Справа № 165/564/25 Головуючий у 1 інстанції: Гайворонський О. В.
Провадження № 22-ц/802/840/25 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину, за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що у них з відповідачем ОСОБА_2 від шлюбу, який розірвано на підставі рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 06 серпня 2010 року, народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 18 січня 2024 року було змінено спосіб стягуваних аліментів за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2010 року у справі № 2-1273/10 з ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з твердої грошової суми 350 грн щомісячно на 1/5 частку заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначала, що їх з відповідачем син перебуває на обліку в лікаря ортопеда-травматолога з діагнозом «Двобічна плоско вальгусна деформація обох стоп. S-подібний сколіоз І-ІІ ст. з вираженим лордозом» та хворіє на ряд хронічних хвороб, що зумовлює необхідність постійного лікування і особливого харчування, у зв`язку з чим вона була змушена придбати спеціальні ортопедичні устілки та інші необхідні для лікування медикаменти на загальну суму 6048 грн.

Крім того вказувала, що вона також понесла додаткові витрати на оплату навчальних матеріалів для сина на суму 6400 грн та його навчання в онлайн-школі «ГРАНД» в розмірі 32725 грн, на придбання ноутбука вартістю 38999 грн і комп`ютерного крісла вартістю 7500 грн.

Ураховуючи наведене, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 половину суми понесених нею додаткових витрат на дитину в розмірі 45836 грн та судові витрати за надану їй правничу допомогу адвокатом у розмірі 10000 грн.

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3024 грн додаткових витрат на дитину - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3076 грн витрат, понесених відповідачем за надання професійної правничої допомоги.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін та стягнути з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 5000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 у відповіді на відзив просив відмовити в його задоволенні.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Задовольняючи позов частково та стягуючи додаткові витрати на дитину в сумі 3024 грн з відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що саме витрати, викликані особливими обставинами хворобою дитини, які понесла позивач, підлягають стягненню з відповідача на користь останньої, на відміну від інших витрат, які вона просить стягнути на свою користь, оскільки такі не підтверджені наявністю особливих здібностей у дитини і є необхідними для розвитку таких здібностей.

Такий висновок суду є правильним.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 06 серпня 2010 року було розірвано.

За час шлюбу у сторін спору ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововолинського міського управління юстиції Волинської області.

Відповідно до рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 стягувались аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 350 грн щомісячно, починаючи з 09 вересня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Нововолинського міського суду від 18 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 01 квітня 2024 року, було змінено спосіб стягуваних аліментів за вищевказаним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 08 листопада 2010 року та вирішено стягувати аліменти в розмірі 1/5 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 вказувала, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини на загальну суму 91672 грн, а саме: витрати викликані хворобою сина; на оплату навчальних матеріалів для нього та навчання його в онлайн-школі «ГРАНД», на придбання ноутбука та комп`ютерного крісла.

З наявних в матеріалах справи письмових доказів встановлено, що неповнолітній син сторін спору ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в лікаря ортопеда-травматолога з діагнозом «Двобічна плоско вальгусна деформація обох стоп. S-подібний сколіоз І-ІІ ст. з вираженим лордозом», періодично проходить медичні обстеження та лікування, у зв`язку з чим позивач понесла витрати, які пов`язані з хворобою дитини, на загальну суму 6048 грн, а саме: оплата консультації у лікаря травматолога/ортопеда в розмірі 400 грн, придбання медикаментів на суму 621 грн 30 коп. та спеціальних ортопедичних устілок на суму 1750 грн та 3277 грн.

На підтвердження обставин щодо понесення інших витрат позивачем ОСОБА_1 було надано суду наступні докази: копію договору № 755 від 01 вересня 2023 року про придбання комплекту навчальних матеріалів для навчання за програмою науково-педагогічного проєкту «Інтелект України», квитанції про оплату навчання сина ОСОБА_4 за цією програмою на загальну суму 6400 грн; копії квитанцій про оплату ІТ- навчання в онлайн-школі «ГРАНД» на загальну суму 16362 грн 50 коп.; видаткову накладну № 2354 від 25 березня 2024 року про придбання ноутбука вартістю 38999 грн; фіскальний чек № 0356 від 24 червня 2024 року на суму 7500 грн про придбання крісла геймерського.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У своїй постанові від 13 вересня 2017 року Верховний Суд при розгляді справи № 6-1489цс17 прийшов до правового висновку, що при вирішенні питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси і обставини, що мають істотне значення. У випадках, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Аналіз вищевказаних положень законодавства та практики Верховного Суду дає підстави для висновку, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові витрати. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дані положення стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких встановлено ст. 185 СК України. До таких особливих обставин законодавство відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку із розвитком у неї певних здібностей, або ж через хворобу, яка потребує постійного систематичного лікування, а відтак й залучення додаткових коштів.

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, яка в повній мірі кореспондується із приписами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд першої інстанції вважав, що обґрунтованими є витрати позивача ОСОБА_1 , які понесені нею, у зв`язку з хворобою сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на загальну суму 6048 грн, а тому половина з них в розмірі 3024 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Щодо витрат, понесених позивачем на оплату навчання в онлайн-школі «ГРАНД», придбання комплекту навчальних матеріалів, ноутбука та геймерського крісла, то суд першої інстанції дійшов висновку, що ці витрати не є додатковими витратами в розумінні вимог ст. 185 СК України, оскільки не були викликані особливими обставинами чи розвитком у дитини особливих здібностей або досягнень.

Отже, на думку колегії суддів, висновок суду про задоволення частково позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину законним, обґрунтованим та ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не впливають на законність та обґрунованість рішення суду.

При поданні відзиву на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 Улибіна-Вельгус М. В. заявила клопотання про стягнення понесених її довірителем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представник відповідача подала до апеляційного суду наступні докази: копію договору про надання професійної правничої допомоги від 25 червня 2025 року; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач поніс і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи з детальним описом робіт, які включають в себе: консультацію та підготовку відзиву на апеляційну скаргу у даній справі вартістю 5000 грн; квитанцію до прибуткового касового ордера серії І № 02-06 від 25 червня 2025 року про сплату відповідачем ОСОБА_2 адвокату Улибіній-Вельгус М. В. 5000 грн на підставі вищевказаного договору про надання професійної правничої допомоги (а. с. 158, 159).

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до частини першої та другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з частиною третьою ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас зі змісту частини четвертої ст. 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята ст.137 ЦПК України).

При цьому, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з пунктами 1, 2 частини третьої ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 міститься висновок, згідно з яким, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення.

Разом із тим, при визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року в справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року в справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року в справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року в справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір є обґрунтованим.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг (п. 61 постанови Верховного Суду від 24 жовтня 2019 року в справі № 905/1795/18).

Таким чином, суд може зменшити розмір понесених витрат на правничу допомогу, якщо обсяг робіт і час, витрачений на підготовку документів, є явно неспівмірним із складністю виконаних адвокатом робіт.

Беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих адвокатом Улибіною-Вельгус М. В. відповідачу ОСОБА_2 послуг в суді апеляційної інстанції, а також враховуючи критерій розумності розміру витрат, керуючись принципами справедливості та верховенства права, колегія суддів дійшла висновку, що розмір судових витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 5000 грн у даному випадку є завищеним порівняно зі співмірністю і складністю справи та часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_6 про стягнення понесених її довірителем витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 понесені ним судові витрати за надання правничої допомоги в розмірі 1500 грн.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 травня 2025 року в даній справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді