КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-о/947/315/25
УХВАЛА

29.09.2025 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

присяжних Ганзенко С. А.,

Дуднік Є. В.

при секретарі Матвієвої А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 , про усиновлення повнолітньої особи,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді в порядку окремого провадження перебуває цивільна справа за заявою ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 , про усиновлення повнолітньої особи.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 21.05.2025 року вказану заяву залишено без руху.

09.06.2025 року на виконання ухвали суду представником заявника надано заяву про усунення недоліків разом.

Дослідивши подані до суду документи, суддею встановлено, що заява подана з додержанням вимог ст.ст. 175-177 ЦПК України, заявником виконані вимоги ухвали суду від 21.05.2025 року, підстави для залишення заяви без руху або відмови у відкритті провадження, визначених у ст. 185, 186 ЦПК України, відсутні.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 10.06.2025 року вказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання на 28 липня 2025 року о 10 годині 30 хвилин.

Так, представником заявника - адвокатом Шавровим І. І. отримано в електронній формі до зареєстрованого електронного кабінету: 11.06.2025 року о 12:16:12 - копію ухвали суду про відкриття провадження по справі від 10.06.2025 року; 12.06.2025 року о 1:51:03 - судову повістку повідомлення про дату, час і місце розгляду справи від 11.06.2025 року, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками про доставку електронного документа.

Отже, починаючи з 12 червня 2025 року представник заявника є належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення судового засідання по даній справі призначеного на 28 липня 2025 року о 10 годині 30 хвилин, що також вважається повідомленням заявниці по справі.

У судове засідання, призначене на 28 липня 2025 року з`явились заявниця та її представник, однак у зв`язку з неповним складом суду, судове засідання було відкладено на 18 вересня 2025 року о 10 годині 00 хвилин, дата і час якого особисто були узгоджені з заявницею та її представником, про що останні безпосередньо були повідомлені в примпіщенні суду, що підтверджується наявною в матеріалах справи розпискою про особисте сповіщення.

Однак, у судове засідання призначене на 18 вересня 2025 року о 10 годині 00 хвилин заявниця та її представник не з`явились, про причини инеявки суд не повідимили.

З метою надання належного доступу заявниці до суду, судом було ухвалено відкласти судове засідання на 29 вересня 2025 року о 12 годині 45 хвилин.

У судове засідання призначене 29 вересня 2025 року о 12 годині 45 хвилин сторона заявника знову не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого представник заявника - адвокат Шавров Ігор Ігорович повідомлений належним чином, що підтверджується наявною в матеріалах справи довідкою про доставку в електронній формі судової повістки про призначення судового засідання на 29 вересня 2025 року о 12 годині 45 хвилин, до електронного кабінету представника заявниці - адвоката Шаврова Ігоря Ігоровича, що також вважається повідомленням заявниці по справі, однак про причини неявки представник заявниці не повідомив, як і не надав доказів на підтвердження наявності причин неявки до судового засідання призначеного на 29 вересня 2025 року.

Приймаючи вказані обставини та оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Статтею 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом (ч.3 ст. 294 ЦПК України).

Частиною 2 статті 313 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу про усиновлення повнолітньої особи з обов`язковою участю заявника (заявників), усиновлюваної особи, з викликом заінтересованих та інших осіб, яких суд визнає за потрібне допитати.

Частиною 2 статті 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані зокрема:

1) виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу;

2) сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи;

3) з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача/заявника, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки заявника до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Приймаючи вищевказані положення процесуального законодавства, суд зазначає наступне.

Як вже встановлено, сторона заявника по даній справі (заявниця та її представник) будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судових засідань призначених на 18.09.2025 року та 29.09.2025 року, двічі поспіль не з`явились, без поважних причин.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про встановлення двох поспіль неявок сторони заявника до судового засідання без поважних причин, будучи належним чином сповіщеними про дату, час і місце їх проведення, не повідомивши про причини неявки, будучи ініціаторами даного судового провадження.

Також судом не встановлено підстави для відкладення чи зупинення провадження по справі у відповідності до положень ст. 223 ЦПК України відсутні.

За наслідком викладеного, суд доходить до висновку про наявність підстав для залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду у відповідності до приписів статті 223 ЦПК України та 257 ЦПК України.

Одночасно судом враховується відсутність правових підстав для розгляду даної справи за відсутності сторони заявника на підставі наявних матеріалів справи приймаю.чи приписи частини 2 статті 313 ЦПК, яка регламентує розгляд даної категорії справи з обов`язковою участю заявника (заявників).

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд дійшов висновку та вважає, що заява ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 , про усиновлення повнолітньої особи, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права заявника, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення заяви без розгляду не порушує право заявника на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань заявником своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.

Одночасно суд зазначає, що залишення заяви без розгляду, не перешкоджає заявникові повторному зверненню до суду з такою заявою, після усунення умов, що були підставою для залишення її заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 313, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , за участі заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 , про усиновлення повнолітньої особи - залишити без розгляду.

Роз`яснити заявникові, що залишення заяви без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цією заявою, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий Калініченко Л. В.

Присяжні