Житомирський апеляційний суд
Справа №283/2654/23 Головуючий у 1-й інст. Хомич В. М.
Категорія 41 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Григорусь Н.Й.

з участю секретаря

судового засідання Драч Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №283/2654/23 за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Жмуцький Микола Володимирович

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Хомич В.М.

встановив:

У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - АТ «Універсал Банк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за Договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 21 березня 2018 року у розмірі 106 963,76 грн., станом на 22 серпня 2023 року та понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначено, що 21 березня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим цього ж дня підписав Анкету-заяву до договору про надання банківських послуг. Своїм підписом відповідач прийняв пропозицію банку та погодився з тим, що Анкета-заява разом з Умовами та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, які викладені на банківському сайті www.monobank.ua, складають договір про надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору відповідач отримав кредит у розмірі 80 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

Станом на 28.02.2023 року у відповідача прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за Договором сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п.5 Розділу II Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.

Відповідач не надає своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 22.08.2023 року заборгованість ОСОБА_1 перед АТ «Універсал Банк» за договором становить 106 963,76 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту). Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Мonobank» від 21.03.2018 в розмірі у розмірі 79 489,60 грн. та судовий збір в розмірі 1994,60 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення, судом першої інстанції безпідставно визнано належним доказом укладення договору у вигляді анкети-заяви, яка не містить істотних умов, визначених ст. 638 ЦК України. При цьому в матеріалах справи відсутні докази підписання відповідачем кредитного договору з АТ «Універсал Банк», а також анкети-заяви до договору про надання банківських послуг. Банком не надано доказів, що електронний підпис, яким нібито були підписані зазначені документи, дійсно належить ОСОБА_1 . Також звертає увагу, що ОСОБА_1 не був ознайомлений з Умовами обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» через мобільний додаток, не погоджував зміни умов договору протягом його дії та зміну ліміту. Також сторона відповідача не погоджується з розміром заборгованості, оскільки розрахунок, наданий банком, не є первинним документом і не підтверджує, що банк дійсно перерахував кошти відповідачу та останній їх використовував. Також звертає увагу, що відповідач є особою з інвалідністю другої групи, відтак стягнення з нього на користь позивача суми судового збору є незаконним та протиправним.

Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника відповідача втретє до суду надійшла заява про відкладення розгляду справи, оскільки за станом здоров`я не може взяти участь у судовому засіданні.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів визнає чергову неявку представника відповідача в судове зсідання без поважної причини, та вважає за можливе розглянути справу за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що 21 березня 2018 року між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило відповідачу поточний рахунок у гривні та банк надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок в розмірі до 80 000,00 грн., спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 згоден з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення (а.с.16).

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 21.03.2018 станом на 22 серпня 2023 року становить 106 963,76 грн., яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вказав, що позивачем не представлено суду жодного підписаного відповідачем документу, з якого можливо встановити волевиявлення на укладення кредитного договору з конкретно визначеними істотними умовами. Із наданих позивачем доказів тільки анкета-заява від 21.03.2018 містить підпис відповідача. Водночас, вона не містить відповідних істотних умов про встановлення відсотків за користування кредитними коштами, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору. Однак враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку кредитору не повернуті, а також виходячи з вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, тому кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивач підлягає стягненню фактично отримана та неповернута сума кредитних коштів. Водночас, суд вважав, що заявлена сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 106 963,76 грн. (яка обрахована банком як різниця між витраченими відповідачем коштами за період з 21.03.2018 по 22.08.2023 в розмірі 4 528 671,29 грн. та сумою повернутих коштів в розмірі 4 421 707,53 грн.), підлягає зменшенню на суму віднесених позивачем коштів на погашення заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі 27 474,16 грн. Отже заборгованість за тілом кредиту складає 79 489,60 грн., а тому зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як передбачено ч. 2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Разом з тим, відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як встановлено судом першої інстанції, 21.03.2018 ОСОБА_1 підписав анкету-заяву до договору про надання банківських послуг, відповідно до умов якого АТ «Універсал Банк» відкрило останньому поточний рахунок у гривні та надало кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 80 000,00 грн.

Також, у заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, ані Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту «картка Monobank» та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, ані витяг з Тарифів за карткою «Monobank» не містять підпису позичальника.

При цьому, матеріали справи не містять жодних доказів, що саме ці Умови і правила обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг, які містять Паспорт споживчого кредиту «картка Monobank» та Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача, та Тарифи за карткою «Monobank» розумів відповідач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи анкету-заяву до Договору надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження №6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Натомість, підписана відповідачем анкета-заява, окрім анкетних даних останнього, не містить жодних даних про умови кредитування, зокрема щодо розміру процентів.

Отже, виходячи з вищенаведеного, у даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила обслуговування фізичних осіб, що розміщені на офіційному сайті позивача могли неодноразово змінюватися самим АТ «Універсал Банк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і правила обслуговування фізичних осіб у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За вказаних обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила обслуговування фізичних осіб, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про розмір та сплату відсотків не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Аналогічна позиція викладена й у постанові Великої Палати Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 року по справі № 342/180/17, де вказано, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, яка не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Тобто, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

При цьому, у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

З огляду на вищевикладене, а також враховуючи те, що фактично отримані позичальником кошти, у добровільному порядку позивачу не повернуті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення заборгованості по кредиту.

Однак визначаючи суму фактично отриманих коштів, що становить собою заборгованість по тілу кредиту, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове її задоволення. Так відповідно до розрахунку заборгованості та виписки по рахунку вбачається, що відповідачем відповідно до укладеного договору у період з 21.03.2018 по 22.08.2023 використано кредитних коштів на суму 4 528 671,29 грн., а на погашення заборгованості внесено 4 421 707,53 грн., тобто різниця складає. При цьому сума віднесених позивачем коштів на погашення заборгованості за нарахованими відсотками становить 27 474,16 грн. Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано зменшив заявлену суму заборгованості за тілом кредиту з 106 963,76 грн. до 79489,60 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не підписував анкету-заяву, а відтак не укладав з позивачем кредитний договір, суд не приймає до уваги, оскільки такі твердження не підтверджені жодним доказом, зокрема ні відповідачем, ні його представником не надано документів щодо несанкціонованого використання третіми особами персональних даних відповідача, таких як звернення (заяви) до правоохоронних органів про втрату документів, що посвідчують особу, шахрайські дії третіх осіб, тощо.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права.

Разом з тим, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду в частині розподілу судових витрат не відповідає вимогам закону та підлягає скасуванню, відповідно до положень ч. 4 ст. 379 ЦПК України, з ухваленням нового рішення в даній частині виходячи з наступного.

Так вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, а відповідач звільнений від сплати судового збору.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю.

Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю другої групи, що підтверджується копією пенсійного посвідчення Серії НОМЕР_2 від 08.01.2024 (а.с.84 т.2).

Враховуючи, що ОСОБА_1 звільнено від сплати судових витрат, суд відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне компенсувати Акціонерному товариству «Універсал Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог понесені в суді першої інстанції витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 994,60 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Жмуцький Микола Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 20 грудня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судового збору за подання позову у розмірі 1 994,60 грн. скасувати.

Компенсувати Акціонерному товариству «Універсал Банк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 1 994,60 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року.

Головуючий Судді