів за користування кредитом, є підтвердженням волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору.

Станом на 26.07.2024 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за договором № 4133666 від 12.11.2023 року склала 55 600,71грн., з яких: тіло кредиту 9 999,99 грн., заборгованість за процентами 45 600,72 грн.

Вказують, що 26.07.2024 року між ТОВ «Лінеура України» та ТОВ «Українські фінансові операції» було укладено договір факторингу № 26/07/2024 про відступлення прав вимог з додатками до нього, відповідно до якого право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором відступлено позивачу.

29.07.2024 року ТОВ «Лінеура України» повідомило відповідача про відступлення права грошової вимоги за договорами та передачу персональних даних ТОВ «Українські фінансові операції» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора.

Також вказують, що станом на дату укладання договору факторингу від 26.07.2024 року № 26/07/2024, строк дії кредитного договору № 4133666 від 12.11.2023 року не закінчився, а тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «Українські фінансові операції» у період з 26.07.2024 року по 06.11.2024 року (103 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 20599,98 грн. : (9999,99 грн. х 2.00% = 200,00 грн. х 103 календарних дні = 20599,98 грн.)

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 4133666 від 12.11.2023 року загальною сумою 76200,69 грн., яка складається з : суми заборгованості за тілом кредиту - 9999,99 грн., нарахованих процентів первісним кредитором - 45600,72 грн., нарахованих процентів ТОВ «Українські фінансові операції» - 20599,98 грн.

Посилаючись на зазначене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість у розмірі 76200,69 грн. за кредитним договором № 4133666 від 12.11.2023 року, а також судовий збір в розмірі 2422,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2025 року позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором № 4133666 від 12.11.2023 року в розмірі 67999,99 грн., яка складається із заборгованості: за тілом кредиту - 9999,99 грн., за процентами 58000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Українські фінансові операції» витрати по сплаті судового збору в сумі 2161,75 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 8924 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2025 року скасувати, у позовних вимогах ТОВ «Українські фінансові операції» про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором № 4133666 від 12.11.2023 року в розмірі 67999,99 грн., яка складається із заборгованості : за тілом кредиту 9999,99 грн, за процентами 58000 грн. та у стягненні судових витрат - відмовити.

Стягнути з ТОВ «Українські фінансові операції» на її користь понесені судові витрати за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки воно ухвалене з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив із доведеності факту переходу від первісного кредитора ТОВ « Лінеура Україна» до позивача ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги заборгованості до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №4133666.

Апелянт вважає помилковим висновок суду, що між ТОВ «Українські фінансові операції та ТОВ «Лінеура України» був належно укладений договір факторингу №26/07/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура України» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги до позичальників за кредитними договорами, в тому числі за договором №4133666 від 12.11.2023 року до відповідача ОСОБА_1 .

Суд не надав оцінки позиції відповідача, про те, що у матеріалах цивільної справи є декілька різних документів від позивача, а саме додатків №2 до договору факторингу №26/07/2024 року, які відрізняються за змістом, формою та неналежним засвідченням договорів та додатків.

Суд не перевірив інформацію подану відповідачем про те, що відповідачу ОСОБА_1 не відомо було про зміст договору споживчого кредиту, тарифів, вартості кредиту, а тому у суду відсутні підстави вважати, що саме з наданими позивачем в обгрунтуванні заявлених позовних вимог умовами, тарифами та паспортом, відповідач ознайомилася і погодилася.

Позивачем не надано суду жодного допустимого та належного доказу обґрунтованості стягнення з боржника ОСОБА_1 грошових коштів.

ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги та заборгованість за відсотками первісного кредитора в сумі 45600,72 грн., у зв`язку з відсутністю належного роз`яснення та погодження з первісним позивачем ТОВ «Лінеура України» за кредитним договором №4133666 від 12.11.2023 року та не визнає нараховані проценти в сумі 20599,98 грн., оскільки фактор не отримав законного права на стягнення грошових коштів з відповідача ОСОБА_1 за неналежністю договорів.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 12.11.2023 року між ТОВ «Лінеура України» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 4133666, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 10000 грн., з терміном на 360 днів, зі строком повернення 06.11.2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 5117. Вказане підтверджується копією договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспорта споживчого кредиту, додатку № 1 до договору від 08.12.2023 року, інформаційного повідомлення ОСОБА_1 .

На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1. договору ТОВ «Лінеура України» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору.

З довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк» 24.02.2025 року за № 20.1.0.0.0/7-250218/48575-БТ вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку було емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку, згідно виписки зараховано 10000 грн. та з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувалась грошовими коштами в період з 12.11.2023 року по 21.11.2023 року. Також факт зарахування коштів на кредитну картку ОСОБА_1 підтверджується копією довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №909-2607 від 26.07.2024 року.

Згідно з п.3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".

Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору.

Пунктом 1.4.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,01% в день та застосовується, якщо кієнт до встановленого строку, зазначеного в п. 1.4.2. договору або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.

З розрахунку заборгованості за договором № 4133666 від 12.11.2023 року вбачається, що станом на 26.07.2024 року у ОСОБА_1 утворилась заборгованість в розмірі 55627,72 грн., з яких: тіло кредиту - 9999,99 грн., заборгованість за процентами - 45600,72 грн.

26.07.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура України» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура України» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4133666 від 12.11.2023 року до ОСОБА_1 .

З акту прийому передачі Реєстру боржників від 26.07.2024, що є додатком №2 до договору факторингу № 26/07/2024, вбачається, що на виконання п. 1.2 Договору ТОВ «Лінеура України» (Клієнт) передало, а ТОВ «Українські фінансові операції» (Фактор) прийняло реєстр боржників кількістю 6262 клієнти, після чого до останнього переходять права вимоги заборгованості від боржників. Загальна сума заборгованості відповідає сумі оплати за платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №1 від 02.08.2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, як додатку №1 до договору факторингу № 26/07/2024 Клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованостей до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №4133666, з сумою заборгованості за основною сумою 9999,99 грн та за відсотками 45600,72 грн. Наведене також підтверджується реєстром боржників, як додатком №1 до договору факторингу № 26/07/2024 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вимогам, визначеним в ст.263 ЦПК України.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позов, дійшов висновку, що відповідач умови кредитного договору належним чином не виконала, у добровільному порядку не сплатила заборгованість за кредитним договором, в зв`язку з чим позовні вимоги ТОВ «Українські фінансові операції» в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 9999,99 грн. є обґрунтованим, а вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами суд задовольнив частково та стягнув 58000 грн.

Колегія суддів при розгляді апеляційної скарги посилається на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Нормою ст. 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Доведення позивачем умов кредитування і наявності заборгованості є обов`язком позивача, виходячи з принципу змагальності сторін, закріпленого статтею 12 ЦПК України. У справах про стягнення кредитних коштів на банк або іншу фінансову установу покладений обовязок довести факт передачі коштів позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, в іншому випадку, без доведення цього факту, втрачається право банку (фінансової установи) на пред`явлення будь-якої вимоги.

Судом встановлено факт укладення 12.11.2023 року між ТОВ «Лінеура України» та ОСОБА_1 кредитного договору № 4133666, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти у розмірі 10000 грн., з терміном на 360 днів, зі строком повернення 06.11.2024 року, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Договір укладено в електронній формі та підписано відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора 5117.

Вказане підтверджується копією договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту, паспорта споживчого кредиту, додатку № 1 до договору від 08.12.2023 року, інформаційного повідомлення ОСОБА_1 що відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» прирівнюється до письмової форми.

Судом також встановлено й підтверджується матеріалами справи, що на підставі погоджених умов, викладених в п.2.1. договору ТОВ «Лінеура України» надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки) НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору.

З довідки наданої АТ КБ «ПриватБанк» 24.02.2025 року за № 20.1.0.0.0/7-250218/48575-БТ вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 в банку було емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ), на яку, згідно виписки зараховано 10000 грн. та з якої вбачається, що ОСОБА_1 користувалась грошовими коштами в період з 12.11.2023 року по 21.11.2023 року. Також факт зарахування коштів на кредитну картку ОСОБА_1 підтверджується копією довідки ТОВ «УНІВЕРСАЛЬНІ ПЛАТІЖНІ РІШЕННЯ» №909-2607 від 26.07.2024 року.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги про не укладення та не підписання договору, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст. 207 ЦК України, електронний документ прирівнюється до письмової форми правочину. Спеціальне законодавство у сфері електронної комерції (Закони України «Про електронну комерцію» та «Про електронні документи та електронний документообіг») не заперечує юридичної сили електронних документів та договорів, укладених шляхом обміну електронними повідомленнями. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає можливість підписання електронного правочину, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Одноразовим ідентифікатором, як визначено ч. 1 ст. 3 цього ж Закону, є алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує особа, що приймає оферту, шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції.

Таким чином, використання відповідачем логіну та паролю для входу в особистий кабінет та/або введення одноразового ідентифікатора, надісланого на його контактний номер телефону, є належним способом ідентифікації та підписання електронного договору, що відповідає вимогам чинного законодавства. Відсутність окремого письмового договору на паперовому носії або власноручного підпису не спростовує факту укладення договору в електронній формі у встановлений законом спосіб.

Суд звертає увагу, що вказаний договір підписаний електронним підписом, використання яких не можливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис», електронний цифровий підпис за своїм правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису у визначених законом випадках, а електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через його електронну форму. Аналогічно, у цивільному праві діє загальна презумпція правомірності правочину, встановлена статтею 204 Цивільного кодексу України, відповідно до якої правочин вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнана судом.

У контексті електронного правочину, вчинення дій з використанням особистого кабінету, логіну, паролю та/або одноразового ідентифікатора, наданого особі при реєстрації, створює презумпцію того, що ці дії вчинені саме цією особою. Якщо відповідач заперечує факт власного волевиявлення на укладення кредитного договору в електронній формі або стверджує, що електронний підпис був вчинений не ним, а іншою особою, тягар доведення цих обставин покладається саме на відповідача відповідно до статті 81 Цивільного процесуального кодексу України.

Таким чином, просте заперечення факту авторизації та підписання договору без надання належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність вад волевиявлення або вчинення електронного підпису іншою особою, не є достатньою підставою для спростування презумпції дійсності правочину та вчинення електронного підпису саме відповідачем. Відповідач не надав жодних доказів несанкціонованого доступу до його особистого кабінету, використання його персональних даних третіми особами чи будь-яких інших обставин, які б свідчили про відсутність його вільної волі на укладення договору або фальсифікацію електронного підпису.

Доказів того, що персональні дані відповідача (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані для укладення кредитного договору від імені відповідача, суду не надані. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, до правоохоронних органів із відповідною заявою щодо вчинення відносно неї шахрайських дій відповідач не зверталася, як і не оскаржувала правомірність укладеного договору.

З матеріалів справи вбачається, а саме щоденного Розрахунку заборгованості за договором №4133666 від 12 листопада 2023 року, що відповідачем 08.12.2023 року здійснено оплати на рахунок первісного кредитора, які були спрямовані на оплату тіла кредиту в розмірі 0,01 грн. та оплату процентів за користування грошовими коштами у сумі 27 грн.(а.с. зворот 53).

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за процентами.

Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений 12.11.2023 зі строком дії на 360 днів зі строком повернення 06.11.2024 року та містить узгоджені ними положення щодо встановлення розміру, порядку нарахування процентів за стандартною процентною ставкою 2 відсотки в день.

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України «Про споживче кредитування» максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 % (статтю 8 доповнено частиною п`ятою згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023).

Згідно з п. 17 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 % (Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" доповнено пунктом 1 згідно із Законом № 3498-ІХ від 22.11.2023).

Відповідно до розділу II. Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування.

Згідно з карткою документа Закону № 3498-ІХ визначено, що дата публікації 23 грудня 2023 року, дата набрання законної сили 24 грудня 2023 року.

Таким чином, тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто до 20.08.2024 включно, встановлено максимальний розмір денної процентної ставки, який не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 % (до 22.04.2024 включно); протягом наступних 120 днів - 1,5 % (з 23.04.2024 до 20.08.2024 включно).

На підставі ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», починаючи з 241 дня з дня набрання чинності Законом № 3498-ІХ, тобто з 21.08.2024, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої статті 8 Закону «Про споживче кредитування», не може перевищувати 1%.

Враховуючи, що договір укладено 12.11.2023 р., то в період до 22.04.2024 проценти за користування кредитом повинні були нараховуватися з розрахунку обумовленої сторонами денної відсоткової ставки розміром 2%, що за 162 дні становить 32400 грн.

За період з 23 квітня по 20 серпня 2024 року (період встановлених законодавством наступних 120 днів) проценти повинні нараховуватись із застосуванням максимального розміру денної процентної ставки в розмірі 1,5%, що за 120 днів становить 17800 грн.

Починаючи з 21 серпня по 06 листопада 2024 року проценти повинні нараховуватись відповідно до частини 5 статті 8 Закону України "Про споживче кредитування" за денною ставкою 1%, що за 78 днів складає 7800 грн.

Отже, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами в розмірі 58000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з п. 1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Судом встановлено, що 26.07.2024 року між ТОВ «Українські фінансові операції» та ТОВ «Лінеура України» було укладено договір факторингу № 26/07/2024, відповідно до якого ТОВ «Лінеура України» відступило на користь ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4133666 від 12.11.2023 року до ОСОБА_1 .

Пунктом 1.1 договору факторингу передбачено, що перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані, зазначені в Реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору.

Згідно пункту 1.2 договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається після підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку №2 та надходження ціни продажу у повному обсязі на рахунок клієнта.

Відповідно до платіжної інструкції кредитового переказу коштів №1 від 02.08.2024 позивачем здійснено оплату згідно договору факторингу ТОВ «Лінеура України».

З акту прийому передачі Реєстру боржників від 26.07.2024, що є додатком №2 до договору факторингу № 26/07/2024, вбачається, що на виконання п. 1.2 Договору ТОВ «Лінеура України» (Клієнт) передало, а ТОВ «Українські фінансові операції» (Фактор) прийняло реєстр боржників кількістю 6262 клієнти, після чого до останнього переходять права вимоги заборгованості від боржників. Загальна сума заборгованості відповідає сумі оплати за платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №1 від 02.08.2024 року.

Відповідно до витягу з реєстру боржників, як додатку №1 до договору факторингу № 26/07/2024 Клієнт відступає Факторові право вимоги заборгованостей до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №4133666, з сумою заборгованості за основною сумою 9999,99 грн. та за відсотками 45600,72 грн.

Наведене також підтверджується реєстром боржників, як додатком №1 до договору факторингу № 26/07/2024 року.

З копії повідомлення боржників від 29.07.2024 року вбачається, що ТОВ «Українські фінансові операції» повідомило ОСОБА_1 про відступлення права грошової вимоги за договором № 4133666 та передачу персональних даних ТОВ «Українські фінансові операції» із зазначенням банківських реквізитів нового кредитора.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем підтверджено перехід від первісного кредитора ТОВ «Лінеура України» до позивача ТОВ «Українські фінансові операції» права вимоги заборгованості до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №4133666.

Доводи апеляційної скарги про неналежно оформлених доказів всупереч ст. 95 ЦПК України (без подання оригіналу та без належного засвідчення копій) колегія суддів відхиляє, адже відповідно до частини 5 статті 100 ЦПК України, паперова копія електронного доказу не береться судом до уваги лише у випадку, якщо оригінал не подано та учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність копії оригіналу. Відповідач протягом розгляду справи в суді першої інстанції не заявляв обґрунтованих сумнівів щодо відповідності поданих позивачем паперових копій електронних доказів їх оригіналам, а отже обґрунтовано взяв такі копії до уваги. Посилання апелянта на загальні вимоги до письмових доказів є недоречним у випадку електронних доказів, порядок подання та оцінки яких регулюється спеціальною статтею 100 ЦПК України.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив це рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

ухвалив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: І.Б. Перепелюк

І.М. Литвинюк

О.О. Одинак