Справа № 182/256/25
Провадження № 2/0182/598/2025
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30.09.2025 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у м. Нікополі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

20.01.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» (далі по тексту ТОВ «Нова Пей») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором.

З 13.05.2021 року ОСОБА_1 був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг (далі по тексту - ПНФП) Філії № 5 ТОВ «Нова Пей» на підставі наказу №1715-к від 12.05.2021 року. Відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України з відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 02.01.2023 року відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією касира ПНФП Філії.

23.09.2024 року ТОВ «Нова Пей» отримало претензію, в якій ОСОБА_2 стверджує, що в період з липня 2023 року по липень 2024 року вона (її довірителі) не отримувала(ли) грошові перекази по 659-ти експрес накладним, з яких грошові перекази по 31-ій експрес накладній на загальну суму 81 562 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот шістдесят дві ) гривні 00 коп. були видані ОСОБА_1 . За даними програмного забезпечення позивача вказані вище грошові перекази були виплачені відповідачем 10.01.2023 року; 03.02.2023 року; 04.02.2023 року; 26.02.2023 року; 27.02.2023 року; 01.03.2023 року; 26.03.2023 року; 27.03.2023 року; 29.03.2023 року; 09.04.2023 року; 20.04.2023 року; 15.06.2023 року; 03.07.2023 року; 12.10.2023 року в ПНФП №04152. В ході службової перевірки було встановлено, що ОСОБА_1 у дні, зазначені вище, провів касові операції без присутності клієнтів на загальну суму 81 562 грн. 00 коп.

Позивач на виконання умов п.п. 6.3.2. та 6.3.3. п. 6.3. публічного договору (оферти) мав виплатити на користь отримувача штраф за ненадання послуг з переказу коштів, зумовлених виною фінансової установи або її працівників, виходячи з наступного розрахунку: 81562,00 *1,242236 81562,00 = 19757,26 грн. А всього позивач повинен сплатити коштів на загальну суму 81 562,00 грн. (сума фактично не отриманого переказу) + 19 757,26 грн. (штраф) = 101 319,26 грн. За результатами службової перевірки, претензії отримувачів грошових переказів фізичних осіб були задоволені шляхом виплати їм грошових коштів в загальному розмірі 81 562,00 грн. на підставі видаткових касових ордерів.

Виплата позивачем на підставі претензій отримувачів коштів розміру фактично неотриманих ними грошових переказів у зв`язку з привласненням таких коштів ОСОБА_1 призвела до збитків ТОВ «Нова Пей» у розмірі 101 319,26 грн. Згідно з наказом №1045-к від 29.03.2024 року відповідача було звільнено з посади касира ПНФП у зв`язку з втратою довір`я. Після звільнення він не відшкодував завдану ним матеріальну шкоду (збитки), яка станом на день подання позову становить 101 319,26 грн., а тому позивач змушений звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «Нова Пей» зазначену суму збитків та судові витрати по справі.

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24.01.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, роз`яснено відповідачу його право на підготовку відзиву на позовну заяву (а.с.39-40).

05.02.2025 року, скориставшись своїм правом, відповідач ОСОБА_1 надав суду відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що службова перевірка, на яку посилається позивач, як доказ його провини у заподіянні матеріальної шкоди, до матеріалів справи не долучена, не відомо де і ким вона проводилась, ніяких пояснень у нього не відбиралось. Крім того, період проведення перевірки не відповідає періоду, в якому у ОСОБА_2 виникли претензії, а саме, з 23.07.2023 року по 23.07.2024 року, а єдина дата проведення перевірки, що належить до зазначеного періоду - 12.10.2023 року. ОСОБА_2 також зазначила, що кошти не отримувала у різних ПНФП, однак моніторинг провели лише в пункті №04152. Відповідач також звертає увагу суду, що позивачем не надано платіжної інструкції на підтвердження спати передбаченої законодавством суми податку 19757,26 грн. З цих підстав просив відмовити в задоволенні позову.

17.02.2025 року через підсистему «Електронний суд» надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що ОСОБА_1 не навів аргументованих заперечень, а його вина доводиться реєстром платежів, де зазначена дата і час здійснення видачі ним коштів, а також його обліковий запис, як касира. Службова перевірка проводилась в різних ПНФП, були встановлені факти видачі грошових коштів різними касирами, але в рамках даного позову вимоги заявлені лише до ОСОБА_1 .

28.02.2025 року ОСОБА_1 надав заперечення на позов, в якому зазначає, що позивач не довів, що саме відповідачем завдано матеріальну шкоду ТОВ «Нова Пей», матеріали службової перевірки суду так і не надані.

25.07.2025 року ТОВ «Нова Пей» просило долучити до матеріалів справи вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.06.2025 року, яким ОСОБА_1 було визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 362 КК України (вирок набув чинності 14.07.2025 року). Правопорушення, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності є діями, що були вчинені відповідачем за даним позовом, а саме здійснення касових операції без присутності клієнтів та нанесення збитків позивачу у розмірі 101 319,26 грн.

04.08.2025 року відповідач ОСОБА_1 надав суду заяву, якою визнав позовні вимоги в повному обсязі (а.с.74).

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Нова Пей». З 13.05.2025 року він був прийнятий на посаду касира пункту надання фінансових послуг Філії № 5 ТОВ «Нова Пей» на підставі наказу №1715-к від 12.05.2021 року (а.с.36).

13.05.2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Нова Пей» був укладений Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність відповідно до вимог ст. 135-1 КЗпП України (а.с.34).

23.09.2024 року ТОВ «Нова Пей» отримало претензію від ОСОБА_2 , в якій вона стверджує, що в період з липня 2023 року по липень 2024 року вона (її довірителі) не отримувала (ли) грошові перекази за 659-ти експрес накладними, з яких грошові перекази за 31-ою експрес накладною на загальну суму 81 562,00 грн. були видані ОСОБА_1 .

На підставі заяви ОСОБА_2 було проведено службову повірку, в ході якої встановлено, що ОСОБА_1 10.01.2023 року, 03.02.2023 року, 04.02.2023 року, 26.02.2023 року, 27.02.2023 року, 01.03.2023 року, 26.03.2023 року, 27.03.2023 року, 29.03.2023 року, 09.04.2023 року, 20.04.2023 року, 15.06.2023 року, 03.07.2023 року, 12.10.2023 року провів касові операції без присутності клієнтів на загальну суму 81 562,00 грн.

Згідно з наказом №1045-к від 29.03.2024 року ОСОБА_1 було звільнено з посади касира ПНФП у зв`язку з втратою довір`я на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України (а.с.35).

14.07.2025 року набув чинності вирок Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.06.2025 року, яким ОСОБА_1 було визнано винуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 362 КК України (а.с.67 зворот - 73).

Правопорушення, що стало підставою для притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, є діями, що були вчинені ним за даним позовом, а саме здійснення касових операції без присутності клієнтів та нанесення збитків ТОВ «Нова Пей» у розмірі 101 319,26 грн.

З огляду на викладене вище суд приходить до висновку, що даний вирок є преюдиційним даній цивільній справі.

Преюдиційні факти це факти, встановлені судовими рішеннями, що набрали законної сили і не підлягають доведенню в іншій справі. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення (постанова КЦС ВС від 11.12.2019 по справі №320/4938/17).

А отже, враховуючи той факт, що ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 362 КК України, а також наявність його заяви про визнання позовних вимог в рамках даної справи, суд зазначає, що предметом даного позову не є факт доказування вини відповідача, а лише факт відшкодування збитків, спричинених позивачу ОСОБА_1 .

Так, згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей (ст. 135-1 КЗпП України).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України згідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Відповідач є матеріально відповідальною особою, з яким позивачем в відповідності до ст. 135-1 КЗпП було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, затверджений постановою Держкомпраці СРСР і Секретаріатом ВЦРПС від 28.12.77 №447/24, посада Румянцева А.В. включена до даного Переліку.

Відповідно до пунктів а) та б) ст. 1 Договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому матеріальних цінностей, зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей.

Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду на підставі ст. 136 КЗпП України.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 заподіяно ТОВ «Нова Пей» матеріальну шкоду в сумі 101 319,26 грн., з яких 81 562,00 грн. це сума фактично неотриманих ОСОБА_2 грошових переказів, та 19 757,26 грн. штраф, передбачений п.п. 6.3.2. та 6.3.3. п. 6.3. публічного договору (оферти) за ненадання послуг з переказу коштів, зумовлених виною фінансової установи або її працівників, виходячи з наступного розрахунку: 81562,00 *1,242236 81562,00 = 19 757,26 грн.

Отже, виплата ТОВ «Нова Пей» на підставі претензії ОСОБА_2 коштів розміру фактично неотриманих нею грошових переказів у зв`язку з привласненням таких коштів ОСОБА_1 призвела до збитків позивача в розмірі 81 562,00 + 19757,26 = 101 319,26 грн.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та враховуючи, що з вини відповідача, який є матеріально відповідальною особою, внаслідок порушення ним своїх трудових обов`язків, завдано позивачу, як роботодавцю, матеріальну шкоду у розмірі 101 319,26 грн., яка до даного часу залишається невідшкодованою, а також визнання відповідачем позовних вимог в повному обсязі та наявність вироку про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 191, ч.1 ст. 362 КК України, який набув чинності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи повне задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 028,00 грн.

Керуючись ст.ст. 16,12,1166 ЦК України, ст.ст.3,4,12,13,76-81,133,141,259,263-265,268,273,352-355 ЦПК України, ст.ст. 130,134,135 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» () матеріальну шкоду в сумі 101 319,26 (сто одна тисяча триста дев`ятнадцять грн. 26 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» () витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 (три тисячі двадцять вісім грн. 00 коп.)

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його повного складання.

Суддя: О. В. Рунчева