Єдиний унікальний номер 725/5810/25
Номер провадження 2/725/1876/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.09.2025

Чернівецький районний суд міста Чернівців

в складі:

головуючого судді Скуляк І. А.

при секретарі Ботнар Т.П.

за участю:

відповідачки: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Посилався на те, що 30 квітня 2014 року між сторонами був укладений шлюб.

Під час шлюбу у них народилась дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Посилається на те, що спільне життя між ними не склалось, шлюбні відносин припинені, сторони проживають окремо.

Вказує, що дитина проживає разом із батьком, мати проживає окремо.

Вважає, що їхній шлюб виявився невдалим, у них різні погляди на життя. Втрачено почуття любові один до одного, сім`я розпалась остаточно, примирення між ними неможливе, спільного господарства сторони не ведуть, а тому вони дійшли спільної згоди, щодо розірвання їхнього шлюбу, на даний момент між ними не існує спору про місце проживання та виховання спільної дитини, майнових спорів на даний момент між ними також немає.

Дитина після припинення спільного проживання, проживає з батьком. Проживання з батьком відповідає інтересам дитини. Батько повністю фінансово утримує дитину, піклується про неї.

У зв`язку з наведеним, просив шлюб між ними розірвати, неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом з його батьком ОСОБА_2 та встановити факт, що батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач в судове засідання не з`явився. Від нього до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримав та просив заяву задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка позов визнала та суду пояснила, що не заперечує, щодо задоволення позову, оскільки, вона постійно проживає окремо від позивача і дитини та бажає залишити їх спільну дитину на самостійному вихованні та утриманні з його батьком ОСОБА_2 , оскільки наміру повертатись в сім`ю немає.

Дитина ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що він проживає та бажає залишитись проживати разом із батьком ОСОБА_2 . Також пояснив, що його батько піклується про нього, займається його вихованням та утриманням, створив для нього необхідні умови для його виховання та нормального розвитку.

Суд, приймає визнання позову відповідачкою, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 квітня 2014 року між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 275. (а.с. 17).

Під час даного шлюбу у сторін народилась дитина син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . /а.с. 8/.

У постанові від 22 грудня 2021 року у справі №339/143/20 Верховний Суд визначив, що за загальним правилом за відсутності спору, щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами відсутній спір щодо місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини. (а/с 15-16).

Згідно ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

За таких обставин, судом встановлено, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої дитини.

Щодо вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітньої дитини необхідно для соціального забезпечення життєдіяльності позивача та його дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами досягнуто згоди щодо способу участі батьків у вихованні дитини, місця проживання та умов її утримання, що підтверджується договором про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у їх вихованні. /а.с. 15-16/.

Як встановлено судом та підтверджено в судовому засіданні, відповідачка ОСОБА_1 не заперечує щодо визначення місця проживання їх неповнолітньої дитини ОСОБА_3 із батьком ОСОБА_2 . В свою чергу, ОСОБА_3 , в судовому засіданні також підтвердив, що він бажає проживати та перебувати на утриманні свого батька ОСОБА_2 .

Між сторонами відсутній спір щодо місця проживання та виховання їх спільної дитини.

Неповнолітня дитина проживають разом із своїм батьком за адресою: АДРЕСА_1 . /а.с. 9/.

Мати дитини ОСОБА_1 проживає окремо від дитини за іншою адресою: АДРЕСА_2 . (а/с 7).

Позивач ОСОБА_2 офіційно працює та має стабільний фінансовий дохід. /а.с. 10-11, 14/.

Відповідно до характеристики ОСОБА_3 , 2014 року народження, гравця команди ЧОДЮСШ-АКАДЕМІЯ ЧЕ БАСКЕТ, батько ОСОБА_2 бере активну участь в житті сина. Постійно відвідує тренування та змагання, бере участь в організації свят, які проводить академія, регулярно відвідує збори, організовує правильне проведення вільного часу, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та дотримання інформаційної гігієни, стежить за охайним зовнішнім виглядом сина, забезпечує належний рівень тренувань дитини. /а.с. 13/.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на 27.06.2025 року незнятої чи непогашеної судимості не має. /а.с 12/.

Також, факт одноособового утримання та виховання позивачем неповнолітньої дитини підтверджується також й письмовими поясненнями людей, близьких до їхнього оточення. (а.с. 24-27).

Крім того, при розгляді справи було встановлено, що дитина на час вирішення спору проживає разом з батьком, саме він, як батько, займається його вихованням, утримує його матеріально, піклується про нього. Мати дитини ОСОБА_1 відвідує дитину лише декілька разів на місяць або спілкується по телефону з нею та фактично не приймає участі у його житті та спілкуванні.

Також в ході опитування дитини ОСОБА_3 судом було встановлено, що дитина емоційно прив`язана до батька, дослухається його думки, батько користується у дитини авторитетом. Дитина любить маму, бажає з нею бачитися й спілкуватися, однак не бажає змінювати своє місце проживання та переїжджати в інше помешкання. Вік і рівень розвитку дитини ОСОБА_3 дозволяють йому усвідомлено висловити свою думку стосовно питання визначення місця проживання.

Дитина ОСОБА_3 висловивши бажання проживати разом із батьком, пояснив, що йому там проживати зручно та комфортніше. Батько не забороняє бачитися з мамою, вказував, що він проживав деякий час разом з мамою, пам`ятає, що мама його любить, проте хоче проживати з батьком, а з мамою зустрічатися.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. При регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Суд - це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що позивачем доведений факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За таких обставин, зважаючи на наявність договору щодо узгодженого сторонами місця проживання та порядку утримання їх спільної дитини, згоди самої дитини, та те, що відповідачка позов визнала, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 109, 112,113, 114, 155-160, 161 СК України, ст.ст. 174, 293, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ), який зареєстрований 30 квітня 2014 року Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 275.

Неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишити проживати разом з його батьком ОСОБА_2 .

Встановити факт, що батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 1211грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки в апеляційному порядку повністю або частково протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Чернівецького районного

суду міста Чернівців Скуляк І. А.