ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

23 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 638/13267/24

провадження № 22-ц/818/3108/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Шнайдер Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення дій, що порушують житлові права та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення особи, яка незаконно проживає у квартирі на підставі нікчемного договору оренди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 березня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Теслікової І.І., -

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення дій, що порушують житлові права та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення особи, яка незаконно проживає у квартирі на підставі нікчемного договору оренди.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 березня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення дій, що порушують житлові права та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення особи, яка незаконно проживає у квартирі на підставі нікчемного договору оренди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 припинити і не вчиняти в подальшому дії, які порушують його право проживати в квартирі та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказану позовну вимогу. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що порушення відповідачкою житлових прав позивача є триваючими і такими, які до теперішнього часу створюють перешкоди у здійсненні позивачем житлових і майнових прав, гарантованих Конституцією і Законами України. Саме для захисту житлових і майнових прав, які відповідачкою з жовтня 2021 року і до теперішнього часу не визнаються, він після ухвалення Харківським апеляційним судом постанови від 14 березня 2024 року у справі № 638/17157/21 про вселення звернувся до суду з новими вимогами і обрав такий спосіб захисту, який забезпечить припинення і не вчинення в подальшому дій, які порушують його житлові права на проживання у житловому приміщенні та майнові права щодо вільного користування належним позивачу майном, яке зберігається в квартирі. 13 жовтня 2021 року ОСОБА_2 без судового рішення була вчинена спроба здійснити протиправне його виселення з квартири АДРЕСА_1 , яке не було доведено до кінця через обставини, які не залежали від її волі. За даним фактом на виконання ухвали слідчого судді Дзержинського районного суду міста Харкова від 19 листопада 2021 року Харківським районним управлінням поліції №3 ГУНП в Харківській області в ЄРДР внесені відомості про реєстрацію 06 грудня 2021 року кримінального провадження № 0002229 про вчинення злочину, передбаченого частиною 1 статті 194 Кримінального кодексу України. Вищевикладене доводить довготривалість протиправних дій ОСОБА_2 і те, що вона триваючий, і до теперішнього часу між колишнім подружжям житловий спір намагається вирішувати не на підставі закону, як це передбачено статтею 191 ЖК України, а вчиненням протиправних дій, які мають ознаки кримінальних правопорушень. Вказує, що постановою Харківського апеляційного суду від 14 березня 2024 року у справі № 638/17157/21 право позивача на безпечне проживання в квартирі та користування належним позивачу майном повністю не захищено, оскільки апеляційним судом усунуті перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення позивача і відповідачку ОСОБА_2 зобов`язано надати позивачу екземпляр ключів від квартири. Інші зобов`язання на ОСОБА_2 судом не покладалися. Тому за таких умов він звернувся до суду з новими позовними вимогами, задоволення яких забезпечить повне відновлення і захист його житлових прав, убезпечить від втручання в його особисте життя, захистить право на спокійне проживання в квартирі і право користування своїм особистим майном.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду оспорюється лише в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання ОСОБА_2 припинити і не вчиняти в подальшому дії, які порушують його право проживати в квартирі. В іншій частині рішення суду, судом апеляційної інстанції не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно акту прийому-передачі від 09 липня 2024 року ОСОБА_3 виселився зі спірної квартири, чим усунув перешкоди у користуванні нею позивачем, ще до звернення позивача з даною позовною заявою (22 липня 2024 року), та виконавче провадження щодо усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 в спірну квартиру виконано, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог про зобов`язання ОСОБА_2 припинити дії які порушують право ОСОБА_1 проживати в квартирі АДРЕСА_1 та усунення перешкод у користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 . Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини. Враховуючи вищевикладене, вимога про зобов`язання ОСОБА_2 не вчиняти в подальшому дії, які порушують права ОСОБА_1 проживати у спірній квартирі не може бути задоволена, оскільки захисту підлягає тільки порушене право.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 10.08.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, якій розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 24.05.2019 року по справі №638/13593/18.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 26 травня 2014 року по 29 вересня 2016 року ОСОБА_1 був власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 26.05.2014 року.

29 вересня 2016 року ОСОБА_1 подарував спірну квартиру АДРЕСА_1 , малолітньому сину ОСОБА_4 .

В спірній квартирі ОСОБА_1 зареєстрований з 01.07.2014 року по теперішній час, дана квартира є його єдиним житлом.

Власником квартири АДРЕСА_1 є малолітній ОСОБА_4 син ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які разом зареєстровані у спірній квартирі, та мають рівні права на користування нею.

Постановою Харківського апеляційного суду від 14 березня 2024 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 вересня 2023 року скасовано. Ухвалено нову постанову. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Служба у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (квартирою) та вселення задоволено. Усунено перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 . Зобов`язано ОСОБА_2 надати ОСОБА_1 екземпляр ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Відповідно до копії договору оренди квартири №2 від 03 травня 2023 року ОСОБА_2 передала в оренду квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 .

Згідно копії додаткової угоди №2 до договору оренди квартири №2 від 03 травня 2023 року, від 09 липня 2024 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійшли згоди достроково припинити дію договору з 09 липня 2024 року.

Згідно копії акту прийому-передачі нерухомого майна від 09 липня 2024 року ОСОБА_3 повернув ОСОБА_2 з тимчасового платного користування квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Березньова А.С. від 01 серпня 2024 року виконавче провадження № 74777332 щодо виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду м.Харкова № 638/17157/21 від 11 квітня 2024 року про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) в квартиру АДРЕСА_1 , закінчено. Згідно акту державного виконавця рішення суду виконано.

В обґрунтування вимог позовної заяви ОСОБА_1 посилався на те, що згідно свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 та актового запису № 1153 від 10 серпня 2013 року про державну реєстрацію шлюбу він перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у подружжя народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі заочного рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 травня 2019 року по справі № 638/13593/18 шлюб між подружжям був розірваний. Квартира АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 01) на праві власності належала його матері ОСОБА_6 згідно договору купівлі-продажу від 11 лютого 2012 року, реєстраційний № 377, витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно № 33154825. 26 травня 2014 року згідно договору дарування, укладеного між ОСОБА_6 і ОСОБА_1 (рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №13328329, витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 22164399) вказана квартира перейшла у його власність, в якій останній спочатку проживав одноосібно, а потім зі своєю родиною (дружиною і двома малолітніми дітьми). 3 01 липня 2014 року і до теперішнього часу 2024 року він зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , яка є його єдиним житлом. 29 вересня 2016 року за договором дарування, реєстраційний № 1037, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Зверєвим А.М. квартира АДРЕСА_1 ним була подарована своєму сину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На час звернення до суду одноосібним власником квартири є його старший син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 13 і 26 жовтня 2021 року відбулися події, які стали підставою не тільки для його звернення у 2021 році до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовною заявою про вселення (справа № 638/17157/21), але й для звернення із заявами до правоохоронних органів про вчинення відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 162 КК України та частиною 4 статті 190 КК України, відомості про які в ЄРДР внесені слідчими територіальних підрозділів органів ДБР та Національної поліції. Після того, як ОСОБА_2 26 жовтня 2021 року протиправно заволоділа квартирою АДРЕСА_1 , поміняла замки у вхідних дверях і незаконно (шляхом укладення нікчемних договорів) вселила орендарів, він не має можливості проживати у квартирі, вільно користуватися житлом і своїм особистим майном, яке зберігається у квартирі. Матір`ю малолітнього власника квартири ОСОБА_2 , починаючи з 26 жовтня 2021 року і до теперішнього часу 2024 року, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, без дозволу органу опіки та піклування, який оформлюється рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради (стаття 177 Сімейного кодексу України), з третіми особами одноосібно укладалися нікчемні (статті 215, 224 ЦК України) договори оренди квартири АДРЕСА_1 , що унеможливлює його проживання у цій квартирі. У теперішній час у захопленій квартирі незаконно проживає найнятий першим відповідачем громадянин ОСОБА_3 , який виконує роль охоронця квартири і фізично, із загрозою застосування фізичного насильства, перешкоджає йому проживати у квартирі і користуватися особистим майном. Постановою Харківського апеляційного суду від 14 березня 2024 року у справі № 638/17157/21 ухвалено рішення, яким його позов до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (квартирою) та вселення задоволено. Вказаною постановою судом апеляційної інстанції усунуті перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 в квартиру АДРЕСА_1 . Цією ж постановою ОСОБА_2 зобов`язано надати ОСОБА_1 екземпляр ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_1 . 17 квітня 2024 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стадник С.О. відкрито виконавче провадження № 74777332 з примусового виконання виконавчого листа Дзержинського районного суду міста Харкова від 11 квітня 2024 року у справі № 638/17157/21 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням (квартирою) та вселення, яке станом на 22 липня 2024 року не закінчено. З 26 жовтня 2021 року і до теперішнього часу 2024 року так звані «орендарі», а насправді найняті першим відповідачем ОСОБА_2 представники кримінального світу (другий відповідач ОСОБА_3 ) проти його волі заволоділи житловим приміщенням і фізично перешкоджають мені проживати у квартирі, яка є моїм єдиним житлом. Конкретні особи, про яких він давав свідчення під час його відвідування Офісу Генерального прокурора, протиправно заволоділи і проти його волі тривалий час володіють не тільки житловим приміщенням, але й усім дороговартісним майном, яке знаходиться у квартирі, яке не є спільною сумісною власністю колишнього подружжя і належить на праві власності тільки його, оскільки було придбано у 2012 році до шлюбу з ОСОБА_2 , зареєстрованого 10 серпня 2013 року. В якості способу перешкоджання йому проживати у квартирі АДРЕСА_1 відповідачами обрано такий спосіб, як укладення нікчемних договорів оренди квартири, в яких ОСОБА_2 одноосібно виступає орендодавцем. Викладені обставини є підставою для захисту і відновлення в судовому порядку його житлових прав, та він змушений звернутися до суду з позовними вимогами про припинення дій, що порушують житлові права Позивача та усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення особи, яка незаконно (самоправно) проживає у квартирі на підставі нікчемного договору оренди. Виходячи з вищевикладеного просив: зобов`язати ОСОБА_2 припинити і не вчиняти в подальшому дії, які порушують його право проживати у квартирі АДРЕСА_1 ; усунути перешкоди у користуванні ним квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 .

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За змістом статей 4, 265 ЦПК України позов може бути задоволений лише у випадку встановлення факту порушення, не визнання або оспорення відповідачем (відповідачами) прав, свобод чи інтересів позивача. Якщо такого факту не встановлено, позов не підлягає задоволенню.

Згідно з пунктом 3 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (стаття 2 ЦПК України).

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України.

У постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-951цс16 Верховний Суд України зазначив, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Вимога про зобов`язання ОСОБА_2 припинити і не вчиняти в подальшому дії, які порушують права ОСОБА_1 проживати у зазначеній квартирі не є встановленим фактом порушення прав позивача на час звернення до суду із позовом у відповідності до вимог чинного законодавства. А містять фактично вимоги на майбутнє.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначається, чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду.

За змістом наведених норм процесуального права суд може задовольнити позов лише тієї особи, яка має право пред`явлення вимоги до відповідачів. У разі відсутності у позивача такого права, його вимоги не підлягають задоволенню.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 2-216/2011 (провадження № 61-5909св18).

Виходячи з вищевикладеного судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для зобов`язання ОСОБА_2 не вчиняти в подальшому дії, які порушують права ОСОБА_1 проживати у спірній квартирі, оскільки захисту підлягає тільки фактично порушене право, а не право на майбутнє.

Висновок суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 26 березня 2025 року в оскаржуваній частині- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 24.09.2025 року.