Справа № 397/1239/25
н/п : 2-н/397/122/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про відмову у видачі судового наказу

29.09.2025 селище Олександрівка

Суддя Олександрівського районного суду Кіровоградської області Гайдар Н.І., перевіривши матеріали заяви ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів,

У С Т А Н О В И В:

Представник заявниці адвокат Ляшенко-Гаркуша О.В. через систему «Електронний суд» звернулася до суду з заявою в якій просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частини усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви про видачу судового наказу до суду і до досягнення повноліття ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ознайомившись зі змістом заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини та доданими документами, приходжу до наступних висновків.

Відповідно до ч.1, 2 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 ЦПК України. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до ч.5 ст. 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Тобто, обставиною, яка підлягає встановленню судом при видачі судового наказу є обставина спільного проживання дитини, на утримання якої пропонується стягнути аліменти, разом з матір`ю, що узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 21.06.2023 р. по справі № 645/5876/20.

Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» роз`яснено, що наявність спору про право, яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб`єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб`єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги.

Спір про право являє собою суперечність, зовнішній вияв неспівпадіння в правових переконаннях сторін щодо існуючих прав та обов`язків або з приводу наявності (відсутності) правовідносин чи їх змісту та викликана цим неспівпадінням протилежна їх поведінка.

Під безспірністю вимог слід розуміти наявність достатніх та належних доказів високого ступеню достовірності, що визначають обґрунтованість вимог стягувача та малоймовірність захисту боржника.

Згідно з п. 4, 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Згідно з п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються: інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Заявником долучено довідку Олександрівської селищної ради №1904 від 26.08.2025, згідно якої склад сім`ї заявниці ОСОБА_1 слідуючий: син ОСОБА_3 , 2009 року народження, проживають в АДРЕСА_1 .

Таким чином, всупереч приписам п.5 ч.2 ст. 163, п.4 ч.3 ст. 163 ЦПК України, з доданих до заяви про видачу судового наказу документів вбачається, що заявником не надано належних та допустимих доказів того, що неповнолітня дитина ОСОБА_3 , 2009 року народження, знаходиться на утриманні матері ОСОБА_1 , враховуючи положення ч.5 ст.183 СК України.

Отже, при розгляді цього питання у наказному провадженні, з урахуванням доданих до заяви про видачу судового наказу документів, суд фактично позбавлений можливості встановити всі обставини та підстави для правильного та об`єктивного розгляду, а тому із поданої заяви не вбачається виникнення у заявника безспірного права вимоги аліментів на утримання неповнолітніх дітей.

Відтак, в даному випадку заявником до заяви про видачу судового наказу не додано належні документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половина заробітку (доходу) платників аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

В заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів не вказано розмір (частину) аліментів, яку заявник бажає стягувати з боржника ОСОБА_2 .

Відповідно до п.3 ч.1 ст.165 ЦПК України у разі якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу.

Однією з основних засад цивільного судочинства є диспозитивність, яка проявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Отже, в цивільному судочинстві суд не може виходити за межі заявлених вимог та ухвалювати будь-які судові рішення на підставі припущень про те, які саме вимоги бажала заявити особа.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи наведені положенням ЦПК України та СК України, суд приходить до висновку про необхідність відмови заявнику у видачі судового наказу на підставі п.1,3 ч.1 ст.165 ЦПК України у зв`язку із тим, що зміст заяви про видачу судового наказу та долучені до неї документи не відповідають вимогам п.4 ч.1 ст.161 та п.4 ч.3 ст. 163 ЦПК України, оскільки не вказано розмір (частину) аліментів, яку заявник бажає стягувати з боржника та не долучено до заяви доказів на підтвердження факту перебування дитини на утриманні заявниці.

Згідно з ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Частиною 2 статті 167 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду заяви про видачу судового наказу суд видає судовий наказ або постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу. Відповідно до ч. 2 ст. 165 ЦПК України, про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу.

Керуючись ст. 160-162, п.1 ч.1 ст.165, ст.166, 260-261, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів, оскільки заява подана з порушенням вимог ст. 163 ЦПК України та заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам ст. 161 ЦПК України.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 2-1, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали.

Суддя: Н.І. Гайдар