Справа №490/9834/23
Провадження № 22-ц/812/1411/25
Доповідач в апеляційній інстанції Яворська Ж.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

26 вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Царюк Л.М.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу

ОСОБА_1 , подану адвокатом Набоковою Ольгою Геннадіївною

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року, ухвалене у приміщенні цього ж суду головуючим суддею Шолох Л.М., повний текст складено того ж дня, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», про стягнення фактичних витрат внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника - адвоката Набокову О.Г., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору- Акціонерне товариство «Страхова компанія «ТАС», про стягнення фактичних витрат внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди.

Обґрунтовуючи позовні вимоги вказувала, що 09 червня 2022 року ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «FiatDoblo», державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою при виконанні маневру повороту ліворуч, не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 1103, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався в зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби зазнали механічні ушкодження, завдано матеріальні збитки.

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2022 року, у справі №490/4367/22 відповідача визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди.

Вказує, що в результаті ДТП позивачка зазнала матеріальну шкоду, у вигляді завдання шкоди здоров`ю та зовнішності, а також шкоди транспортному засобу та моральну шкоду.

Внаслідок ДТП вона отримала травми, та була госпіталізована до лікарні, з приводу яких вона лікувалася і витрачала грошові кошти у сумі 13 600 грн.

Також зазначає, що в результаті неправомірних дій відповідача, що спричинили технічне пошкодження автомобіля позивачки, останній була завдана матеріальна шкода в розмірі 37 162 грн. АТ «Страхова компанія «ТАС» було відшкодовано позивачці частину спричиненої матеріальної шкоди в розмірі 22 159 грн.

Позивачка не погоджується із зазначеною сумою оскільки відповідно до звіту № 071/07-23 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля ЗАЗ 1103 реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість матеріального збитку в результаті його пошкодження під час ДТП складає 37 162, 20 грн. Загальна сума спричиненої та не відшкодованої суми матеріальної шкоди становить 15002,23 грн.

Окрім цього, позивачці було завдано і моральної шкоди, яка виразилася в тому, що в результаті винних дій відповідача порушилися життєві плани позивачки, а саме було скасовано реєстрацію шлюбу між нею та ОСОБА_4 , яка була запланована на 09 червня 2025 року. Також різко погіршився стан здоров`я позивачки, їй було зроблено амбулаторну операцію, потім надавалася медична допомога в трьох медичних закладах міста. Гіпертрофічні рубці, які залишились на обличчі позивачки, створювали позивачці значні труднощі в спілкуванні з оточуючими, було порушено її соціальні зв`язки з друзями та членами родини.

Посилаючись на викладене, позивач просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду у розмірі 15 002, 23 грн, завдану транспортному засобу ЗАЗ 1103; матеріальну шкоду у розмірі 13 600,00 грн, матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди; моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн та судові витрати.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду,завдану транспортному засобу у розмірі 15 002, 23 грн, матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням після дорожньо-транспортної пригодиу розмірі 6 600 грн, моральну шкоду у розмірі 10 000 грн та понесені судові витрати у розмірі 5786,50 грн.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги про стягнення із відповідача на користь позивача суми матеріального збитку, завдану внаслідок ДТП в розмірі 15 002,23 грн є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Доказів того,що ОСОБА_2 на час здійснення ДТП - 09 червня 2022року, виконував службові обов`язки суду не надано,тому суд відхилив доводи відповідача проте, що він є неналежним відповідачем. Матеріали справи не містять доказів того, що шкода завдана не з вини відповідача.

Також, вважав підставними вимоги про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 6 600,00 грн., оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджується отримання позивачем 09 червня 2022 року під час ДТП, у вчиненні якого визнано винним відповідача ОСОБА_2 тілесних ушкодження у вигляді (діагноз): перелом кісток носу зі зміщенням кісткових уламків; садно лобної ділянки; забій рани носа, губи та щоки.

Відповідно до довідки Медичного центру «Династія» від 16 травня 2023 року, вбачається, що в ході проведення лікування пацієнту ОСОБА_1 було проведено лікувально-естетичні процедури: плазмотерапія (на загальну суму - 1 200 грн), ін`єкції дексаметазону (на загальну суму - 1 900 грн), процедуру за технологією ЕLOS (на загальну суму - 500 грн), лазерне лікування рубців (на загальну суму - 3000 грн), що становить разом 6 600 грн., які були нею сплачені.

В частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7 000 грн, як запланованого проведення фракційного лазерного лікування у жовтні 2023 року, суд першої інстанції відмовив, з огляду на те, що доказів понесення зазначеної суми витрат суду не надано.

Також, позивачка за отриманих травм обличчя зазнала труднощів в спілкуванні з оточуючими, було порушено її соціальні зв`язки з друзями, навіть членами родини оскільки позивачка соромилась свого зовнішнього вигляду та перші місяці не виходила на вулицю оскільки вважала, що всі оточуючі дивляться лише на її понівечене обличчя. Крім цього під загрозою опинилося й особисте життя позивачки оскільки вона вважала, що з такими недоліками на обличчі не вийде заміж та не зможе більше влаштувати своє особисте життя., суд вважав достатнім стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Набокову О.Г., посилаючись на ті ж самі обставини, які зазначала у позовній заяві, вказує, що судом невірно застосовано норми матеріального права, а тому просить про його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Так, судом було задоволено позовні вимоги, частково, однак в частині стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 7 000 грн, як запланованого проведення фракційного лазерного лікування у жовтні 2023 року відмовлено, з огляду на те, що доказів понесення зазначеної суми витрат суду не надано. Проте, під час судового розгляду справи судом не встановлено, чи була проведена вказана процедура позивачці. Позивачка не виконала цю процедуру, за відсутності коштів, хоча вона й досі їй потрібна, через понівечене внаслідок аварії обличчя. Тобто витрати позивачки на фракційне лазерне лікування є витратою, яку вона планує понести, а також це процедура, яка рекомендована їй лікарем.

Також позивачем було сплачено 4500 грн. за звіт № 071/07-23 про оцінку вартості (розміру) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно було зменшено й розмір моральної шкоди завданої позивачці. В судовому засіданні було встановлено, що в день дорожньо транспортної пригоди вона їхала зі своїм, на той час майбутнім чоловіком, укладати шлюб. Була в білій сукні, та цей день мав стати найважливішим в її житті, втім через протиправні дії відповідача, цей день перетворився на суцільне жахіття, результатом якого серед іншого стало понівечене обличчя.

Відповідач та третя особа правом на подачу відзиву не скористалися.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частковому задоволенню.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 ОСОБА_1 є власником транспортного засобу ЗАЗ 1103, державний номерний знак НОМЕР_2 ( а.с.37).

09 червня 2022 року ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом FiatDoblo, державний номерний знак НОМЕР_1 , був неуважний, не слідкував за дорожньою обстановкою при виконанні маневру повороту ліворуч не надав перевагу в русі та допустив зіткнення з транспортним засобом ЗАЗ 1103, державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_4 , який рухався у зустрічному напрямку.

Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач ОСОБА_1 , яка була пасажиром транспортного засобу ЗАЗ 1103, державний номерний знак НОМЕР_2 , отримала легкі тілесні ушкодження ( а.с.22).

Згідно з довідкою КНП «Миколаївський обласний центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф» від 23.08.2022 р. №685, ОСОБА_1 на місці ДТП було поставлено попередній діагноз: ЗЧМТ? Стороннєтіло в оці, різані рани обличчя. Хвора скаржилася на запаморочення, нудоту, біль в очах. Хвору було доставлено до КНП «Обласна офтальмологічна лікарні`де їй було надано спеціалізовану медичну допомогу, потім до лікарні швидкої медичної допомоги м. Миколаєва, та до КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» ( а.с.24, 25-27,34,36).

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва №490/4367/22 від 27жовтня 2022 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення ( а.с.21).

За погодженням з ОСОБА_1 АТ «СТ «ТАС» (приватне) виплатила страхова відшкодування у розмірі 22159 грн.97 коп.( а.с.38).

За звітом №071/07-23 про оцінку вартості ( розміру) майнової шкоди, завданої власникові автомобіля, складений 01 серпня 2023 року, відповідно до якого оцінювачем визначено розмір збитку, заподіяний транспортному засобу позивача в результаті ДТП - 37162 грн. 20 коп.( а.с.

Відповідно до довідки КНП «Обласна офтальмологічна лікарня» Миколаївської обласної ради від 28 серпня 2023 р. №01-11-363, 09 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до медичного закладу. Їй було проведено амбулаторну операцію і призначено амбулаторне лікування( а.с.29).

Із відповіді КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» вбачається, що при зверненні 09 червня 2023 року позивача до вказаної медичної установи встановлено клінічний діагноз: перелом кісток носа зі зміщенням кісткових уламків, садно лобної ділянки, забій рани носа, губи та щоки ( а.с.31-32,36).

Відповідно до довідки Медичного центру «Династія» від 16.05.2023 року ОСОБА_1 прибула на лікування після консультації лікаря-хірурга КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» МОР від 10.11.2022 року з діагнозом: після травматичні гіпертрофічні рубці верхньої губи (довжиною 1,5 см, 1,5 см, 0,8 см); гіпертрофічні рубці передньої щьочної ділянки С - образної форми до 2,2см та 1,5 см.; гіпертрофічні рубці лоба довжиною ділянки 1,8 см, 1,5 см,та 1,5 см.

В ході проведення лікування пацієнту було проведено наступні лікувально-естетичні процедури: плазмотерапія (на загальну суму - 1 200,00 грн), ін`єкції дексаметазону (на загальну суму - 1 900,00 грн), процедуру за технологією ЕLOS (на загальну суму - 500,00 грн), лазерне лікування рубців (на загальну суму 3000,00 грн), що становить разом 6 600,00 грн.

Для усунення наслідків осколкового поранення на жовтень 2023 року, заплановано проведення фракційного лазерного лікування загальною вартістю 7000 грн.( а.с.89).

Щодо вимог про стягнення матеріальної шкоди слід зазначити наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до частини 1, 2 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до презумпції вини особи, яка завдала шкоди (стаття 1166 ЦК України),не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини. Позивач доводить наявність шкоди, її розмір, наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача та спричиненою шкодою. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Зазначений висновок у такій категорії справ підтримано у постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 711/7670/16-ц, провадження № 61-23957св18, від 02 грудня 2020 року у справі № 754/16146/17, провадження № 61-6012св20.

Встановлюючи розмір завданої позивачеві майнової шкоди, суд першої інстанції брав за основу звіт №071/03-23 про оцінку вартості ( розміру) майнової шкоди, завданої власникові автомобіля, складений 01 серпня 2023 року, відповідно до якого оцінювачем визначено розмір збитку, заподіяний транспортному засобу позивача в результаті ДТП 37162 грн.20 коп. та з врахуванням суми страхового відшкодування 22159 грн. стягнув з відповідача 15003 грн. 23 коп. Розмір шкоди заявлений позивачем до стягнення, відповідачем не спростовано. З рішенням суду відповідач погодився та не оскаржив його в апеляційному порядку.

Вартість послуг за договором відповідно до акту №071/07-23 від 01 серпня 2023 року становить 4550 грн. (а.с.85).

Проте суд першої інстанції, вирішуючи спір не звернув уваги на те, що витрати на складання звіту з оцінки транспортного засобу у розмірі 4550 грн також відносяться до матеріальних збитків, завданих ДТП, оскільки це додаткові витрати, які позивач вимушена була понести для вирішення ініційованого нею позову та для відновлення своїх прав.

І хоча адвокат помилково вважала вартість послуг, оплачених позивачем за складання звіту судовими витрати, це не позбавляло суд першої інстанції, зважаючи на принципи «суд знає закон» вирішити цей спір відповідно до вимог цивільного законодавства, стягнувши з відповідача на користь позивача, сплачені нею кошти за складання звіту в межах заявлених вимог - 4500 грн.

Не погоджується колегія суддів і з висновком суду першої інстанції і щодо відмови у стягненні з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 7000 грн., бо позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів понесення ним цих витрат.

Так, відповідно до довідки Медичного центру «Династія» від 16.05.2023 року ОСОБА_1 для усунення наслідків осколкового поранення на жовтень 2023 року, було заплановано проведення фракційного лазерного лікування загальною вартістю 7000 грн.( а.с.89).

Отже, наведене дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 доведені витрати в сумі 7000 грн., які мусить вона зробити для відновлення стану свого здоров`я, яке було ушкоджене внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини ОСОБА_2 .

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у повній мірі не відповідають фактичним обставинам справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни рішення суду в цій частині, стягнувши з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу у розмірі 15 002, 23 грн, понесені позивачем витрат по сплаті за складання звіту про оцінку вартості у розмірі 4500 грн, матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 13660 грн (6 600 грн +7000 грн), виклавши резолютивної частини у новій редакції.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сім`ї чи близьких родичів; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 (зі змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Прецедентною практикою Європейського суду з прав людини і на законодавчому рівні в України, у тому числі частиною другою статті 1166 ЦК України, згідно з якою особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини, закріплено дію презумпції моральної шкоди. Тобто, моральна шкода вважається завданою позивачу, якщо відповідачем не доведено належними доказами відсутність його вини у завданні такої шкоди. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року по справі № 761/24143/19.

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, а тому принцип еквівалентного відшкодування, що властивий цивільному праву, при відшкодуванні моральної шкоди неможливий, оскільки вона не має вартісного еквівалента.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн посилаючись на те, що 09.06.2022 року позивачка мала вступити в шлюб зі своїм на той час нареченим, однак по дорозі до відділу РАЦС потрапили у ДТП за вини відповідача.

Як зазначено у позові моральна шкода виражається у тому, що позивачка за отриманих травм обличчя зазнала труднощів в спілкуванні з оточуючими, було порушено її соціальні зв`язки з друзями, навіть членами родини оскільки позивачка соромилась свого зовнішнього вигляду та перші місяці не виходила на вулицю оскільки вважала, що всі оточуючі дивляться лише на її понівечене обличчя. Крім цього під загрозою опинилося й особисте життя позивачки оскільки вона вважала, що з такими недоліками на обличчі не вийде заміж та не зможе більше влаштувати своє особисте життя.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції урахував глибину фізичних та душевних страждань позивачки внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, ступінь вини відповідача, та із застосуванням принципів розумності і справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на відшкодування моральної шкоди 10 000,00 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, встановивши наявність моральної шкоди, яку заподіяно позивачці, у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою, а також наявність вини відповідача, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог частина 2 статті 141 ЦПК України.

Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню частково, то розмір сплаченого судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам у загальній сумі 522 грн. 19 коп., з огляду на таке: - розмір заявлених вимог 93102 грн.23 коп. (100 %), - розмір вимог, що підлягають задоволенню 43102 грн.23 коп. (46.29 %), - розмір судового збору, що підлягав сплаті при зверненні до суду з цим позовом, та сплачені позивачем 1073 грн.60 коп.

Відповідно до пункту « в» абзацу 4 частини 1 статті 382 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 783 грн. 68 коп. за подачу апеляційної скарги.

За правилами статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина 1).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч.2 ст.137 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (ч.3 ст.137 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3)обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст.137 ЦПК України).

У разі недотримання цих вимог суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.ч.5,6 ст.137 ЦПК України).

Із наданих та досліджених доказів на підтвердження витрат, понесених позивачем на оплату професійної правничої допомоги у судах першої та апеляційної інстанцій, колегією суддів апеляційного суду встановлено, що звертаючись до суду першої інстанції представник позивача адвокат Набокова О.Г. просила суд стягнути із відповідача на користь позивача витрати на професійну допомогу у розмірі 15000 грн.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу у суді першої інстанції сторона апелянта надала: ордер на ім`я ОСОБА_5 серія ВЕ № 1070572 ( а.с.126); копію договору №10 про надання правової допомоги від 19 серпня 2022 року ( а.с.127-130); прибутковий касовий ордер №10 від 19 серпня 2022 року на суму 15000 грн.( а.с.131); специфікацію надання правової допомоги за договором №10 від 19 серпня 2022 року - правова консультація, вивчення матеріалів наданих клієнтом - 1500 грн, напилення адвокатського запиту - 4 000 грн, організація та присутність під час складання звіту вартості завданих збитків - 2000 грн, участь у судових засіданнях -2 200 грн., складання заяви про отримання судового рішення - 4000 грн., складання та направлення позовної заяви до суду - 4900 грн ( а.с.132).

У суді першої інстанції сторона відповідача заперечувала проти стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу у розмірі 15000 грн, зазначаючи про неспівмірність заявленого розмір із складністю справи.

Проаналізувавши надані стороною позивача докази про понесені витрати за надану професійну правничу допомогу в суді першої інстанції, враховуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат розміру задоволених позовних вимог (вимоги позовної заяви задоволено на 46.29 %), колегія суддів вважає, що існують правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 7 296 грн. витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Набоковою Ольгою Геннадіївною задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 червня 2025 року в частині задоволення вимог про відшкодування шкоди, завданої транспортному засобу, шкоди, пов`язаної з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди, розподілу судових витрат, змінити, виклавши резолютивну частину щодо цих вимог в наступній редакції:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу у розмірі 15 002 грн 23 коп., витрати понесені за складання звіту №071/07-23 у розмірі 4 500 грн, витрати пов`язані з лікуванням після дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 13 600 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 522 грн 19 коп. та витрат на надання правової допомоги у розмірі 7 296 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 783 грн 68 коп.

Постанова набирає законної сили з дня ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Ж.М. Яворська

Судді Т.М. Базовкіна

Л.М. Царюк

Повний текст постанови складено 29 вересня 2025 року