Справа № 354/356/25
Провадження по справі № 2/354/300/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Єрмак Н.В.,

за участю секретаря Духович А.-А.Т.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в місті Яремче цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; та внести зміни до актового запису цивільного стану про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме, внести зміни про батька, вказавши замість громадянина ОСОБА_3 , громадянина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначає, що згідно свідоцтва про народження, виданого Яремчанським міським відділом ЗАГСУ Івано-Франківської області серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свідоцтві про народження його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 3і слів ОСОБА_4 , матері позивача, між нею та його батьком часто виникали сварки та непорозуміння, а тому з її слів, батьком заявника був записаний ОСОБА_3 , а не справжній біологічний батько. Заявник стверджує, що його біологічним батьком є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якого він і називає батьком, з яким він разом проживає все життя в одному домі та який його виховав.

Оскільки ОСОБА_2 є особою похилого віку, то виникає необхідність підтвердити родинні зв`язки та визнати його батьківство щодо ОСОБА_1 для усунення перешкод в майбутньому у питаннях спадкових відносин позивача та його батька. Сам ОСОБА_2 не заперечує щодо того факту, що ОСОБА_1 є його сином, однак, він є особою з інвалідністю II групи, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія 10 AAA № 894453 та не має фізичної змоги самостійно з`явитись до приміщення РАЦС для внесення відповідних змін у актовий запис про народження ОСОБА_1 . У зв`язку із цим, виникла потреба у зверненні із даним позовом до суду.

Ухвалою судді від 03.03.2025 позовну заяву було залишено без руху.

Ухвалою судді від 08.04.2025 було відкрито провадження по справі та постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 04.07.2025 відмовлено у прийнятті заяви про визнання позову відповідачем.

Ухвалою суду від 04.08.2025 підготовче засідання закрито та справу призначено до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Денега Д.М. підтримав позов, наполягав на його задоволенні.

Відповідач просив позов задовольнити, пояснив, що позивач є його сином.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином, у поданій заяві просить справу розглядати без участі представника третьої особи.

Вислухавши доводи учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, виданого Яремчанським міським відділом ЗАГСУ Івано-Франківської області серія НОМЕР_1 , ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 . В свідоцтві про народження його батьками вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України - у актовому записі №38 від 18.10.1990 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, тобто, за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записані за її вказівкою.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Згідно ч.3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.

У постанові Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає особливостей предмету доказування у цій категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18).

Отже, підставою для висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-медичної експертизи.

Судово-медичні експертизи і дослідження з використанням ДНК-аналізу проводяться відповідно до Правил проведення судово-медичних експертиз у відділеннях судово-медичної імунології бюро судово-медичної експертизи і виконуються лікарями та судово-медичними експертами-імунологами. При проведенні експертних досліджень керуються Методичними рекомендаціями «Використання ДНК аналізу у судово-медичних експертизах речових доказів та експертизах спірного батьківства (материнства, підміни дітей), розробленими фахівцями Національної бюро судово-медичної експертизи МОЗ України».

Верховний суд у постановах від 23.10.2019, справа № 382/2559/15-ц, та від 19.09.2018 справа № 761/10732/16-ц, дійшов висновку про те, що тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (рішення у справі «Калачова проти Росії» від 07 травня 2009 року).

Обов`язок з доказування потрібно розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним ніж протилежний.

На доведення заявлених позовних вимог позивачем надано висновок про біологічне батьківство від 13.08.2025 року, згідно якого ймовірність встановлення батьківства ОСОБА_5 відносно дитини ОСОБА_1 дорівнює 99,99982766%.

У даному висновку зазначено, що будь-які асоціації імен, споріднених відносин та етнічної приналежності з наведеними результатами засновані тільки на інформації, поданій замовником. Зразки ДНК при аналізі яких були отримані вищезгадані дані, не були взяті відповідно до встановленої юридичної процедури для надання результатів ДНК аналізу до судових інстанцій. У зв`язку з цим, результати проведених аналізів можуть не мати сили при судовому розгляді. Результати проведеного ДНК аналізу даються виключно для особистої інформації.

Враховуючи викладене, судом не приймається як доказ наданий висновок, оскільки він наданий виключно для особистої інформації замовнику і не має сили при судовому розгляді.

Крім того, особа, яка проводила вказане дослідження, не попереджена судом про відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, передбачену ст. 384 КПК України.

Згідно із частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущення.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 3 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем не доведено суду, не стверджено належними, достовірними та допустимими доказами факт біологічного батьківства відповідача щодо позивача.

Позивачем не ставилося питання про призначення судом судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, не надано будь-яких письмових або речових доказів, які б давали суду можливість дійти висновку про обґрунтованість та доведеність заявлених позовних вимог.

Отже, враховуючи той факт, що по справі не було проведено судово-медичної (молекулярно-генетичну) експертизу, суд вважає, що позивачем по справі не доведено той факт, що відповідач є батьком позивача.

На думку суду, показів свідків ОСОБА_6 , яка є сусідкою та ОСОБА_3 , яка є дружиною позивача, а також надані позивачем світлини, є недостатніми для встановлення батьківства, враховуючи вищевикладене. Крім того, свідчення свідків, які є знайомими (сусідами) або близькими родичами позивача, не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту батьківства, якщо вони не підтверджуються іншими об`єктивними доказами.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Оскільки позов не підлягає задоволенню, то судовий збір залишається за позивачем.

Керуючись ст.ст. 141, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

Третя особа: Яремчанський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Надвірнянському районі Івано-Франківської області, 78501, м. Яремче, вул. Курортна, 4/2, .

Суддя: Наталія ЄРМАК