Провадження № 2/641/1829/2025 Справа № 638/2099/25
02 жовтня 2025 року м. Харків
Слобідський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого судді - Щепелевої Г.М.,
секретар судового засідання - Рікунова Є.Е.,
за участю представника позивача -ОСОБА_9.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 638/2099/25 за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коляда Юлія Сергіївна про встановлення факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу,
Позивач в особі представника - адвоката ОСОБА_9. звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить: встановити факт проживання однією сім?єю позивача та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2004 року до моменту його смерті.
В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , з яким позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з 03 липня 1973 року по 02 листопада 1990 року. Після офіційного розірвання шлюбу в 1990 році позивач з ОСОБА_2 примирилися, але прийняли рішення не реєструвати шлюб знову та продовжили проживати спільно як чоловік та дружина вже без державної реєстрації шлюбу, оскільки в державній реєстрації шлюбу не мали потреби. За час проживання однією сім`єю як чоловік та дружина вони вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, займалися благоустроєм квартири: робили ремонт, купували меблі та інші предмети домашнього побуту, всі свята проводили в колі рідних та друзів. Вони піклувались один про одного, мали спільні взаємні права та обов`язки і вважали себе повноцінною сім`єю. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яку позивач разом з померлим спільно приватизували в 1999 році, тобто вже після розірвання шлюбу. Саме в цій квартирі позивач з ОСОБА_2 проживали впродовж всього їх спільного життя аж до самої його смерті. Позивач, як дружина та найближча особа померлого ОСОБА_2 займалась організацією його похорон, несла всі необхідні витрати, пов`язані з цим. 29 січня 2024 року вона звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області - Коляди Ю.С., з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_2 . Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено на підставі відсутності документального підтвердження факту родинних відносин.
Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.03.2025 справу передано для розгляду до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю.
04 квітня 2025 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, вищевказану справу передано до провадження судді Комінтернівського районного суду міста Харкова Щепелевої Г.М.
25 квітня 2025 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" щодо зміни найменувань місцевих загальних судів», яким змінено найменування Комінтернівського районного суду міста Харкова на Слобідський районний суд міста Харкова.
Ухвалою судді від 08 квітня 2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.
28 квітня 2025 року ухвалою суду клопотання представника позивача про проведення судових засідань в режимі відеоконференції задоволено.
28 травня 2025 року витребувано у приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коляди Ю.С. належним чином завірену копію спадкової справи, яка заведена після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
14 липня 2025 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
02 вересня 2025 року ухвалою суду витребувано з Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про шлюб та розірвання шлюбу за період з 28.09.1990 по 19.10.2020 роки відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, в подальшому через систему «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача в судове засідання не з?явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подавав.
Третя особа приватний нотаріус Харківського нотаріального округу Коляда Ю.С. в судове засідання не з?явилася, до суду надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.
У відповідності до приписів ст. 280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши вступне слово представника позивача, допитавши свідків, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
З матеріалів справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_1 з 03.07.1973 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.09.1990 розірвано.
Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, 02.11.1990 Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, складено актовий запис № 886.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07.10.1999, реєстраційний номер 3-99-203781, виданого Центром (відділом) приватизації державного житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 20.10.2020, виданим Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).
Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №2е6dcce3-c5ce-4c0b-92ac-c81a52c4b264 від 29.01.2024 року, спадкодавець ОСОБА_2 на момент смерті був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 .
Як вбачається з копії спадкової справи №15/2021 відкритої після смерті ОСОБА_2 , 29.01.2024 із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири АДРЕСА_1 , після його смерті ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коляди Ю.С.
Згідно із Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №75601749 від 29.01.2024 року до нотаріуса протягом шести місяців із заявами про прийняття або про відмову від спадщини ніхто не звертався.
Постановою приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коляди Ю.С. від 29.01.2024 позивачу ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , оскільки не підтверджується факт родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем.
Згідно із копією акту, наданого ритуальним агентством, організацію та оплату послуг поховання ОСОБА_2 здійснила ОСОБА_1 .
Також судом в судовому засіданні досліджено фотографії, надані заявником та її представником на підтвердження факту постійного проживання чоловіка та дружини однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
Як вбачається з інформації, наданої Третім відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції на виконання ухвали суду від 02.09.2025, за період з 28.09.1990 по 19.10.2020 роки актові записи про державну реєстрацію шлюбу та розірвання шлюбу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , не виявлено.
У відповідності до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Положення ст. 4 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав, а також охоронюваних законом інтересів судом.
За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
Згідно зі ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.
При застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
За приписами ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов`язків.
Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.
Аналогічні висновки, висловлені Верховним Судом в постанові від 18.07.2018 у справі №544/1274/16-ц та в постанові від 12.02.2020 у справі № 207/3371/17.
Великою Палатою Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц зазначено, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
У Віснику Верховного Суду України № 8 (144) за 2012 р. викладені правові позиції Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, де зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).
У Постанові Верховного Суду від 03.11.2022 у справі №361/4744/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.
Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.
Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
Згідно вимог ч.4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства.
Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.
Статтею 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено право кожного на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом».
Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Colder v. theUnitedKingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом».
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 пояснила, що з позивачем вона знайома давно, і навіть не знала, що ОСОБА_1 з чоловіком ОСОБА_2 розлучені, оскільки вони проживали разом більше 20 років. Свідок зазначила, що вона із сім?єю позивача та ОСОБА_2 спілкувалася на свята, бувала у них в квартирі, дружить із їх сином та його дружиною
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснив, що він знайомий з невісткою позивача ОСОБА_5 з 1 курсу інституту, зустрічався з позивачем та її чоловіком у ОСОБА_5 та її чоловіка ОСОБА_7 . Сім?ю ОСОБА_1 знає з 1990 року, але в квартирі у них не бував. Завжди вважав позивача та ОСОБА_2 чоловіком та дружиною.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У відповідності до вищевказаних вимог, позивачем на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 надано низку доказів, які у повному обсязі підтверджують обставини спільного проживання однією сім`єю у період 01 січня 2004 року до 19 жовтня 2020 року.
Факт спільного проживання однією сім`єю позивача ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_2 , як подружжя без реєстрації шлюбу, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Надані докази та показання свідків підтверджують факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в період після припинення останніми шлюбних відносин, а саме, в період з 01 січня 2004 року до 19 жовтня 2020 року, виникнення між ними взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти, піклування чоловіка та жінки один про одного.
Враховуючи наведене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про встановлення факту того, що позивач та ОСОБА_1 проживали в період з 01 січня 2004 року по 19 жовтня 2020 року однією сім`єю як чоловік та дружина, а тому заявлені вимоги підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 4, 10 - 13, 76 - 81, 263 - 265, 268, 273, 293, 294, 315-319 ЦПК України,
Позов ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коляда Юлія Сергіївна про встановлення факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу -задовольнити.
Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу в період часу з 01 січня 2004 року по 19 жовтня 2020 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо судового рішення за веб - адресою: http://reyestr.court.gov.ua/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Харківська міська рада, , місцезнаходження: м. Харків, майдан Конституції, 7.

Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Коляда Юлія Сергіївна, АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Суддя Г.М.Щепелева