Дата документу 17.09.2025 Справа № 2-2672/07
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №2-2672/07 Головуючий у 1 інстанції Новікова Н.В.
Провадження № 22-ц/807/1392/25 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2025 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Гончар М.С.,

Полякова О.З.

за участю секретаря судового засідання Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куприни Христини Віталіївни на ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шабала Ігор Анатолійович про скасування постанови від 05.03.2025 «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» в межах виконавчого провадження № 4972956,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду м. Запоріжжя із скаргою на дії начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м.Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шабали Ігоря Анатолійовича та скасування постанови від 05.03.2025 «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» в межах виконавчого провадження № 4972956.

Скаргу обґрунтовує тим, що 05 березня 2025 року начальником Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Ігорем Шабалою, винесено постанову «про результати перевірки законності виконавчого провадження», якою постановив:«п. 2 Скасувати розрахунки по аліментам від 04.12.2024 року №113259/8/-29, 24-35, № 107984/8/29,24-35 від 22.11.2024 та №113259/8/-29, 24-35 від 04.12.2024р.». Обґрунтуванням винесеної постанови, вказано «в порушення вимог ч. 4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у матеріалам виконавчого провадження відсутній розрахунок заборгованості з аліментів відібрання у головного державного виконавця Кеніх О.Й. не вбачається можливим, через її звільнення».

Не погоджуються з зазначеною постановою, вважають її незаконною, винесеною з перевищенням повноважень, на підставі наступного.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2007 року (справа №2-2672/2007) з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 470 грн. з індексацією відповідно до закону, щомісячне починаючи з 22 травня 2007 року і до повноліття дитини.

На підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-2672 від 18.09.2007 було відкрито виконавче провадження №4972956 в Заводському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 470 грн.

Станом на сьогоднішній день, виконавче провадження №4972956 перебуває на примусовому виконанні у Лівобережному відділі відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліменти №113222/8/-29.24-35 від 04.12.2024р., згідно з матеріалами виконавчого провадження № 4972956, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 185592 грн. 18 коп. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, в якому помісячний розрахунок починається з липня 2021року. Станом на липень 2021 р. заборгованість становить 233184,81 грн. Станом на листопад 2024 р. заборгованість становить 185591,18 грн.

В порушення п. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої - Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом, начальник виконавчої служби Ігор Шабала, перебрав на себе повноваження суду та вирішив скасувати розрахунок заборгованості з аліментів в редакції від 04.12.2024р.

Згідно даного розрахунку, стягувачем нараховано пеню та 13.12.2024 пред`явлено позов до стягнення в Ленінський районний суд м. Запоріжжя (суддя Добрєв, справа № 334/10168/24). Для ухилення від відповідальності за несплату аліментів, на їхню думку, боржник у змові з виконавчою службою, всіляко перешкоджають у притягненні до відповідальності, шляхом винесення подібних постанов.

Постанова є необґрунтованою, по суті - підстав для скасування розрахунку не зазначено, адже відповідальність за невиконання виконавцем Кеніх О.Й. обов`язків - не повинна перекладатися на стягувача, яка і так роками не отримує аліменти.

Згідно п. 3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», на яку здійснено посилання в оскаржуваній постанові - Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Вказаною нормою, начальник не наділений повноваженнями скасовувати розрахунок заборгованості з аліментів.

Про оскаржувану постанову, скаржник дізналась 18 березня 2025 р. із клопотання представника Боржника, поданого через електронний суд з вхідною датою 18.03.25 Вхідний номер (авт.): 8997/25-Вх.

На виконання вимог п. 3 ст. 448 ЦПК, зазначають, що ідентифікатору доступу до виконавчого провадження №4972956 виконавцем не надіслано, з посиланням на його відсутність (лист від 19.02.2025 р).

Виконавчий лист виданий №2-2672 від 18.09.2007 р. Ленінським районним судом м.Запоріжжя за рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя у справі №2-2672. Виконавче провадження №4972956 перебуває в Лівобережному відділі державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)

Просили постанову начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шабала І.А. від 05 березня 2025 року «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» в межах виконавчого провадження№4972956 - скасувати.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року скаргу задоволено.

Постанову начальника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Шабала І.А. від 05 березня 2025 року «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» в межах виконавчого провадження №4972956 - скасовано.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду представник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куприна Х.В. подала апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просили ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні скарги відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не наділений повноваженнями скасовувати розрахунки заборгованості по аліментам.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Заслухавши в судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередню участь у судовому процесі, або позбавлений такого права. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Так, постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції обґрунтував таке тим, що начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не наділений повноваженнями скасовувати розрахунки заборгованості по аліментам, а тому постанова підлягає скасуванню.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень внормована ЦПК України, саме в русло оскарження дій виконавця спрямовує заявник свої вимоги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2007 року (справа №2-2672/2007) з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , у розмірі 470 грн. з індексацією відповідно до закону, щомісячне починаючи з 22 травня 2007 року і до повноліття дитини.

На підставі виконавчого листа Ленінського районного суду м. Запоріжжя №2-2672 від 18.09.2007 було відкрито виконавче провадження №4972956 в Заводському відділі державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів у розмірі 470 грн.

Виконавче провадження №4972956 перебуває на примусовому виконанні у Лівобережному відділі відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).

Відповідно до довідки про наявність заборгованості зі сплати аліменти №113222/8/-29.24-35 від 04.12.2024р., згідно з матеріалами виконавчого провадження №4972956, ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 185592 грн. 18 коп. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, в якому помісячний розрахунок починається з липня 2021року. Станом на липень 2021 р. заборгованість становить 233184,81 грн. Станом на листопад 2024 р. заборгованість становить 185591,18 грн.

Постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 05.03.2025 винесеною начальником Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі, якою скаргу представника боржника адвоката Гесні Н.Т. щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментам задоволено. Скасовано розрахунок по аліментам від 04.12.2024 за вих. №113259/8/-29.24-35, №107984/8/29.24-35 від 22.11.2024 та №113259/8/29.24-35 від 04.12.2024. Зобов`язано державного виконавця Купріну Х.В. здійснити розрахунок заборгованості по аліментам з урахуванням норм закону ЗУ «Про виконавче провадження». Направити розрахунок заборгованості по аліментам сторонам виконавчого провадження. Вжити всі заходи стягнення заборгованості згідно ЗУ «Про виконавче провадження». Вжити всі заходи щодо стягнення перевірки майнового стану боржника. Державному виконавцю Купріній Х.В. здійснити контроль за виконанням цієї постанови та письмово доповісти про заходи, вжиті по її виконанню, в строк до 20.03.2025. Постанову направити сторонам виконавчого провадження до відома.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Порядок оскарження стороною виконавчого провадження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця передбачений розділом VII ЦПК України.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

У постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність виконавця за змістом ст.451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження цими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Розглядаючи скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У силу статей 1, 5 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом № 1403-VIII.

Законом № 1403-VIII визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) державними виконавцями органів державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус. Завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом (стаття 3).

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 1403-VIIIта пункт 4 частини першої статті 2 Закону № 1404-VIII установлюють принцип (засаду) диспозитивності виконавчого провадження та визначають його обов`язковість при здійсненні виконавчого провадження органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями.

Згідно зі статтею 71 Закону "Про виконавче провадження" порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому СК України. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі, зокрема, надходження виконавчого документа на виконання від стягувача.

Спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Порядок обчислення заборгованості по аліментам визначений ст.195 СК України, ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкцією з організації примусового виконання рішень, перелік документів, на підставі яких державний виконавець обчислює розмір заборгованості, визначений п.4 розділу ХVI Інструкції.

Такими документами є звіт про здійснені відрахування та виплати, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів, надані стягувачем чи боржником, заяви та (або) розписки стягувача, інформація про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості, а також інші документи, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

На виконання покладених на виконавця законом обов`язків, державним виконавцем Купріною Х.В. здійснено розрахунок заборгованості за аліментами від 04.12.2024 за вих. №113259/8/-29.24-35, №107984/8/29.24-35 від 22.11.2024 та №113259/8/29.24-35 від 04.12.2024.

Однак, в подальшому Постановою про результати перевірки законності виконавчого провадження від 05.03.2025 винесеною начальником Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі, якою скаргу представника боржника адвоката Гесні Н.Т. щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментам задоволено та скасовано розрахунок по аліментам від 04.12.2024 за вих. №113259/8/-29.24-35, №107984/8/29.24-35 від 22.11.2024 та №113259/8/29.24-35 від 04.12.2024.

Зобов`язано державного виконавця Купріну Х.В.: здійснити розрахунок заборгованості по аліментам з урахуванням норм закону ЗУ «Про виконавче провадження»; направити розрахунок заборгованості по аліментам сторонам виконавчого провадження; вжити всі заходи стягнення заборгованості згідно ЗУ «Про виконавче провадження»; вжити всі заходи щодо стягнення перевірки майнового стану боржника; здійснити контроль за виконанням цієї постанови та письмово доповісти про заходи, вжиті по її виконанню, в строк до 20.03.2025 року.

Так, в цій справі предметом оскарження є саме Постанова про результати перевірки законності виконавчого провадження від 05.03.2025 винесена начальником Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Шабали І.А.

Відповідно до абз. 2, 4 ч. 3ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Керівник вищого органу державної виконавчої служби у разі виявлення порушень вимог закону визначає їх своєю постановою та надає доручення начальнику відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, щодо проведення дій, передбачених абзацами другим і третім цієї частини.

На виконання положень Закону України «Про виконавче провадження`Наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 затверджено Інструкцію з організації примусового виконання рішень.

Розділом XII «Порядок проведення перевірок законності виконавчого провадження» зазначеної Інструкції регулюється питання щодо контролю за вчиненням державним виконавцем виконавчих дій з боку начальника відповідної виконавчої служби законодавцем регламентовано і

Згідно з вимогами п. 1 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень начальник відділу державної виконавчої служби має право перевірити законність виконавчого провадження, що перебуває (перебувало) на виконанні у цьому відділі.

Відповідно до п. 2 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень посадові особи, зазначені у пункті 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження за дорученням керівника вищого органу державної виконавчої служби та з власної ініціативи.

Посадові особи, зазначені в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому, пункту 1 цього розділу, можуть проводити перевірку законності виконавчого провадження також за скаргою стягувача та інших учасників виконавчого провадження (крім боржника), а посадові особи, зазначені в абзацах другому, четвертому та шостому пункту 1 цього розділу, - за скаргою на дії та бездіяльність начальника органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Доручення керівника вищого органу державної виконавчої служби про проведення перевірки законності виконавчого провадження надається в письмовій формі.

За приписами абз. 9 п. 7 розділу ХІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, якщо посадовою особою, зазначеною в абзацах третьому, п`ятому, сьомому та восьмому пункту 1 цього розділу, прийнято рішення про скасування постанови або іншого процесуального документа (або їх частини), винесених у виконавчому провадженні в резолютивній частині постанови про результати перевірки законності виконавчого провадження, зазначається постанова або документ, який скасовується (частина, яка скасовується).

З аналізу зазначених норм чинного законодавства можна дійти висновку, що начальник відповідного відділу державної виконавчої служби, здійснюючи контроль за прийнятим відповідним державним виконавцем рішенням у межах конкретного виконавчого провадження, виключно у разі, якщо воно суперечать вимогам закону, має право за результатами перевірки скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частини), про що зазначає у резолютивній частині відповідної постанови.

Начальник органу виконавчої служби має контролювати законність, повноту і своєчасність дій державних виконавців. ВС визнав протиправною бездіяльність за нездійснення такого контролю (ВС КАС, справа №802/921/18-а від 08.09.2022 р.).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог п. 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом судовому у зв`язку з чим, начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не наділений повноваженнями скасовувати розрахунки заборгованості по аліментам, а тому постанова підлягає скасуванню.

Колегія суддів звертає увагу, що у частині третій статті 195 СК України дійсно зазначено, що розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Законодавець визначив обов`язок виконавця обчислювати розмір заборгованості за аліментами і водночас імперативно закріпив, що у разі незгоди заінтересованої особи з визначеним (обчисленим) державним виконавцем розміром заборгованості за аліментами спір вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (постанова Верховного Суду від 07.10.2022 року у справі №401/4103/14-ц).

Однак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявності саме незгоди ОСОБА_2 з розрахунком заборгованості та існування спору щодо розрахунку.

Матеріали справи містять тільки заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_5 від 29.01.2025 року про надання розрахунку заборгованості з аліментів за виконавчим листом №2-2672 виданого 18.09.2007 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, обґрунтована, зокрема тим, що ОСОБА_2 здійснив добровільний перерахунок коштів, що підтверджується доданими до цієї заяви платіжними інструкціями. Зазначена заява не містить незгоди чи заперечень щодо існуючого розрахунку заборгованості, у зв`язку з чим відсутній спір про визначений (обчислений) державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що в даному випадку начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) діяв в межах своїх повноважень та відповідно до Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зайшли своє підтвердження під час розгляду колегією суддів матеріалів справи.

Враховуючи встановлені вище обставини справи, невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шабала Ігор Анатолійович про скасування постанови від 05.03.2025 «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» в межах виконавчого провадження № 4972956.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжя Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Куприни Христини Віталіївни задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 03 червня 2025 року скасувати, ухвалити постанову наступного змісту.

В задоволенні скарги ОСОБА_1 , боржник: ОСОБА_2 , особа, дії якої оскаржуються начальник Лівобережного відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Шабала Ігор Анатолійович про скасування постанови від 05.03.2025 «Про результати перевірки законності виконавчого провадження» в межах виконавчого провадження № 4972956 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 вересня 2025 року.

Головуючий

Судді: