ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/753/23 Номер провадження 22-ц/814/3002/25Головуючий у 1-й інстанції Маханьков О.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.,

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Грицак А.Я.

розглянув у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2025р. (час ухвалення судового рішення з 11:14:39 год по 11:21:55 год, дата виготовлення повного тексту рішення 23 квітня 2025р.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступниці відповідачки про визнання заповіту недійсним,

треті особи: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Кременчуцького районного нотаріального округу Дощенко Оксана Вікторівна

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,

У С Т А Н О В И В:

У лютому 2023р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , просив ухвалити рішення, яким визнати заповіт ОСОБА_5 , складеного та засвідченого 07.11.2022 приватним нотаріусом Дощенко О.В., недійсним.

В обґрунтування позову посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дід ОСОБА_5 . Після його смерті залишилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 . Так, як батько позивача - син померлого ОСОБА_6 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , то позивач є спадкоємцем за правом представлення за законом. Після звернення в нотаріальну контору та оформлення заяви про прийняття спадщини з`ясувалося, що спадкова справа вже відкрита приватним нотаріусом Дощенко О.В. за заявою ОСОБА_4 , оскільки за життя дід склав заповіт, яким заповів квартиру ОСОБА_4 .

Позивач стверджував, що на час складання заповіту дід ОСОБА_5 через похилий вік страждав хронічними захворюваннями. З 2009 року практично перестав пересуватися та потребував стороннього догляду. У діда розвинулася двостороння катаракта на обидва ока, і останні три роки він фактично був сліпий - бачив тільки загальне світло та розрізняв лише силуети, читати взагалі не міг.

Окрім того, дід страждав на психічні розлади не орієнтувався у часі та просторі, постійно знаходився під дією лікарських засобів, що йому призначалися лікарем-психіатром, тому він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою Крюківського районного суду м.Кременчука від 27.03.2024 залучено до участі у розгляді справи правонаступника відповідача ОСОБА_2 .

Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2025р. у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджується, що суд безпідставно відмовив у призначенні і проведенні додаткової судової медичної експертизи, незважаючи на подання суду доказів, які підтверджували неповноту раніше проведеної експертизи.

Суд, призначивши у справі судову посмертну психіатричну експертизи не вичинив дій для її проведення.

Наведені порушення процесуального закону позбавили позивача можливості доказувати обставини, на які він посилався у підтвердження заявлених вимог.

Суд не дав належної оцінки показанням допитаних свідків.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отримано.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний заповіт складено в м. Кременчуці 07.11.2022, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області Дощенко О.В.

Згідно заповіту ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: належну йому квартиру АДРЕСА_1 , заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_4 , онукою померлого, ІНФОРМАЦІЯ_1 у строки, встановлені ст.1270 ЦК України, подано заяву про прийняття спадщини.

09 лютого 2023 року заяву про прийняття спадщини подав онук спадкодавця ОСОБА_1 .

Від сина спадкодавця, ОСОБА_3 , 21.06.2023 надійшла заява, відповідно до якої він відмовляється від спадку на користь племінника ОСОБА_1 .

Інших спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_5 у т.ч. тих, які згідно ст.1241 ЦК України мають право на обов`язкову частку у спадщині незалежно від змісту заповіту, не встановлено, заяв про прийняття спадщини від таких осіб не надходило.

Згідно наявного в матеріалах повідомлення приватного нотаріуса Кременчуцького районного нотаріального округу Полтавської області № 100/02-14 від 26.06.2023 на ім`я ОСОБА_3 , приватним нотаріусом повідомлено, що прийняти заяву ОСОБА_3 неможливо, оскільки виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, не приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) та перекладу на українська мову.

Згідно наданого висновку експерта (експертиза за матеріалами справи) № 102 Державної спеціалізованої установи Полтавське обласне бюро судово-медичної експертизи, аналіз наданої на комісійну судово-медичну експертизу медичної документації показав, що при огляді лікарем-окулістом 13.05.2016 ОСОБА_5 було виявлено ознаки майже зрілої катаракти правого ока зі зниженням гостроти зору до 0,015, а також артифакція лівого ока (наявність встановленого штучного кришталика) з показником гостроти зору 0,5 (без корекції) та 0,8-0,9 (з корекцією). Такі показники гостроти зору свідчать про те, що станом на 13.05.2016 ОСОБА_5 не був позбавлений позбавлений здатності бачити текст, надрукований шрифтом Times New Roman. Об`єктивних судово-медичних даних про погіршення здорової функції лівого ока у гр. ОСОБА_5 станом на 07.11.2022 у порівнянні з показниками від 13.05.2016 у наданій медичній документації немає. Об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволяли виключити здатність ОСОБА_5 07.11.2022 бачити текст заповіту, немає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що посилання позивача та його представника на те, що ОСОБА_5 під час складання заповіту нічого не бачив або страждав когнітивними розладами та психічними захворюваннями не знайшли свого підтвердження.

Для встановлення психічного стану ОСОБА_5 на час складання заповіту за клопотанням представника позивача ухвалою суду від 12.10.2023 призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Однак, така не була проведена, оскільки для проведення посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 , необхідні покази свідка ОСОБА_7 лікаря-психіатра, який лікував спадкодавця. Але цей свідок не може прибути у судове засідання, оскільки перебуває за кордоном. Враховуючи перебування свідка за кордоном, суд не вбачав можливості допиту його в судовому засіданні поза межами суду із застосуванням засобів електронного зв`язку.

У матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача, невідповідність його форми та змісту вимогам чинного законодавства, чи не усвідомлення заповідачем своїх дій на момент складення заповіту.

Незгода позивача із волевиявленням спадкодавця, при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням наведених вимог закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі статтями 1247, 1248 ЦК України до форми заповіту встановлюються загальні вимоги, а саме заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251, 1252 цього Кодексу. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновки апеляційного суду про необгрунтованість заявленого позивачем клопотання про призначення у справі додаткової судової медичної експертизи викладені в ухвалі апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року за результатами розгляду клопотання позивача, заявленого в апеляційній скарзі.

Стосовно доводів апеляційної скарги про непроведення судом першої інстанції судової психіатричної експертизи слід зауважити таке.

Ухвалою суду першої інстанції від 12 жовтня 2023 року (на стадії розгляду справи по суті, без вирішення питання про повернення на стадію підготовчого провадження) задоволено клопотання ОСОБА_1 призначено судову психіатричну експертизу, проведення експертизи доручено експертам Полтавської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров?я України» (т.2 а.с.57-60).

У травні 2023 року судом від Полтавської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров?я України» отримано клопотання про надання експертному закладу матеріалів для дослідження, а саме:

відомості від КП «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги ПОР» ВП Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №2 та від КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей» про те, чи звертався за життя ОСОБА_5 за медичною допомогою до лікаря-психіатра та нарколога;

оригінали медичної карти амбулаторного хворого від ФОП « ОСОБА_7 » та оригінали консультативних висновків цього спеціаліста;

покази свідка ОСОБА_7 з наданням розгорнутого психічного статусу при кожному з оглядів ОСОБА_5 ;

покази сторін щодо історії життя досліджуваного, можливих проявів психічного розладу, соціально-побутового рівня, особливостей взаємовідносин з оточуючими, заповідальних намірів і їх мотивів на протязі останніх трьох років життя.

Матеріали справи повернуті суду для прийняття відповідних процесуальних рішень. Зазначено також, що доцільним є проведення спочатку судової медичної експертизи (т.2 а.с.72-73).

У подальшому позивач, на якого покладено обов?язок доказування, не подав суду відомостей про можливе місце перебування, можливі контакти ОСОБА_7 , медичні документи за підписом якого він долучив до позову (т.1 а.с.15-17).

З огляду на доводи позову, лист експертної установи саме пояснення лікаря ОСОБА_7 і його медична документація мали істотне значення для проведення судової психіатричної експертизи, але матеріали справи не містять відомостей про те, що позивач чи його представник вживали заходу для встановлення місця перебування лікаря ОСОБА_7 , намагалися віднайти контакт з ним, тощо.

З наведених обставин суд першої інстанції був об?єктивно позбавлений можливості провести призначену судову психіатричну експертизу.

У суді апеляційної інстанції адвокат Шапошнік Р.Ф., представник ОСОБА_1 , відмовився від розгляду заявленого в апеляційній скарзі клопотання про направлення матеріалів справи до експертної установи для проведення призначеної судом першої інстанції судової психіатричної експертизи.

З огляду специфіку предмета доказування у справі такої категорії показання свідків, на які зроблене посилання в апеляційній скарзі, не є достатніми і достовірними у розумінні ст.79 і ст.80 ЦПК України для висновку про те, що спадкоємець на час складання оспорюваного заповіту не міг його прочитати у зв?язку із захворюванням очей чи не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними у зв?язку із психічним захворюванням.

На переконання апеляційного суду суд першої інстанції виконав вимоги ст.89 ЦПК України дав правильну оцінку наданим у справу доказам і зробив правильний висновок про задоволення позовних вимог.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.374, ст.375, ст.382, ст.383, ст.384 України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 23 квітня 2025р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 01 жовтня 2025 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов