ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 22-ц/819/1014/25 Доповідач: Базіль Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді (судді-доповідача) Базіль Л.В.,

суддів: Бездрабко В.О., Приходько Л.А.,

секретар Андреєва В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник, адвокат Калюжний Сергій Васильович, на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Майдан С.І. зі складенням повного рішення 03.07.2025 року, у цивільній справі №766/11754/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м.Херсоні ради про визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У грудні 2023 році позивачка ОСОБА_2 , звернувшись до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини, вказувала, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який 10.02.2023 року за рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу (справа №214/4167/22) розірвано.

Від даного шлюбу вони з відповідачем мають спільну дитину, доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно з судовим наказом Малиновського районного суду м.Одеса від 10.04.2023 року у справі №521/6824/23 з відповідача стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем аліменти не сплачуються.

Постановою головного державного виконавця Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було відкрито виконавче провадження щодо стягнення зазначених аліментів. Згідно розрахунку, наданого Суворовським відділом державної виконавчої служби у місті Херсоні Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відповідач має заборгованість по сплаті аліментів за період з березня 2023 року по листопад 2023 року в розмірі 27063,00 грн.

Позивач зазначає, що вона повністю опікується потребами дитини, ніколи не перешкоджала та не має наміру перешкоджати відповідачу у спілкуванні з донькою, однак сварки з відповідачем, його недисциплінованість та безвідповідальність щодо виховання дитини ускладнюють їхні усні домовленості щодо дитини, в тому числі щодо місця її проживання.

З початком повномасштабної війни відповідач виїхав за кордон, де проживає і зараз, вихованням дитини не займається.

ОСОБА_2 , з посиланням на те, що вона самостійно займається вихованням, освітою та дозвіллям дитини, вважає, що проживання дитини з матір`ю максимально відповідатиме інтересам гармонійного, духовного та фізичного розвитку дитини.

У зв`язку з цим, позивач просить визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_2 , яка самостійно здійснює догляд, утримання та виховання цієї малолітньої дитини.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 червня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду першої інстанції мотивовано першочерговим урахуванням інтересів дитини, тривалістю проживання малолітньої дитини з матір`ю, добросовісним виконанням позивачем батьківських обов`язків, створенням для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, а також відсутністю виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дитини з матір`ю чи негативно впливали на її виховання та розвиток.

При цьому суд вказав, що визначення місця проживання дитини разом із матір`ю не позбавляє права відповідача у справі спілкуватися з дитиною та не обмежує його у здійсненні своїх батьківських прав та обов`язків.

Суд не прийняв до уваги посилання відповідача на рішення Республіки Австрії районного суду у місті Брегенц, яким задоволено заяву ОСОБА_1 про повернення його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заяву про одноосібну опіку та тимчасову передачу опіки над нею з 23 січня 2023 року, оскільки з вказаного рішення не вбачається, що воно набрало законної сили, а тому таке рішення не може бути враховане судом як обов`язкове або таке, що має пріоритетне значення при вирішенні спору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та її узагальнюючи доводи.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, поданій його представником, адвокатом Калюжним С.В. вказує, що рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26.06.2025 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, судові витрати покласти на позивача по справі.

Апелянт вказував, що дитина постійно проживала на території Австрії у повній сім`ї та стабільному соціально-побутовому середовищі, що визнається основним критерієм для визнання компетентної юрисдикції у справах щодо опіки, проживання та добробуту дитини.

Відповідно до статтей 5 та 8 Гаазької конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей, виключне право на розгляд справи має суд Австрії, як країни постійного місця проживання дитини до моменту її незаконного переміщення.

Натомість органи України не мають належної юрисдикції у цій справі, що підтверджується не лише положеннями міжнародного права, а й офіційною позицією Австрійської держави.

Судом першої інстанції проігноровано, що переміщення дитини за межі Австрійської Республіки відбулося з грубим порушенням норм міжнародного та національного законодавства, що підтверджується офіційними доказами оголошення дитини в міжнародний розшук, а також рішенням Верховного Суду Аргентини, який виніс беззаперечну ухвалу про негайне повернення дитини до Австрії країни її постійного проживання до моменту незаконного переміщення.

Узагальненні доводи інших учасників справи

На вказану апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 , адвоката П`ятигорець І.О. надійшов відзив, який сформований в системі «Електронний суд» 14.08.2025 року.

У відзиві представник позивачки зазначала, що за конкретних обставин цієї справи (наявність фактів психологічного та сексуального насильства з боку батька щодо дитини) суд першої інстанції законно та обґрунтовано виніс рішення про визначення місця проживання дитини з матір`ю.

Звичне місце проживання дитини Україна, адже до виїзду з країни вона була повністю інтегрована в українське середовище, а перебування в Австрії та Аргентині стало тимчасовим та вимушеним.

Не заперечувала факту ініціювання відповідачем судових процесів в Австрії, проте вказувала, що розгляд справи в Австрійському суді за позовом батька продовжується в першій інстанції, жодного рішення по суті спору наразі не прийнято. Рішення касаційного суду провінції Ріо-Негро (де проживають мати з дитиною) про повернення дитини до Австрії через те, що виїзд у січні 2024 року відбувся без згоди батька, позивачка оскаржила до Верховного Суду Аргентини, остаточне рішення не прийнято.

Вказує, що весь час, починаючи з січня 2024 року і дотепер дитина проживає разом із матір`ю та її цивільним чоловіком в Аргентині. Мати створила дитині безпечне, стабільне та сприятливе для розвитку середовище комфортні умови для проживання, здобуття освіти та відвідування позакласних занять. Матір дитини повністю фінансово утримує дитину, забезпечує медичний огляд. Натомість щодо батька дитини суди в Аргентині тричі встановлювали заборони наближатися до матері та дитини із зобов`язанням триматися на відстані 200 метрів від їхнього будинку, а також від місць роботи та навчання. Такі заходи були встановлені у зв`язку з встановленням фактів психологічного та сексуального насильства з боку батька щодо дитини.

Явка учасників процесу до судового засідання.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Калюжного С.В. на електронну пошту апеляційного суду 01.10.2025 року надійшла заява, в якій він вказує, що не має можливості прибути до приміщення апеляційного суду, тому просить перенести судовий розгляд справи на іншу дату.

У зв`язку з тим, що заява не містить об`єктивних причин, які перешкоджають представнику апелянта з`явитися до суду апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкладені розгляду справи на іншу дату та розглянути справу у відповідності до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, за відсутності відповідача та його представника, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

22.09.2025 року від представника служби у справах дітей Дніпровської районної у м.Херсоні ради Бабієнко Н.Ю. надійшло клопотання, сформоване в системі «Електронний суд, в якому просить розглянути справу за її відсутності. Вказавши, що підтримує висновок виконавчого комітету Дніпровської районної у м. Херсоні ради, органу опіки та піклування, про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з матір`ю ОСОБА_2 .

Представники позивачки ОСОБА_2 , адвокати Некляєв Ю.Г. та Садівник М.І., приймаючи участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, заперечили проти задоволення апеляційної скарги.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідача, представників позивачки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.08.2012 року, який заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.02.2023 року (справа №214/4167/22) розірваний.

За час перебування у шлюбі у сторін народилася дитина, дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується актовим записом про народження №196, складеним 04.04.2018 року Дніпровським районним у місті Херсоні відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області.

Сторонами не заперечується та обставина, що дитина виїхала разом з батьками 26.02.2022 року за межі України у зв`язку з повномасштабним вторгненням рф на територію України.

З березня 2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 дитина проживала в Республіці Австрія.

Судом встановлено, що на даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю (позивачем по справі) ОСОБА_2 у Республіці Аргентина.

Відповідно до рішення Республіки Австрія, суд округу Брегенц справа 11 Рs 20/24у, до прийняття остаточного рішення у провадженні щодо опіки, з метою забезпечення благополуччя малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оцим тимчасово вирішено позбавити права опікунства над дитиною за матір`ю дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також задоволено заяву ОСОБА_1 про повернення його доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та заяву про одноосібну опіку та тимчасову передачу опіки над нею з 23 січня 2024 року.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визначення місця проживання дитини, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 в Україні, Херсонська область, місто Херсон, батьки дитини є громадянами України.

Вбачається, що сторони по справі та їх спільна дитина після повномасштабного вторгнення рф на територію України виїхали за кордон та починаючи з березня 2022 року по січень 2024 року проживали разом у Республіці Австрія.

На момент подання позову до суду та ухвалення рішення по суті спору, позивачка разом з дитиною проживає в Аргентині. Батько дитини проживає в Австрії.

У пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

Закон України «Про міжнародне приватне право» встановлює порядок урегулювання приватно-правових відносин, які хоча б через один зі своїх елементів пов`язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, зокрема, визначає підсудність судам України справ з іноземним елементом (пункт 3 частини першої статті 1, статті 75-77 Закону).

У міжнародному праві категорія «підсудність» застосовується для визначення розподілу як компетенції між судами існуючої в державі системи розгляду цивільних справ, так і компетенції судів щодо вирішення справ з іноземним елементом, тобто міжнародної підсудності.

Зазначена справа є справою з іноземним елементом.

Згідно зі статтею 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надано Верховною Радою України.

Водночас відповідно до ч.2 ст.3 ЦПК України якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Таким чином, суди України мають першочергово керуватися нормами чинних міжнародних договорів. Суди України повинні дотримуватися міжнародних зобов`язань України, взятих нею, у тому числі, за багатосторонніми конвенціями щодо забезпечення і захисту прав та інтересів дітей.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України суд залишає позов без розгляду, якщо: у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Згідно з ч.1 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно з ч.3 ст. 75 ЗУ «Про міжнародне приватне право» суд залишає позов без розгляду, якщо після відкриття провадження у справі буде з`ясовано, що у суді чи іншому юрисдикційному органі іноземної держави є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 717/489/20-ц (провадження № 61-13384св20) зазначено: «згідно з пунктом 4 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що позивач і відповідач, малолітня ОСОБА_3 є громадянами України; 26.02.2022 року сторони разом з дитиною виїхали за межі України, з березня 2022 року проживали в Австрії, з січня 2024 року позивачка з дитиною проживають в Аргентині.

Надані суду першої інстанції процесуальні документи іноземного суду підтверджують обставини справи про те, що у провадженні суду міста Брегенц Республіки Австрія знаходиться у провадженні справа 11 Рs 20/24у за заявою ОСОБА_1 від 09 лютого 2024 року, в якій він порушив перед судом питання про остаточну передачу йому одноосібної опіки над малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Україна та Республіка Австрія є Договірними Державами Конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей від 19 жовтня 1996 року, яка ратифікована Україною 14 вересня 2006 року (далі - Конвенція).

Конвенцією визначено її цілі, якими є: визначити державу, органи якої мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини; визначити, яке право застосовується такими органами при здійсненні їхньої юрисдикції; визначити право, що забезпечується до батьківської відповідальності; забезпечити визнання та виконання таких заходів в усіх Договірних Державах; запровадити таке співробітництво між органами Договірних держав, яке може бути необхідним для досягнення цілей цієї Конвенції.

Статтею 3 Конвенції визначено, що заходи, згадані у статті 1, можуть стосуватися, зокрема, права опіки, у тому числі права стосовно піклування про особу дитини та, зокрема, право визначати місце проживання дитини, а також права на спілкування, у тому числі право брати дитину на обмежений період у місце інше, ніж звичайне місце проживання дитини.

У статті 5 Конвенції зазначено, що судові або адміністративні органи Договірної Держави звичайного місця проживання дитини мають юрисдикцію вживати заходів, спрямованих на захист особи чи майна дитини.

З урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.

За таких обставин, беручи до уваги, що у провадженні іншого іноземного суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, суд першої інстанції позбавлений можливості розглядати цю справу по суті спору.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване судове рішення скасувати, позов залишити без розгляду відповідно до п.4 ч.1 ст.257 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 06.10.2025 року.

Керуючись ст.ст.367,374, 377, 381,382,384 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана його представником, адвокатом Калюжним Сергієм Васильовичем задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 червня 2025 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Херсоні ради про визначення місця проживання дитини, залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення та протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуюча Л.В. Базіль

Судді: В.О. Бездрабко

Л.А. Приходько