Справа № 490/4841/25
Провадження № 2/487/2839/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2025 м. Миколаїв

Заводський районний суду міста Миколаєва в складі:

головуючої судді Скоринчук К.М.,

за участю:

секретаря судового засідання Карбівничої А.О.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності,

ВСТАНОВИВ:

У Заводський районний суд м. Миколаєва в порядку підсудності надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності.

11 серпня 2025 року постановлено ухвалу про залишення позову без руху та надано строк для усунення недоліків.

03 вересня 2025 року постановлено ухвалу про призначення у справі підготовчого засідання на 14.00 год 26.09.2025.

Представник позивача адвокат Українець С.В., яка діє на підставі ордера серія ВЕ №1129437 від 30.08.2025 та договору б/н від 30.01.2025, подала через канцелярію суду письмову заяву про підтримання заявлених вимог та просила справу розглянути без її участі.

25 вересня 2025 року відповідач ОСОБА_2 подала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає за можливе ухвалити рішення у справі в підготовчому засіданні, у зв`язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов, та задовольнити позовні вимоги з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників, їхніх представників.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Ураховуючи, що учасники справи в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Судом встановлено, що на ім`я ОСОБА_2 на підставі рішення Миколаївської міської ради від 14.03.2008 за №22/57 та рішення Миколаївської міської ради від 28.04.2009 за №34/42 було видано Державний акт серія ЯИ №100943 на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер: :11:006:0005, у межах згідно з планом, розташовану по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Співвласниками вказаної земельної ділянки вказано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 10, 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла (а.с.6) та за життя залишила заповіт, відповідно до якого заповідала усе своє майно своєму онукові ОСОБА_1 (а.с.7).

Позивач звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Власової С.Я. із заявою про прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з тих підстав, що частка земельної ділянки, яку він бажав успадкувати знаходиться у спільній сумісні власності без визначення частки (а.с.9).

Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно з ч.2ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частин 4, 5 ст. 89 Земельного кодексу України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять й положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі смерті співвласника частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельні ділянки, посилається на рівність часток. При цьому судом не встановлено обставин, які вказували б протилежне.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд ураховує положення вказаних вище норм законодавства про рівність часток, а також те, що часта померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду, а не визначення часток не дає можливості позивачу в повній мірі реалізувати свої права щодо отримання свідоцтва про право на спадщину та розпоряджатися своїм правом власності на вказане майно.

Оскільки земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності двох співвласників без визначення їх часток, слід дійти висновку, що частка кожного співвласника в праві власності на земельні ділянки становить 1/2.

При цьому не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшена або зменшена часток співвласників земельних ділянок.

З огляду на викладене,суд дійшов висновку, що заявлені вимог підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 12, 13, 76, 81, 89, 200, 206, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Задовольнити позов.

Визначити, що частки земельної ділянки площею 0,1000 га, розташованої по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер: :11:006:0005 (Державний акт серія ЯИ №100943 на право власності на земельну ділянку) у праві спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рівними та складають по частки за кожною.

Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя: К.М. Скоринчук