РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року Володимирський міський суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Мушкета О.О.,

за участю секретаря судового засідання - Тивонюк А.О.

з участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у місті Володимирі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини, без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимирської міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2025 року позивачка ОСОБА_1 в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що її донька ОСОБА_5 перебувала з відповідачем ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з 30.05.2014 року, який був розірваний рішенням Володимир - Волинського міського суду Волинської області від 25.05.2016 року. Від шлюбу в них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась донька ОСОБА_4 .

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 її донька ОСОБА_5 померла. Після її смерті дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є її онукою, постійно проживає з нею за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її вихованні та утриманні. У зв`язку з перебуванням батька ОСОБА_3 за кордоном, дитина позбавлена батьківської опіки та піклування. Відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, батьківські обов`язки не виконує, зрідка цікавиться станом успішності доньки по телефону.

Зазначила, що відповідно до судового наказу від 01.08.2017 року її дочка ОСОБА_5 отримувала від ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно. У зв`язку зі смертю стягувача, виконавче провадження було закінчене та стягнення аліментів припинено. Відповідно до наданого органом ВДВС розрахунку заборгованість відповідача зі сплати аліментів станом на травень 2024 року становить 53 662,06 грн. та до теперішнього часу не погашена. Оскільки стягнення аліментів на утримання дитини припинено, соціальної допомоги по втраті годувальника дитина не отримує.

Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради № 21/4 від 17.05.2024 року на неї покладені обов`язки відповідальності за життя та здоров`я дитини.

Службою у справах дітей був складений висновок про доцільність відібрання дитини у батька ОСОБА_3 , без позбавлення батьківських прав.

Вважає, що така обставина, як перебування відповідача за кордоном, не звільняє його від виконання батьківських обов`язків та не виправдовує відсутність участі батька в житті малолітньої дитини.

Тому просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Володимирського міського суду Волинської області від 17.07.2025 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Ухвалою суду від 29.07.2025 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування Виконавчого комітету Володимирської міської ради Волинської області.

02.09.2025 року від позивачки ОСОБА_1 надійшла позовна заява зі змінами та уточненнями щодо підстав та предмету позову, в якій позивачка просить, з урахуванням дієвого захисту прав малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлення над нею опіки (піклування) в порядку, визначеному чинним законодавством України, вирішити питання, яким відібрати малолітньої дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_3 , без позбавлення його батьківських прав та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Петрук Ю.М., документи про підтвердження повноважень якого містяться в матеріалах справи в підготовчому судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги про відібрання у нього дитини без позбавлення батьківських прав визнає, просить їх задовольнити.

Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та рішення виконавчого комітету Володимирської міської ради про доцільність відібрання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Суд, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних обов`язків, передбачених законом.

Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 з 30.05.2014 року, який рішенням Володимир -Волинського суду Волинської області від 25.05.2016 року був розірваний.

Малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир -Волинський реєстраційної служби Володимир - Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09.05.2024 року, виданого Володимирським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Володимирському району Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції стверджується, що мати дитини ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Наказом служби у справах дітей виконавчого комітету Володимирської міської ради від 17.05.2024 року, малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка залишилась без батьківського піклування, влаштовано та тимчасове проживання у сім`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , до влаштування в сімейні форми виховання.

Рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради від № 305 від 30.07.2024 року затверджено відібрати малолітню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_3 без позбавлення батьківських прав.

Судом також встановлено, що відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні № 1831 від 01.07.2025 року та акту обстеження умов проживання від 01.07.2025 року, малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_6 , в сім`ї створені доброзичливі, теплі, родинні відносини.

Довідкою № 137 від 23.06.2025 року підтверджується тай факт, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 5-Б класі ліцею № 2 Володимирської міської ради.

Відповідно до характеристики № 139 від 23.06.2025року, виданою педагогами ліцею № 2 Володимирської міської ради, ОСОБА_4 навчається в ліцеї № 2 з першого класу.

Судом встановлено, що на даний час дитина проживає з бабусею ОСОБА_1 та дідусем ОСОБА_6 . Вони постійно, від народження, приймають активну участь в житті дитини. Так як мати ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 раптово померла від хвороби, догляд за дитиною й надалі здійснюють бабуся та дідусь. Вони систематично контролюють навчання, відвідують батьківськи збори та родинні свята, дбають про стан здоров`я дівчинки, спілкуються з класоводом та спільно вирішують освітні завдання.

Батько, ОСОБА_3 був відсутній в шкільному житті дитини до 4-го класу (до смерті матері дівчинки). На сьогодні він зрідка цікавиться станом успішності дочки, спілкуючись із класоводом через повідомлення (вайбер).

Відповідно до копії судового наказу Володимир -Волинського міського суду Волинської області від 01.08.2017 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.07.2017 року до повноліття дитини, які рішенням Володимир -Волинського міського суду Волинської області від 22.02.2021 року були змінені на 2000 грн. щомісячно на дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Володимирського відділу ДВС від 17.05.2024 року виконавче провадження по виконавчому документу 154/2694/20, виданого 15.04. 2021 року закінчено, у зв`язку зі смертю стягувача.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Володимирського відділу ДВС, станом на 28.02.2025 року заборгованість відповідача ОСОБА_3 зі сплати аліментів станом на травень 2024 року становить 53 662,06 грн.

Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.

При цьому положення вказаної Конвенції, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо.

Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання отримали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку.

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров?я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров?я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Даний висновок повністю узгоджується з постановою Верховного суду України від 20.03.2019 року справа №495/371/18, провадження № 61-47894св18.

Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. З таким позовом до суду має право звернутися прокурор (ч.2 ст.170 СК України).

Відповідно до роз`яснень пунктів 16 і 18 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», №10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», №39948/06, §50, від 18 грудня 2008 року).

Як видно з досліджених у судовому засіданні матеріалів справи, інформації соціальних служб, і підтверджено наданими в суді поясненнями учасників справи, відповідач ОСОБА_3 не спроможний в повному обсязі виховувати малолітню доньку, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу.

Згідно висновку про доцільність відібрання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у батька ОСОБА_3 , без позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Володимирської міської ради № 331 від 26.09.2025 року, видно що виконавчий комітет Володимирської міської ради вважає доцільним відібрати малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_3 , без позбавлення його батьківських прав.

На думку суду на сьогодні у якнайкращих інтересах дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, керуючись принципом «найкращих інтересів дитини», суд дійшов висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог, вважає, що на даний час є підстави для відібрання малолітньоїу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_3 , без позбавлення його батьківських прав.

Відібрання дитини без позбавлення батьківських прав є тимчасовим заходом і відповідач відповідно до частини третьої статті 170 СК України не позбавлений можливості повернути дитину.

При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину (ч.4 ст.170 СК України).

Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище відповідача, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого законодавством.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» установлено що у 2025 році прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років становить - 3196 гривень.

У ході судового розгляду встановлено, що відповідач є працездатного віку, а також враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, матеріальне становище, реалії сьогодення, вартість продуктів харчування, визначений розмір аліментів в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин.

На думку суду, такий розмір аліментів відповідає інтересам дитини та необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального його розвитку, не поставить в скрутне матеріальне становище відповідача, відповідає загальним засадам сімейних відносин - справедливості, розумності, моральності.

Також, згідно зі ст.430 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені нею та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору за позовні вимоги про позбавлення батьківських прав в сумі 1211 грн. 20 коп., а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1211 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 81, 141, 247, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 141, 150, 164, 165, 166, 180, 181, 183 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», суд -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання малолітньої дитини, без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Володимирської міської ради- задовольнити.

Відібрати малолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у батька ОСОБА_3 , без позбавлення його батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь опікуна (піклувальника, законного представника або установи, в якій буде перебувати дитина), аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 16.07.2025 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_4 , судові витрати (судовий збір) у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. (одна тисяча двісті одинадцять гривень двадцять копійок) за позовну вимогу про стягнення аліментів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено та проголошено 01.10.2025 року о 12 год.00хв.

Суддя: Олександр МУШКЕТ