Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1106/25 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 76 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Борисюка Р.М., Шевчук А.М.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №283/1106/25 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» - Кейсерман Руслана Едуардовича на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 червня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. в м. Малині,

в с т а н о в и в :

У травні 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Реус Д.С. звернувся до суду з даним позовом та з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 18.06.2025 просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 13.02.205 по 04.06.2025 в розмірі 39422,40 грн та 10000,00 грн моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що в період з 20.06.2022 року по 12.02.2025 року він знаходився в трудових відносинах з ТОВ «Форест Технолоджі». 12 лютого 2025 року був звільнений на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Нарахована заробітна плата в розмірі 42229,72 грн була не своєчасно виплачена, про що свідчить банківська виписка від 06.05.2025 року. Вважає, що при його звільненні було допущено порушення вимог ст.116 КЗпП України.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 25 червня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Форест Технолоджі» на користь ОСОБА_1 30 552,30 грн середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період, з послідуючим відрахуванням з цих сум податків та інших обов`язкових платежів, 2000,00 грн моральної шкоди, а разом 32 552,30 грн. В решті вимог позову відмовлено. Стягнуто з ТОВ «Форест Технолоджі» на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ТОВ «Форест Технолоджі» - Кейсерман Р.Е. просить його скасувати в частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у стягненні середнього заробітку та моральної шкоди. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що відповідач у суді першої інстанції зазначав, що затримка виплати заробітної плати сталася внаслідок ведення бойових дій, а саме 29 березня 2022 року 4-ма авіа ударами з літака збройних сил російської федерації по с. Українка Малинської ОТГ Коростенського району було знищено виробничі приміщення, обладнання, продукція та інші матеріально-технічні цінності відповідача, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань про відкриття кримінального провадження від 29.03.2022 за № 0000120, та як наслідок здійснення відновлення відповідачем виробничих потужностей. Згідно експертного звіту від 28.02.2023, вартість відновлення складає 14083,379 грн, отже фактично в період 2023-2024 років відновлювало виробничі приміщення та свою діяльність, що додатково стало фінансовим тягарем. На цей час у відповідача наявна заборгованість з виплати заробітної плати, подані інші позови щодо стягнення заробітної, про що свідчить судовий реєстр. Однак, відповідач вживає всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, наразі щомісячно йде погашення заборгованості з заробітної плати, отже наявні інші зобов`язання перед працівниками. Таким чином, стягнення середнього заробітку на користь позивача, унеможливлює виконання відповідачем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар для відповідача невиправдано обтяжливий та непосильний. Верховний Суд України у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням N 6-113цс16 дійшов висновку, що право суду зменшити розмір середнього заробітку, який має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу. Крім того, Верховний Суд України зауважив, що разом із тим при розгляді даної справи необхідно взяти до уваги і такі обставини, як розмір недоплаченої суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, обставини за яких було встановлено наявність заборгованості, дії відповідача щодо її виплати. Позивачем не надано доказів заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. Вважає, що повинен бути баланс між захистом прав працівника та додержанням принципів справедливості і співмірності у трудових відносинах, враховуючи фактичні обставини, за яких сталася несвоєчасна виплата заробітної плати.

25 липня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Житомирського апеляційного суду відзив у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ТОВ «Форест Технолоджі». Зазначає, що роботодавець не провів розрахунок усіх сум, які належать ОСОБА_1 у день звільнення., більше того, заборгованість по заробітній платі була виплачена лише 04.06.2025, а саме після звернення до суду. Відповідно до ст.117 КЗпП України, ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» обов`язок для роботодавця довести, що порушення строків виплати заробітної плати перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з введенням бойових дій. ТОВ «Форест Технолоджі» не може бути звільнено від відповідальності за невиплату заробітної плати, оскільки обставини, на які він посилається, як на підставу для звільнення від відповідальності виникли ще до моменту укладення трудового договору із ОСОБА_1 . Отже на час виникнення трудових відносин ці ризики вже були відомі роботодавцю, він сам несе відповідальність за їхні наслідки. Вимога про стягнення моральної шкоди є законною, обґрунтованою і пропорційною завданим стражданням, а відмова у її задоволенні суперечила б принципу соціальної справедливості та захисту прав осіб з інвалідністю, гарантованих Конституціє. України та трудовим законодавством України.

Рішення суду оскаржено відповідачем в частині задоволених позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Рішення в частині стягнення заборгованості по заробітній платі сторонами не оскаржено, а відтак в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено судом першої інстанції, що відповідно до запису в трудовій книжці ОСОБА_1 20 червня 2022 року його прийнято на посаду водія автотранспортних засобів категорії «Д» товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі».

12 лютого 2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади за угодою сторін, відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно довідки №34 від 08.04.2025 року, за жовтень-лютий 2025 року ОСОБА_1 було нараховано 55082,47 грн заробітної плати.

Довідкою форми ОК-5 Пенсійного фонду України від 24.04.2025 та відомостями Державної Податкової служби України від 29.04.2025 підтверджується сплата страхових внесків ТОВ «Форест Технолоджі» та нарахована заробітна плата.

Заробітну плату позивачу виплачено 04 червня 2025 року, про що свідчить банківська виписка за договором від 06.05.2025 року, платіжні інструкції, а також самим позивачем у заяві про зменшення позовних вимог.

Згідно довідки №34 від 08 квітня 202025 року заробітна плата ОСОБА_1 за два останні місяці складає 15276,15 грн. Відповідно до індивідуальної відомості про застраховану особу вбачається страховий стаж за грудень 2024 року в кількості 31 день та в січні 2025 року в кількості 9 днів, разом 40 днів.

Витягом з Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань по кримінальному провадженню №0000120 від 29.03.2022 встановлено, що 29.03.2022 близько 08 години збройні сили російської федерації, застосовуючи засоби ведення війни, які заборонені міжнародним правом, порушуючи закони та звичаї війни, що передбачені міжнародними договорами, згода яких надана Верховною Радою України, здійснили 4 авіа удари з літка по с. Українка Малинської ТГ Коростенського району Житомирської області, в результаті чого знищено будівлю палетного цеху деревообробного підприємства ТОВ «Форес Технолоджі» по вул. Лугова, 2а у с. Українка керівником якого є ОСОБА_2 . Експертним звітом №28/02-23-1к надано оціночну вартість відновлення роботи на постраждалому підприємстві (будівель, устаткувань, інші витрати) вартість, яких складає в загальному розмірі 14083,379 тис. грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було вжито всіх можливих заходів для створення умов належного та своєчасного проведення розрахунку з працівниками при звільненні. Відсутність у роботодавця коштів не виключає його обов`язку здійснювати виплату заробітної плати. Факт прийняття 20 червня 2022 року ОСОБА_1 на посаду після подій, що мали місце 29 березня 2022 року (як обставина звільнення від відповідальності), свідчить про прогнозування роботодавцем покращення свого фінансового становища, зокрема й у частині забезпечення оплати праці. Отже, такі обставини не можуть бути підставою для скасування нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для виконання своєчасного обов`язку в частині виплати належних сум працівнику. Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, з урахуванням встановлених обставин справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, підлягають задоволенню частково в розмірі 2000,00 грн.

Перевіряючи законність оскаржуваного судового рішення, колегія суддів враховує наступне.

Стаття 43 Конституції України гарантує право кожного на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно із статтею 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Відповідно до статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Як передбачено ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити неоспорювану ним суму.

Цих вимог відповідачем дотримано не було, у день звільнення з ним не був здійснений повний розрахунок, перед ним виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 35682,74 грн.

Статтею 117 КЗпП України (в редакції Закону № 2352-IX від 01.07.2022) встановлено відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, яка полягає в тому, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум з у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Судом встановлено, що остаточний розрахунок по заробітній платі ТОВ «Форест Технолоджі» провело 06.05.2025 року.

Таким чином, встановивши, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено йому заробітну плату у повному обсязі та не доведено відсутність його вини у невиплаті такої заробітної плати, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки у період з 11.07.2023 по 06.05.2025 у розмірі 30552,30 грн. Наведений судом першої інстанції розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є правильним.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність у роботодавця коштів не виключає його обов`язку здійснювати виплату заробітної плати. Більше того, факт прийняття 20 червня 2022 року ОСОБА_1 на посаду після подій, що мали місце 29 березня 2022 року (як обставина звільнення від відповідальності), свідчить про прогнозування роботодавцем покращення свого фінансового становища, зокрема й у частині забезпечення оплати праці.

Відтак, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстави для звільнення відповідача від обов`язку сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку відповідачем достовірними доказами не доведені ,а тому відповідно, роботодавець зобов`язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апелянта щодо відсутності підстав для відшкодування моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними, адже, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди та виходячи із засад розумності та справедливості, суд першої інстанції, керуючись при цьому ст. 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яка зазнав позивач через неправомірні дії відповідача щодо несвоєчасної виплати заробітної плати, та дійшов до цілком правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 2 000 грн. 00 коп.

Таким чином, доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Форест Технолоджі» - Кейсерман Руслана Едуардовича залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 25 червня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді