справа №204/5620/25
провадження №2/176/1420/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Крамар О.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, приміщенні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Сихівського району управління служби у справах дітей Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про розірвання шлюбу, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

09 липня 2025 року, за підсудністю, на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Сихівського району управління служби у справах дітей Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про розірвання шлюбу, встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 10.11.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.11.2007 актовий запис №644, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка станом на день подання позовної заяви проживає разом з Позивачкою.

Зі слів Позивачки, сторони не проживають однією сім`єю близько чотирьох років, після початку повномасштабного вторгнення.

Так, Відповідач проживає у АДРЕСА_1 , а Позивачка із донькою у АДРЕСА_2 .

З тих пір (з початку 2022 ріку) шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинені.

Позивачка влаштувала своє особисте та побутове життя у м. Львові. Позивачка вважає, що подальше спільне сімейне життя з Відповідачем є неможливим. Спілкування між сторонами не відбувається, за потреби, Відповідач зрідка контактує із спільною донькою.

Таким чином, шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично припинені, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

З 2022 року Позивачка з донькою проживає за адресою АДРЕСА_2 та отримали статус внутрішньо переміщених осіб.

Згідно із довідкою №13 53- від 18.02.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної полити ЛМР як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки №1333- від 18.02.2025 ОСОБА_3 перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної полити ЛМР як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_2 , законним представником, яка супроводжує останню с ОСОБА_1 .

Тобто понад 3 роки Позивачка самостійно виховує та утримує неповнолітню доньку - ОСОБА_3 .

Водночас, як вбачається з довідки Комарської військової адміністрації Волноваського району Донецької області №97 від 12.02.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично мешкає з вересня 2022 року по теперішній час на території Комарської сільської територіальної громади, а саме: АДРЕСА_1 та працює на комунальному підприємстві «Олімп» Комарської сільської територіальної громади, яке забезпечує життєдіяльність громади. Зазначене місце проживання Відповідача також підтверджується довідкою №12 від 14.01.2025.

Відповідач не бере жодної участі у вихованні доньки, не забезпечує матеріально та практично не спілкується з ОСОБА_3 .

При цьому Позивачка самостійно здійснює утримання та виховання доньки вже понад 3 роки.

Зокрема, із характеристики виданої директором ліцею №2 ЛМР, де навчається ОСОБА_3 , слідує, що навчанням дитини цікавиться тільки мати, веде комунікацію з класним керівником, відвідує батьківські збори тощо. Мати і дочка мають хороші стосунки, мати користується повагою у дитини, ОСОБА_4 виконує всі поради та рекомендації матері та вчителів.

Згідно із актом обстеження умов проживання, виданим Відділом «Служба у справах дітей» Сихівського району ЛМР від 01.05.2025: за адресою АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (співмешканець, цивільний чоловік ОСОБА_1 ). Створено належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини, забезпечено усім необхідним.

Тобто Позивачка забезпечила доньку, ОСОБА_3 , всіма необхідними житлово - побутовими умовами.

Позивачка працює у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (;що територіально знаходиться у АДРЕСА_3 ), посада стрілець та отримує постійний дохід: 224 780 грн. 13 коп. (в період з 01.08.2024-31.03.2025).

Встановлення факту самостійного виховання доньки Позивачкою обумовлено необхідністю набуття права належного захисту прав дитини та реалізації своїх соціальних прав, пов`язаних із самостійним вихованням дитини.

Такими правами є можливість звільнення від проходження військової служби задля виховання доньки та отримання соціальних гарантій При цьому Позивачка отримує пропозиції щодо працевлаштування в іншому місці та планує одразу працевлаштуватись після такого звільнення).

Також встановлення факту самостійного виховання дитини надаватиме ОСОБА_1 можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів, від імені та в інтересах дитини, з метою забезпечення гармонійного розвитку та реалізації наявних освітніх можливостей захисту прав дитини у |випадку їх порушення, оперативно приймати рішення у життєвих ситуаціях, які стосуються дитини для забезпечення її прав та добробуту.

Позивач просила розірвати шлюб та встановити факт самостійного виховання та утримання нею доньки.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 липня 2025 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Учасники справи належним чином повідомлені про розгляд справи. Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, учасники справи не подали.

Окрім того, суд розмістив на офіційному сайті суду оголошення про розгляд даної цивільної справи.

Відповідач ОСОБА_2 направив на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю, не заперечує щодо їх задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Суд виснуває наступне.

10.11.2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.11.2007 актовий запис №644, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку.

Від даного шлюбу сторони мають спільну неповнолітню доньку ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), яка станом на день подання позовної заяви проживає разом з Позивачкою.

Сторони не проживають однією сім`єю близько чотирьох років, після початку повномасштабного вторгнення.

Відповідач проживає у АДРЕСА_1 , а Позивачка із донькою у АДРЕСА_2 .

З тих пір (з початку 2022 ріку) шлюбні відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично припинені.

Позивачка влаштувала своє особисте та побутове життя у м. Львові.

Таким чином, шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично припинені, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін.

З 2022 року Позивачка з донькою проживає за адресою АДРЕСА_2 та отримали статус внутрішньо переміщених осіб.

Згідно із довідкою №13 53- від 18.02.2025 ОСОБА_1 перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної полити ЛМР як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки №1333- від 18.02.2025 ОСОБА_3 перебуває на обліку в Сихівському відділі соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної полити ЛМР як внутрішньо переміщена особа, фактичним місцем проживання якої є АДРЕСА_2 .

Відповідно до довідки Комарської військової адміністрації Волноваського району Донецької області №97 від 12.02.2025, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , фактично мешкає з вересня 2022 року по теперішній час на території Комарської сільської територіальної громади, а саме: АДРЕСА_1 та працює на комунальному підприємстві «Олімп» Комарської сільської територіальної громади, яке забезпечує життєдіяльність громади. Зазначене місце проживання Відповідача також підтверджується довідкою №12 від 14.01.2025.

Позивач зазначає, що відповідач не бере жодної участі у вихованні доньки, не забезпечує матеріально та практично не спілкується з ОСОБА_3 , і вона самостійно здійснює утримання та виховання доньки вже понад 3 роки.

Відповідно до характеристики виданої директором ліцею №2 ЛМР, де навчається ОСОБА_3 , слідує, що навчанням дитини цікавиться тільки мати, веде комунікацію з класним керівником, відвідує батьківські збори тощо. Мати і дочка мають хороші стосунки, мати користується повагою у дитини, ОСОБА_4 виконує всі поради та рекомендації матері та вчителів.

Згідно із актом обстеження умов проживання, виданим Відділом «Служба у справах дітей» Сихівського району ЛМР від 01.05.2025: за адресою АДРЕСА_2 проживають ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (співмешканець, цивільний чоловік ОСОБА_1 ). Створено належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини, забезпечено усім необхідним.

Позивачка працює у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України (;що територіально знаходиться у АДРЕСА_3 ), посада стрілець та отримує постійний дохід: 224 780 грн. 13 коп. (в період з 01.08.2024-31.03.2025).

Так як, сторони, припинивши шлюбні стосунки, поновлювати їх наміру не мають, спільне господарство не ведуть, позивачка у своєму позові наполягає на розірванні шлюбу, відповідач не заперечує проти позовних вимог, а тому є всі підстави вважати, що їхня сім`я розпалася остаточно та зберегти її неможливо.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до ст. 109 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин, позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню

Позовні вимоги про встановлення факту самостійного виховання та утримання позивачкою дитини задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно із статтею 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей150-152,154,155 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Право дитини на належне батьківське виховання гарантоване законом. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що неповнолітня донька, якій є 16 років, проживає разом із нею, знаходиться на її утриманні і самостійному вихованні.

Разом з тим, в силу ст.141 СК України проживання одного з батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позивач не надала суду доказів, що в питанні виховання чи утримання неповнолітньої дитини, батько умисно ухиляється від виконання цих обов`язків чи реалізації прав.

Надані суду письмові докази лише свідчать про факт проживання неповнолітньої дочки разом з матір`ю, що ніким не заперечується, однак жодним чином не підтверджують факту ухилення батька від участі у вихованні дитини та її утриманні.

Таким чином, судом не встановлено наявності фактів того, що батько не бере жодної участі в житті дитини, не спілкується з нею, не бере участі у її житті.

Аналізуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку про відсутність доказів того, що будь-яка особа порушує, не визнає чи оспорює права позивача, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, а також не вбачає наявності реального спору між сторонами.

Крім того, на думку суду, позиція позивача дитини, направлена не на захист прав та інтересів дитини, а здебільшого на реалізацію своїх власних прав, що стосується звільнення з військової служби в порядку ст.23 Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача необхідно стягнути, сплачений нею судовий збір у розмірі 1 211,20 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Оскільки суд відмовив у задоволенні іншої позовної вимоги про встановлення факту самостійного виховання дитини, то судовий збір за цю вимогу не підлягає стягненню на користь позивача.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 105, 109, 110, 112, 141, 150-157 Сімейного кодексу України та згідно ст.ст. 4, 12, 13, 76-80, 81, 247, 258-259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог служба у справах дітей Сихівського району управління служби у справах дітей Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про розірвання шлюбу, встановлення факту самостійного виховання дитини задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 10 листопада 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис № 644 розірвати.

У задоволенні позовних вимог про встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складено 01.10.2025 року.

Суддя