Провадження № 2/344/4009/25
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

30 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої Кіндратишин Л.Р.

за участю секретаря судового засідання Комуніцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, -

ВСТАНОВИВ:

20.06.2025 (згідно штампу на поштовому конверті) позивач звернулася до суду із позовом до відповідача, у якому просила : визнати за позивачем право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 46,9 кв.м.

В обґрунтування позову зазначено, що 28.09.2006 між сторонами укладено шлюб. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.01.2024 у справі №344/20550/23 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано.

Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти подружжя, 08.01.2008 було придбано трьох кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 46,9 кв.м., згідно договору купівлі-продажу укладеного між відповідачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Позивачем було надано згоду на купівлю вказаної вище квартири. На час подання позову у спірній квартирі зареєстровані сторони та їхні діти.

Добровільно досягти згоди щодо поділу спільного майна з відповідачем не вдалося. Між сторонами не було укладено шлюбного договору, позивач вважає, що спірна квартира, як об`єкт спільної сумісної власності подружжя, підлягає поділу виходячи з рівності часток подружжя в спільному майні (а.с. 1-6).

24.06.2025 справа надійшла до суду та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана судді Кіндратишин Л.Р. (а.с. 31-32).

27.06.2025 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження з викликом сторін (а.с. 35-36).

14.08.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 81-82).

Позивач у судове засідання не з`явилася,її представник, адвокат Павлюк О.В., подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без позивача та її представника, позовну заяву підтримує в повному обсязі, просить її задоволити. Проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, у тому числі через сайт «Судова влада». Правом на подання відзиву не скористався. Заяви про розгляд справи за відсутності чи будь-яких інших клопотань відповідач не подавав.

За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст.223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата його складання.

Оскільки сторони в судове засідання, призначене на 23.09.2025 не з`явилися, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259 ЦПК України і ч. 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання і на виконання вимог ч. 4 ст. 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

Суд дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15.01.2024, у справі №344/20550/23, яке набрало законної сили 15.02.2024, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 28 вересня 2006 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Івано-Франківську Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №1687 розірвано.

У шлюбі у сторін народилися діти : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 15-16).

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М., укладеного 28.01.2008 між ОСОБА_3 , що діє від свого імені та імені ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець), Продавець зобов`язується передати у власність Покупця квартиру під номером АДРЕСА_1 та сплатити її вартість за ціною та на умовах, встановлених у договорі (а.с. 19-20).

Згідно з п. 2.1. договору продаж вчинено за 15632,00 грн., які Покупець сплатив Продавцю в день підписання договору.

У п. 4.3. вказаного договору зазначено, що Продавець на день придбання квартири, яка є предметом даного договору, перебуває у зареєстрованому шлюбі, згода на придбання квартири, ОСОБА_1 посвідчено приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Басай Р.М. 28.01.2008 за реєстром №354.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 01.02.2008 Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , в частці 1/1 є ОСОБА_2 (а.с. 23).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 , виданого Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації, загальна площа квартири 61,3 кв. м., житлова площа 46,9 кв. м. (а.с. 24-25).

Інформацію про зареєстроване право власності на дату ухвалення рішення за відповідачем судом перевірено за допомогою відомостей підсистеми «Електронний суд».

Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень наданих в п.п. 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Враховуючи зазначене вище вбачається, що діє абсолютна презумпція спільності права власності, в тому числі й подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Наведене узгоджуються з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), у якому Верховний Суд відійшов від правових висновків, викладених у постанові від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1622цс15.

Судом враховано, що таке майно набуто за період перебування у шлюбі.

Відтак, суд дійшов висновку, що сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є: трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 46,9 кв.м.

І саме таке майно підлягає поділу з урахуванням рівності часток, що презюмується.

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №209/3085/20 зазначено, що у разі задоволення позову відповідач стає одноосібним власником речі. Тому його не можна вважати неплатоспроможним. Більше того, якщо для задоволення позову про стягнення коштів суд мав би враховувати платоспроможність відповідача на час розгляду справи, то стягнення у судовому порядку багатьох боргів було би неможливим саме з цієї причини. Факт відсутності у відповідача коштів для одномоментної виплати компенсації позивачеві сам по собі не може бути ознакою надмірності тягаря з такої виплати. Якщо у цього відповідача будуть відсутні кошти, зокрема регулярні доходи, для реального виконання рішення суду, за яким на користь позивача треба виплатити компенсацію, то під час виконавчого провадження виконавець може звернути стягнення на майно відповідача, у тому числі на присуджену йому річ (стаття 56 Закону України «Про виконавче провадження»). Виручені від реалізації кошти спрямовуються на задоволення вимог стягувача, сплату виконавчого збору, відшкодування витрат виконавчого провадження тощо. Згода відповідача на виплату грошової компенсації позивачеві, право власності якого на частку у праві спільної сумісної власності припиняється, не є обов`язковою.

Зі змісту статті 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

За таких обставин, у випадку якщо неподільну річ не можна реально поділити між сторонами відповідно до їхніх часток, суд визнає ідеальні частки сторін у цьому майні без його реального поділу та залишає майно у спільній частковій власності.

Вказана правова позиція узгоджується з висновками, сформульованими у постановах Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20, Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 559/609/15.

Беручи до уваги, що сторони не погодили порядок поділу квартири, а частки в цьому об`єкті права спільної сумісної власності сторін є рівними; спірне майно придбане за час шлюбу, належних, допустимих доказів, що таке є особистою власністю будь-кого з подружжя, суду не надано, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення шляхом визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 46,9 кв.м.

На підставі керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 223, 247, 259, 263, 265, 268, 273, 280-285, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,3 кв. м., житловою площею 46,9 кв.м.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, тобто, шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач : ОСОБА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 , адреса : АДРЕСА_2 ;

Відповідач : ОСОБА_2 , РНОКПП : НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_2 .

Повне рішення складено 30.09.2025.

Суддя

Івано-Франківського міського суду Кіндратишин Л.Р.