Справа № 466/8990/25
Провадження № 2-о/466/381/25
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження у справі

29 вересня 2025 року суддя Шевченківського районного суду м. Львова Свірідова В.В., розглянувши заяву Приватного акціонерного товариства «Конвеєр», за участю заінтересованих осіб: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановила:

Приватне акціонерне товариство «Конвеєр», інтереси якого представляє адвокат Богданов О.В., пред`явили в суд заяву до Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України, в якій просять встановити факт припинення іпотеки за іпотечним договором, укладеним між ВАТ «Кредитпромбанк» та ВАТ «Конвеєр» 05 березня 2004 року за реєстровим №603, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Кривицьким С.Ю., скасувати запис про заборону відчуження нерухомого майна, а саме приміщень головного корпусу №175-178 площею 3191, 4 кв.м., №183, 185, 186 площею 166,7 кв.м., №199-224 площею 2190,2 кв.м., І, ІІ площею 27,2 кв.м., загальна площа, що приймається в іпотеку складає 5575,5 кв.м., вартістю 1 787 800 (один мільйон сімсот вісімдесят тисяч вісімсот) гривень, що розташовані в АДРЕСА_1 , та запис про іпотеку.

Матеріали заяви надійшли до Шевченківського районного суду м. Львова через систему «Електронний суд» 26.09.2025р., автоматизованою системою документообігу суду для розгляду таких було визначено суддю Свірідову В.В.

Оглянувши матеріали заяви, приходжу до наступного.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

При цьому згідно з ч. 2 даної статті цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 вказаної статті Кодексу суд розглядає в порядку окремого провадження в тому числі справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік категорій справ, які розглядає суд про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Звертаючись до суду з даною заявою ПАТ «Конвеєр» посилається на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 11 грудня 2023р. у справі 3504/4099/16-ц, де ВС дійшов висновків, що правоздатність є здатністю особи набувати цивільні права та обов`язки. Правоздатність є базисною правовою категорією, завдяки якій юридична особа може вступати до цивільних правовідносин. Правоздатність є категорією можливостей, які юридична особа протягом свого існування (у процесі своєї діяльності) реалізує. Юридична особа, хоча вона й є штучним утворенням, невидимим, невідчутним на дотик і таким, що існує лише у вимірі правової дійсності, має універсальну правоздатність, тобто, вона, як і фізична особа, може мати будь-які права й обов`язки, за винятком тих, які по своїй суті можуть належати тільки фізичній особі.

Однак в постанові Верхового суду від 13 вересня 2023 року у справі №295/7291/20 та від 13 червня 2024 року у справі №333/8899/21, Верховний Суд дійсно зазначає зокрема, що коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем (наприклад, припинення юридичної особи внаслідок ліквідації), то особа (іпотекодавець) може звернутися із заявою про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку згідно з абзацом третім частини четвертої статті 277 ЦК України, яка підлягає застосуванню на підставі аналогії закону.

Водночас, з аналізу вказаних постанов вбачається, що у обох випадках розгляд справ здійснювався в порядку позовного провадження та позов було пред`явлено фізичною особою.

Зокрема в постанові від 13 червня 2024 року у справі №333/8899/21 Верховний Суд вказав:

«суди дослідили наявні у справі докази, надали їм належну оцінку та обґрунтовано вважали, що наявні підстави вважати іпотеку припиненою, оскільки позивач виконав зобов`язання за кредитним договором. Тобто суди встановили факт припинення іпотеки за договором іпотеки від 26 квітня 2004 року, який укладений між позивачем та ВАТ Банк «Біг Енергія», за яким приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою В. М. на підставі статті 73 Закону України «Про нотаріат» зареєстровано заборону відчуження нерухомого майна. Зазначений факт не оспорюється»;

«суди не заперечили доводи Національного банку України, що він не є належним відповідачем, проте зробили правильний висновок, що у цій справі, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом (припинення юридичної особи внаслідок ліквідації без правонаступників), позивач не має іншої можливості, ніж як на підставі рішення суду скасувати заборону належного йому на праві власності нерухомого майна (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2023 року у справі № 295/7291/20 (провадження № 61-11106св21))».

За таких обставин, з урахуванням наявних підстав вважати іпотеку припиненою, відсутності належного відповідача та загальних засад (принципів) цивільного судочинства, суди обґрунтовано ухвалили рішення про скасування заборони відчуження нерухомого майна - квартири, яка внесена на підставі договору іпотеки від 26 квітня 2004 року. Суди не вказали про застосування абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК України, яка у таких справах підлягає застосуванню на підставі аналогії закону, однак згідно з частиною другою статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Суд застосовує аналогію закону й аналогію права тоді, коли, на переконання суду, певні відносини мають бути врегульовані, але законодавство такого регулювання не містить, внаслідок чого є прогалина в законодавчому регулюванні. Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права. Відсутність у процесуальних кодексах положень про аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11, провадження № 14-31цс21)).

Колегія суддів також наголошує, що у справі за заявою про встановлення факту припинення іпотеки, поданою на загальних підставах у порядку позовного провадження, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто належний відповідач, на підставі аналогії закону також підлягає застосуванню частина сьома статті 294 ЦПК України, згідно з якою при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Зазначене зумовлено тим, що покладення судових витрат у зв`язку з розглядом такої заяви на неналежного відповідача, який при встановленні цього факту в порядку окремого провадження як заінтересована особа такі витрати не відшкодовує, суперечить закону.

Ураховуючи, що у цій справі Національний банк України не є належним відповідачем, з яким спір про право позивача відсутній, оскаржені рішення підлягають скасуванню в частині стягнення з Національного банку України на користь заявника судових витрат.»

Відтак, з наведеного вбачається, що згідно з правою позицією Верховного Суду у випадках, коли «відсутня» особа, яка має відповідати за позовом, тобто бути відповідачем, судами має застосуватись частини четвертої статті 277 ЦК України (якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування) на підставі аналогії закону не під час розгляду заяви іпотекодавця про встановлення факту припинення іпотеки, скасування запису про заборону відчуження нерухомого майна та запису про іпотеку в порядку окремого провадження, а в порядку позовного провадження.

При цьому положеннями ч. 1 ст. 316 ЦПК України, яка визначає підсудність заяв про встановлення факту, що має юридичне значення, передбачено можливість подання такої заяви лише фізичною особою. Аналогічно згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав саме фізичних осіб.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, однак в даному випадку з заявою про встановлення факту звернулась юридична особа.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці. Оскільки з поданої заяви вбачається, що сторонами іпотеки, факт припинення якої просить встановити заявник є дві юридичні особи - суб`єкти господарювання, відтак подана заява не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Так згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Враховуючи наведене вище, а також те, що вимоги заяви не підлягають розгляду за правилами окремого провадження в порядку цивільного судочинства, приходжу до висновку, що у відкритті провадження за даною заявою слід відмовити, роз`яснивши заявнику його право подати позов на загальних підставах до господарського суду.

Керуючись ст. 10, 19, 186, 260, 261, 293, 294, 296, 315, 353-355 ЦПК України, суддя,-

постановив:

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою Приватного акціонерного товариства «Конвеєр», за участю заінтересованих осіб: Управління державної реєстрації юридичного департаменту Львівської міської ради, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про встановлення факту, що має юридичне значення.

Роз`яснити заявнику Приватного акціонерного товариства «Конвеєр», що розгляд заяви віднесено до юрисдикції місцевого господарського суду в порядку господарського судочинства за правилами позовного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Львівського апеляційного суду.

Суддя: В. В. Свірідова