Справа № 216/7981/24
провадження №2/216/1002/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повний текст)

23 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді Чирського Г.М.,

за участю: секретаря судового засідання Смолдирева М.Є.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача, адвоката Морозова В.Ю.,

відповідача ОСОБА_2 (в режимі відео конференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №6 дистанційно, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Тетяна Олександрівна, про визнання недійсним договору дарування нерухомого майна,-

ВСТАНОВИВ:

12.11.2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом про визнання недійсним договору дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., укладений 17 травня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 травня 2017 року, індексний номер: 35222661, про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на будинок. Також позивачка просить стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, включаючи витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що позивачці на праві власності належить 7/24 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , інша частка домоволодіння за вказаною адресою, у розмірі 9/24, належить ОСОБА_2 (надалі - відповідач) на праві власності. 19.02.2024 року позивачка дізналась про те, що відповідачу було подаровано ОСОБА_3 належну їй 9/24 частину зазначеного домоволодіння на підставі договору дарування житлового будинку від 17.05.2017 року, посвідченого Болозенко Т.О. приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області. Позивач вважає, що вказаний вище договір дарування є недійсним, оскільки при укладенні договору дарування нотаріусом було залишено поза увагою те, що істотною умовою договору дарування має бути кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння та її розмір. Перед тим, як відчужувати у будь-який спосіб і на будь-чию користь частину зазначеного домоволодіння, обов`язковим є формування земельної ділянки, на якій воно розташовано, присвоєння їх кадастрового номеру, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки.

Позивачка вважає, що права та інтереси її, як позивача, щодо належного оформлення, а в подальшому і набуття у власність земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, порушено, оскільки вона є власником 7/24 частини указаного будинку та до кола законних інтересів позивача належать будь-які зміни у праві власності на домоволодіння або у праві користуватися ним. Внаслідок чого просить визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 від 17.05.2017 року.

Ухвалою судді Центрально-міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Бутенко М.В. від 14.11.2024 року постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

Крім того, ухвалою суду від 14.11.2024 року за клопотанням позивача витребувано від Приватного нотаріуса Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Тетяни Олександрівни належним чином засвідчену копію договору дарування, який було укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 17.05.2017 року, серія та номер: 693 та витяг із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.12.2024 року, на підставі розпорядження заступника керівника апарату Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу № 461/24 від 20.12.2024 року, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ, в зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_4 з посади судді Центрально-Міського райсуду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 03.12.2024 року № 3509/0/15-24, справу передано для розгляду судді Чирському Г.М.

Ухвалою судді від 06.01.2025 року вищезазначену цивільну справу прийнято до свого провадження, постановлено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

24.02.2025 року через підсистему «Електронний суд» на адресу суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_2 про поновлення строку на подання відзиву на позовну заяву, у якому зазначено про те, що через затримку в наданні судом матеріалів справи, у нього не було можливості своєчасно ознайомитися з позовною заявою та підготувати відзив і зустрічний позов. Матеріали справи він отримав лише 19.02.2025 р.

Ухвалою суду від 13.03.2025 року відповідачу ОСОБА_2 продовжено строк для подання відзиву на позовну заяву на 15 (п`ятнадцять) днів з дати отримання даної ухвали.

20.03.2025 року відповідачем через «Електронний суд» подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач прохав відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. Відповідач зазначив, що при укладенні договору дарування між ним та ОСОБА_3 всі істотні умови договору дотримані. Позивач є співвласником лише 7/24 часток будинку, а договір дарування стосувався 9/24 часток іншого співвласника ОСОБА_3 , тому права позивача як співвласника не порушені, оскільки частка позивача залишилася незмінною, а спільне користування майном не обмежено. Відповідач зазначає, що земельна ділянка, на якій розташоване спірне майно, не приватизована та не має кадастрового номера, вона не була предметом договору дарування, а отже згідно зі ст. 120 ЗК України при переході права власності на будинок, право користування земельною ділянкою переходить автоматично. Також відповідач вказав на закінчення строку позовної давності, оскільки договір було укладено у 2017 році, а з позовом позивачка звернулася у 2024 році.

Ухвалою суду від 29.04.2025 року у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

12.08.2025 року від позивача на електронну адресу суду надійшло клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження, з метою уточнення позовних вимог, підстав та предмету позову, у зв`язку із новоявленими обставинами.

Протокольною ухвалою суду в судовому засіданні 12.08.2025 року позивачці, в інтересах якої діяв представник, адвокат Морозов В.Ю., було відмовлено в задоволенні поданого клопотання, оскільки посилання на «нововиявлені обставини» є необґрунтованими: позивач була присутня у судовому засіданні та була стороною при винесенні ухвали від 25.05.2010 р. у справі №2-407/2010, що стала приводом до вказаного клопотання.

01.09.2025 року від відповідача надійшли заперечення на клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження.

У останньому судовому засіданні 10.09.2025 року, представник позивача підтримав позовні вимоги, прохав задовольнити в повному обсязі із зазначених підстав, вказаних у позові.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, посилаючись на безпідставність вимог, які зазначені у відзиві.

Третя особа приватний нотаріус Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Тетяна Олександрівна у судове засідання не з`явилася, про час і дату судового засідання повідомлялася належним чином, про причини не неявки судові не повідомила, заяв та пояснень до суду не направила.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 31.10.1995 року Управлінням житлово-комунального господарства міськвиконкому, було видане свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , а саме житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 22).

Позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.10.2024 року, яке видано державним нотаріусом Першої криворізької державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шабліян Є.М., зареєстровано в реєстрі за №2-1358, на праві спільної часткової власності належить 7/24 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 19).

Вищезазначене підтверджується також інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна щодо об?єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки №366454866. (а.с. 20-21).

17 травня 2017 року між гр. ОСОБА_3 , яка також була співвласницею домоволодіння, та ОСОБА_2 (відповідач у справі) було укладено договір дарування 9/24 часток житлового будинку з господарським будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Болозенко Т.О., зареєстровано в реєстрі за № 693.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (стаття 717 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що у спірному договорі дарування не вказано кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння та її розмір, що є істотною умовою договору дарування, тому вважає його недійсним та таким, що порушує її право щодо належного оформлення, а в подальшому і набуття у власність, земельної ділянки, на якій розташовано спірне домоволодіння.

Частинами першою, третьою-п`ятою статті 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1 - 3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Таким чином, однією з підстав недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України в редакції, що діяла на час укладання спірного договору, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

За змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

При цьому, статтею 78 ЗК визначено зміст права власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Земельна ділянка як об`єкт права власності це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташуванням, з визначеними щодо неї правами (стаття 79 ЗК).

Отже, відповідно до положень статті 79-1 ЗК земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до статті 116 ЗК набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав та оформлюються відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (статті 125, 126 ЗК).

Також слід зазначити, що відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на житловий будинок, будівлю, споруду, а також їх окремі частини може бути зареєстровано незалежно від того, чи зареєстровано право власності чи інше речове право на земельну ділянку, на якій вони розташовані.

Отже, право власності на житловий будинок, будівлю або споруду нерозривно пов`язане з правом власності (користування) на земельну ділянку, на якій вони розташовані. Перехід права власності на вказані об`єкти нерухомого майна тягне за собою перехід права власності (користування) на земельну ділянку, на якій вони розміщені, до нового власника. Такий перехід права власності (користування) на земельну ділянку відбувається виключно відносно земельної ділянки, яка є об`єктом цивільних правовідносин.

При цьому, нормами чинного законодавства України не передбачено обмеження права власника на відчуження нерухомого майна (його частки) з підстав відсутності державної реєстрації земельної ділянки та присвоєного кадастрового номера земельній ділянці, на якій розташоване таке нерухоме майно, а також з підстав відсутності реєстрації права власності (користування) на земельну ділянку.

У таких випадках кадастровий номер та площа земельної ділянки не можуть вважатися істотними умовами договору відчуження жилого будинку, будівлі або споруди, оскільки така земельна ділянка не є об`єктом цивільних прав (земельна ділянка не є сформованою, кадастровий номер їй не присвоєно, право власності (користування) на неї не зареєстровано, що має бути підтверджено відповідно до вимог чинного законодавства).

Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 13.04.2016 у справі № 6-253цс16, від 04.02.2019 у справі № 463/1696/15-ц, від 24.02.2020 у справі № 707/16/19, постанові Вищого Господарського суду України від 22.09.2015 у справі № 922/2257/14.

Судом встановлено, що житловий будинок відчужено не як цілісний об`єкт, а його частину (9/24 часток у праві власності), що не заборонено законом та не передбачає необхідності зазначати в договорі відчуження (договір дарування) частини будинку кадастрового номера земельної ділянки.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За правилами статей 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

При вирішенні справ даної категорії, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси учасників справи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 є співвласницею (7/24 часток) спірного домоволодіння, проте вона не є стороною оспореного договору дарування і цим договором її права чи інтереси щодо предмета дарування (житлового будинку) не порушені. Відсутність у договорі дарування кадастрового номера земельної ділянки і її розміру не порушує прав позивача щодо земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, оскільки цим договором не вирішувалась питання щодо земельної ділянки.

Крім того, позивач так само як і відповідач з набуттям права власності на відповідні частини житлового будинку по АДРЕСА_1 , в силу положень статей 120 ЗК України та 377 ЦК України, не набули права користування земельною ділянкою, на якій розташовано цей будинок, так як попередні власники житлового будинку не мали оформленого права користування цією ділянкою.

Разом з тим, ОСОБА_5 , так само як і ОСОБА_2 є фактичними користувачами спірної земельної ділянки і вони мають рівні права щодо набуття у власність чи користування тієї частини земельної ділянки, на якій розташовані їх частини житлового будинку та оформлення на них своїх прав у подальшому в порядку, визначеному чинним законодавством.

У зв`язку з вищевикладеним суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування частини житлового будинку недійсним, оскільки порушень законних прав позивача, у зв`язку з відсутністю у цьому договорі умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, не допущено.

Строк позовної давності застосовується судом лише у разі встановлення судом порушення прав позивача. Відтак в даному разі цей строк не застосовується.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені нею судові витрати слід покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 16, 202-204, 215, 216, 717, 719, 722 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи за веб-адресою сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет.

Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Суддя Г.М. Чирський