ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 вересня 2025 року

м. Харків

справа № 615/1064/24

провадження № 22-ц/818/2516/25;

провадження № 22-ц/818/2714/25

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Смелянець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 адвоката Репетун Катерини Володимирівни на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року та представника ОСОБА_3 адвоката Лиски Павла Олександровича на додаткове рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року, під головуванням судді Скляренка М.О., -

в с т а н о в и в :

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна.

У червні 2024 року ОСОБА_2 подала до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у порядку поділу спільного майна подружжя 147738,50 гривень, як грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного «HYUNDAI TUCSON» 2006 року випуску, VIN: НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 . Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір, сплачений позивачкою за зустрічним позовом, у розмірі 1477,38 гривень. Скасовано заходи забезпечення позову вжиті Валківським районним судом Харківської області згідно ухвали, постановленої 16 травня 2024 року, у виді накладання арешту на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер майна: 30957982), шляхом заборони його відчуження.

Додатковим рішенням Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року заяву представника відповідача за первісним позовом адвоката Лиски П.О., діючого від імені та в інтересах ОСОБА_2 про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Ухвалено додаткове рішення. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (гонорару) в сумі 25000 гривень.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Репетун Катерина Володимирівна на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна задовольнити у повному обсязі.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що в обґрунтування заявлених позовних позивачем було вказано, що з 07 вересня 2011 року ОСОБА_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що є підтвердженням обставин спільного проживання позивача з відповідачем без реєстрації шлюбу та придбання спірного будинку сторонами в інтересах сім`ї для спільного проживання в ньому. З огляду на вищевказані обставини представник позивача просила встановити факт проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року і до моменту державної реєстрації шлюбу (28 вересня 2013 року), визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також, в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнати право власності за ОСОБА_1 та відповідачкою по 1/2 частині за кожним на спірний житловий будинок. Також вважав, що суд першої інстанції жодним чином не обґрунтував своє рішення, не навів мотивів визнання доказів, наданих ОСОБА_1 у позовній заяві, неналежними і недопустимими, і не вказав правової підстави (норми права) прийнятого рішення. Вважає, що судом першої інстанції в порушення вимог ЦПК України та актуальної судової практики Верховного Суду не було враховано у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному вище визначенню, і було незаконно визнано надані суду докази неналежними і допустимими та незаконно і необґрунтовано ухвалено рішення про відмову у встановленні факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період, коли було придбано спірне нерухоме майно. Тому, вважає, що є достатні підстави для скасування рішення суду у частині відмови у встановленні факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період, коли було придбано спірне нерухоме майно. Крім того, вказує, що з матеріалів справи, ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, укладеного між його сторонами 11 травня 2011 року за №1365/0611п виконала повністю, що підтверджується відповідним актом, датованим 12 грудня 2017 року про остаточний розрахунок за договором №1365/0611п від 11 травня 2011 року, тобто вже під час перебування у шлюбі з ОСОБА_1 . Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Зазначає, що фактично, суд першої інстанції навіть не досліджував і не з`ясовував усіх обставин справи щодо майна подружжя і визнання його спільною сумісною власністю, оскільки спирався на вже ухвалене рішення у частині недоведеності існування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Звертає увагу суду, що з матеріалів справи чітко вбачається, але не було враховано судом, що сторони під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу за спільні грошові кошти, з урахуванням наданого кредиту в сумі 50000 грн, придбали спірний будинок, а в подальшому, у тому числі вже під час перебування у зареєстрованому шлюбі, спільно здійснювали повернення кредиту, враховуючи відсотки. Тобто, кредит, хоча і був оформлений на відповідачку, його погашення фактично відбувалося вже під час перебування сторін у шлюбі за спільні грошові кошти подружжя і його повне погашення відбулося лише у грудні 2017 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Лиска Павла Олександрович на додаткове рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року просить його скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати, пов`язані із правничою допомогою адвоката (гонорару) в сумі 25000 гривень. Ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 80000,00 гривень та 7600,00 гривень фактичних витрат.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що в межах даної справи суд першої інстанції допустив безпідставне втручання в договірні правовідносини між Клієнтом та Адвокатом. Виходячи з аналізу положень статті 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту адвокат отримує винагороду у вигляді гонорару, обчислення якого, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Водночас, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Крім того, ОСОБА_1 не надав заперечень щодо зменшення розміру гонорару. Тому вважає, що рішення суду в цій частині є необґрунтованим та не відповідає вимогам чинного законодавства.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 адвокат Лиска Павла Олександрович просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Репетун Катерини Володимирівни на рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року підлягає задоволенню частково. Апеляційна скарга представника ОСОБА_3 адвоката Лиски Павла Олександровича на додаткове рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду в частині задоволених зустрічних позовних вимог не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається

Відмовляючи у задоволенні основного позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем за первісним позовом та його представником не надано належних і допустимих доказів на підтвердження його фінансової спроможності взяти участь у придбанні спірного житлового будинку, внесення ним, або залучення особистих грошових коштів на сплату кредиту та відсотків за договором про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, а також доказів на підтвердження повідомлених ОСОБА_1 обставин щодо надання його батьками фінансової допомоги, спрямованої на придбання спірного будинку. З огляду на вищевказане, а також взявши до уваги те, що позивачем за первісним позовом та його представником не доведено існування тих обставин, якими обґрунтовані вимоги за первісним позовом, зокрема щодо спільного придбання будинка за спільні кошти, наявності у сторін спільного бюджету, ведення ними спільного господарства та побуту в період придбання спірного нерухомого майна, а отже і існування між ними таких відносин, які притаманні подружжю, суд дійшов висновку про відсутність визначених законом підстав для задоволення вимог про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та його поділ, заявлених за первісним позовом. Не знайшов суд першої інстанції також і підстав для задоволення заявленої за первісним позовом вимоги про встановлення факту проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року і до моменту державної реєстрації шлюбу (28 вересня 2013 року), тобто про встановлення юридичного факту, позаяк такі підстави відсутні при вирішенні судом справи, яка виникла з приводу поділу між сторонами спірного нерухомого майна. З огляду на вищезазначені обставини, враховавши те, що позивачем за первісним позовом та його представником не надано жодного належного і допустимого доказу на підтвердження існування обставин, якими ними обґрунтовані вимоги про поділ між сторонами рухомого майна, зокрема обставин щодо придбання певного майна в період перебування сторін у шлюбі, обсягу та вартості такого майна і його фактичного існування на час розгляду справи, суд не знаходить визначених законом підстав для задоволення первісного позову і в цій частині. Задовольняючи вимоги за зустрічною позовною заявою, суд першої інстанції виходив з того, що як з`ясовано судом за результатами розгляду справи, спірний транспортний засіб придбаний у період зареєстрованого шлюбу між позивачкою за зустрічним позовом та відповідачем за зустрічним позовом, і презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно, за якою частки подружжя є рівними, у судовому засіданні не спростована, що, в свою чергу, дає підстави вважати позивачку за зустрічним позовом співвласницею автомобіля у рівних частках із відповідачем за зустрічним позовом, позаяк відповідний транспортний засіб перебував у спільній сумісній власності колишнього подружжя. З огляду на те, що позивачка за зустрічним позовом є власницею лише 1/2 частини спірного автомобіля, який є неподільною річчю, і належна їй частка у цьому майні не може бути виділена в натурі, а також взявши до уваги ту обставину, що інший його співвласник відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 на власний розсуд розпорядився автомобілем, суд вважає, що позивачка за зустрічним позовом обрала належний спосіб захисту права шляхом стягнення із відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 грошової компенсації вартості належної її частки у праві на вже відчужений автомобіль. Таким чином суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації у розмірі 147738,50 гривень, тобто 1/2 частини ринкової вартості відчуженого автомобіля.

Задовольняючи частково вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат для суду не є обов`язковими зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату гонорару у певному розмірі. З огляду на вказане вище, а також зважаючи на принцип співмірності наданої правничої допомоги із заявленим до стягнення розміром судових витрат, пов`язаних із професійною правничою допомогою, врахувавши предмет спору, що виник між сторонами, складність справи та виконані адвокатом роботи (надані послуги), обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також час, витрачений на виконання таких робіт (надання послуг), значення справи для сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про доцільність зменшення заявлених представником відповідача за первісним позовом адвокатом Лискою П.О. витрат на професійну правничу допомогу (гонорару) із 8000 гривень до 25000 гривень, що, на думку суду, відповідає критерію співмірності, закріпленому у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Визначаючи розмір таких витрат суд першої інстанції також взяв до уваги і те, що фактично у справі відбулося чотири судових засідання, в яких був присутній адвокат Лиска П.О., які тривали близько 12 годин 20 хвилин, а також відносно-сталу судову практику у справах про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна, а також у справах про поділ майна подружжя шляхом стягнення грошової компенсації, що не викликало потреб у ретельній деталізації правової позиції, викладеної у тексті зустрічного позову. З огляду на те, що у договорі про надання правової допомоги, укладеному 05 липня 2024 року між адвокатом Лискою Павлом Олександровичем та ОСОБА_3 , а також у додаткових угодах №1 та №2 до нього відсутні будь-які відомості про те, що сторони визначили і узгодили види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і таке інше), а також взявши до уваги те, що адвокатом Лискою П.О. не надано доказів здійснення ним витрат у розмірі 7600 гривень, необхідних для надання правничої допомоги, суд першої інстанції не знайшов визначених п.2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України підстав для розподілу таких судових витрат між сторонами у якості компенсації витрат адвоката. Також судом першої інстанції при ухваленні додаткового рішення щодо стягнення судових витрат на правову допомогу прийняв до уваги доводи представника первісного позивача адвоката Репетун К.В. щодо відсутності підстав для стягнення із відповідача за зустрічним позовом на користь позивачки за зустрічним позовом витрат на професійну правничу допомогу, викладені нею у запереченнях на заяву про розподіл судових витрат шляхом ухвалення додаткового рішення.

Такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна.

Зазначав, що з серпня 2010 року і до моменту державної реєстрації шлюбу (28 вересня 2013 року) він та ОСОБА_2 проживали однією сім`єю.

Відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. 21 квітня 2011 року за №668 (т.4, а.с. 35-37), ОСОБА_3 , податковий номер: НОМЕР_3 , набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів.

Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований на земельній ділянці площею 0,1500 гектарів з кадастровим номером :00:002:0184.

Відповідно до умов вказаного договору продаж будинку за домовленістю сторін вчинено за 50000 гривень, які покупець зобов`язався сплатити продавцю за рахунок коштів Харківського обласного фонду підтримки індивідуального житлового будівництва на селі.

У пункті 6 вказаного договору зазначено, що покупець свідчить, що він придбаває вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за власні кошти, оскільки на час його придбання у шлюбі ні з ким не перебуває, про що доведено до відома продавця.

11 травня 2011 року між Комунальним підприємством «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» та ОСОБА_3 укладений договір за №1365/0611п про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, а також договір про надання послуг по кредитуванню на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку (т.2, а.с. 230-235).

За умовами вказаних договорів Комунальне підприємство «Харківський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» надало ОСОБА_3 (Далі- позичальник) довготерміновий кредит в сумі 50000 гривень 00 копійок строком на 7 років на придбання житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а позичальник зобов`язався повернути кредит та відсотки за ним до 30 листопада 2017 року в порядку, визначеному п.2.4.2 договору про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку.

У пункті 4.3. вказаного договору зазначено, що кредит позичальнику для покупки будинка видається грошовими коштами у безготівковій формі, шляхом їх перерахування на особистий рахунок продавця будинку ОСОБА_4 .

Як вбачається із договору поруки, посвідченого приватним нотаріусом Кегичівського районного нотаріального округу Харківської області Удовиченко С.О. 27 квітня 2011 року за №485, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , податковий номер: НОМЕР_4 , який є поручителем позичальника зобов`язався нести відповідальність перед кредитором у разі невиконання свого зобов`язання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , податковий номер: НОМЕР_3 , по поверненню кредиту в розмірі 50000 гривень, який надається для купівлі житлового будинку Харківським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі, зобов`язався виплачувати нарахування по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, витрат в повному обсязі на умовах кредитного договору, укладеного між Харківським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_3 (т.4, а.с. 30-34).

Позичальниця ОСОБА_3 12.12.2017 року - свої зобов`язання за договором про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, укладеного між його сторонами 11 травня 2011 року за №1365/0611п виконала повністю, що підтверджується відповідним актом, датованим 12 грудня 2017 року про остаточний розрахунок за договором №1365/0611п від 11 травня 2011 року (т.2, а.с. 236).

Із технічного паспорту на садибний, (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , складений 20 липня 2011 року КП «Валківське бюро технічної інвентаризації» на ім`я ОСОБА_3 , вбачається, що вказаний житловий будинок має наступні характеристики: 1) літера А -1 житловий будинок 1955 року побудови, загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів; 2) літера а веранда 1965 року побудови; 3) літера Б сарай 1968 року побудови; 4) літера В сарай 1955 року побудови; 5) літера в сарай 1975 року побудови; 6) літера Г літня кухня 1980 року побудови; 7) літера г веранда 1980 року побудови; 8) літера г1- сарай 1983 року побудови; 9) літера г2- сарай 1983 року побудови; 10) літера Д сарай 1983 року побудови; 11) літера д сарай 1984 року побудови; 12) літера Е вбиральня 1971 року побудови; 13) літера Ж сарай 1975 року побудови; 14) літера З сарай 1975 року побудови; 15) літера К навіс 1976 року побудови; 16) літера №1 погріб 1980 року побудови; 17 літера №1-3, №4 огорожа, колодязь (т.4, а.с. 179-185).

Згідно даних із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , складеного 04 вересня 2024 року ФОП ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 , цей житловий будинок було реконструйовано і станом на 04 вересня 2024 року він має наступні характеристики: 1) літера А -1 житловий будинок 2013 року побудови, загальною площею 79,6 квадратних метрів, та житловою площею 39,7 квадратних метрів; 2) літера л ганок 2013 року побудови; 3) літера М альтанка 2013 року побудови; 4) літера Г літня кухня 1980 року побудови; 5) літера г1- сарай 1983 року побудови; 6) літера Д сарай 1983 року побудови; 7) літера д сарай 1984 року побудови; 8) літера З сарай 1975 року побудови; 9) літера О льох 1980 року побудови; 10) літера Н гараж 2013 року побудови; 11) літера Е вбиральня 1971 року побудови; 12) літера №1, 2, 6 огорожа 2013 року побудови, №4, №5 колодязь, зливна яма (т.2, а.с. 170-173).

Також дана інформація міститься у витягу з реєстру будівельної діяльності щодо інформації про технічні інвентаризації Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, сформованого 16 вересня 2024 року (т.2, а.с.174-180).

Водночас у витязі зазначено, що розпорядженням Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області за №69-0 від18 грудня 2015 року назва вулиці «Фрунзе» перейменована на «Сонячна». Право власності на житловий будинок літера Л-1 загальною площею 79,6 квадратних метрів, житловою площею 39,7 квадратних метрів не оформлено.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 13 травня 2024 року, ОСОБА_3 є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. 21 квітня 2011 року за № 668 (т.1, а.с. 30).

На підтвердження факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 зазначав, що згідно витягу з реєстру територіальної громади, сформованого 09 травня 2024 року, ОСОБА_1 з 07 вересня 2011 року по 02 травня 2024 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 24).

28 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюб(т.2, а.с. 51).

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 , виданого виконавчим комітетом Ков`язької селищної ради Валківського району Харківської області 16 квітня 2015 року, неповнолітній ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , а його батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (т.2, а.с. 51).

Рішенням Валківського районного суду Харківської області 21 грудня 2023 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 відновлено її дошлюбне прізвище « ОСОБА_9 » (т. 2, а.с. 58-59).

Під час сумісного проживання без укладання шлюбу, 21 квітня 2011 року сторонами придбано житловий будинок та інше рухоме майно, на яке до суду надані електронні копії чеків на покупку товарів (т. 3, а.с. 130-139).

Відповідно до звіту з незалежної оцінки майна, складеного ТОВ «КОНСАЛТИНГ- ЕКСПЕРТ » 23 травня 2024 року на замовлення ОСОБА_1 встановлено, що ринкова вартість житлового будинку з надвірними будівлями, загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , і власником якого є ОСОБА_8 , складає 511807 гривень 00 копійок (т.1, а.с. 6-18).

Згідно даних, зафіксованих у витязі з реєстру територіальної громади, сформованому 11 червня 2024 року, місце проживання ОСОБА_3 з 07 вересня 2011 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 69).

Згідно витягу з реєстру територіальної громади, сформованого 09 травня 2024 року, ОСОБА_1 з 07 вересня 2011 року по 02 травня 2024 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 24).

Як вбачається із витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №107/0306-50, виданого Валківською міською радою 02 травня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , а також ОСОБА_8 (т.1, а.с. 71).

Рішенням виконавчого комітету Ков`язької селищної ради від 18 грудня 2012 року за №91 ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво добудови до гаражу, прибудову до літньої кухні та перебудову житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 77).

14 січня 2013 року ОСОБА_3 відділом містобудування та архітектури Валківської райдержадміністрації виданий будівельний паспорт на добудову до житлового будинку, будівництво гаражу за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 76, 78-80).

Із довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості, сформованої 17 червня 2024 року відповідно до Порядку ведення єдиної бази даних звітів про оцінку (пункт 5 розділу ІІІ) за унікальним реєстраційним номером 201-07938974, вбачається, що оціночна вартість житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,10 квадратних метрів, житловою площею 19,80 квадратних метрів, складає 300024 гривні 46 копійок (т.1, а.с. 82).

Судом першої інстанції під час розгляду справи були допитані свідки, а саме: свідок ОСОБА_10 дав свої показання про те, що він з ОСОБА_1 знайомий, бо останній є його сусідом. В 2011 році ОСОБА_11 та ОСОБА_12 переїхали проживати у будинок АДРЕСА_1 , і відтоді він знайомий із ними. Також свідок пояснив, що сприймав їх як сім`ю, з 2011 року по 2013 рік ОСОБА_13 та ОСОБА_14 вели спільне господарство, а саме тримали курей та качок, і були випадки, коли ОСОБА_13 та ОСОБА_14 їздили на відпочинок до моря, він особисто доглядав за їхнім господарством. Крім того свідок вказав, що обробітком огороду займався переважно ОСОБА_13 , а ОСОБА_14 іноді йому допомагала в цьому. Крім того, свідок вказав, що він бачив, як ОСОБА_13 особисто проводив будівельні роботи в домоволодінні, ставив паркан, будував гараж. Зазначав, що в 2011- 2013 роках він неодноразово бував в гостях у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які жили та спілкувалися між собою добре, і що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на той час не перебували у шлюбі, йому не було відомо, і про це він дізнався пізніше. Вказував, що йому нічого не відомо з приводу того, як витрачалися кошти ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , чи спільно чи окремо вони розпоряджалися коштами він не знає. Також зазначив, що попередніми власниками спірного будинку, були старі чоловік та жінка, будинок на той час мав інший вигляд, а все домоволодіння, окрім житлового будинку, складалося ще й з літньої кухні та металевого гаража, і що на теперішній час будинок має інший вигляд внаслідок проведеної реконструкції, однак про те в які часові проміжки, і що саме будувалося, він не пам`ятає;

свідок ОСОБА_15 у судовому засіданні дав свої показання про те, що ОСОБА_1 є його сусідом та товаришем із весни 2011 року, коли ОСОБА_11 та ОСОБА_12 переїхали проживати в будинок АДРЕСА_1 . Пояснив, що ОСОБА_13 та ОСОБА_14 він сприймав як молоде подружжя, бо вони разом обробляли огород, тримали курей, качок та кролів, в 2011 - 2013 роках у дворі та в будинку, де проживали ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , велися ремонтні роботи, після яких будинок суттєво змінився, бо в ньому замінено дах, до нього добудовано терасу, змінилося подвір`я, побудований новий паркан, площа будинку не набагато збільшилася. Він часто гостював у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які в 2011 році та в подальших роках постійно проживали в вищевказаному будинку, і йому відомо, що ОСОБА_14 до декретної відпустки щодня працювала у школі, а ОСОБА_13 в той час чимало часу проводив у відрядженнях;

свідок ОСОБА_16 дала свої показання про те, що вона знайома з ОСОБА_17 , з яким вона перебуває в дружніх стосунках, а також із ОСОБА_18 , яка є її двоюрідною сестрою, що в 2003 2004 роках ОСОБА_13 та ОСОБА_14 почали зустрічатися і разом проживали у гуртожитку в місті Харкові, а в подальшому вони мешкали разом з ОСОБА_19 та його дружиною ОСОБА_20 в спільно вийнятій квартирі, чи в якомусь гуртожитку в Харкові, а в 2009-2011 роках ОСОБА_13 і ОСОБА_14 проживали в будинку батьків, а потім в будинку бабусі ОСОБА_14 , допоки не придбали власний будинок. До ОСОБА_13 із ОСОБА_14 , на той час коли вони проживали як подружжя у батьків ОСОБА_14 , вона ставилася як до людей, які планують створити справжню сім`ю, бо ті займалися спільним господарством: тримали курей, корову, ОСОБА_13 допомагав батькам ОСОБА_14 по господарству, виконував ремонтні роботи у будинку, провів водопостачання до будинку, а також зробив каналізацію. На той час ОСОБА_14 працювала вчителем у школі, а ОСОБА_13 працював на декількох роботах. З 2013 року вона із ОСОБА_14 не спілкується, позаяк між ними виникли неприязні родинні відносини, проте із ОСОБА_13 вона продовжує спілкуватися і вони перебувають в дружніх стосунках;

свідок ОСОБА_21 повідомила суду про те, що з 2011 року вона знайома із ОСОБА_22 та ОСОБА_23 , позаяк останні є її сусідами із того часу, коли вони придбали будинок АДРЕСА_1 , їй відомо, що ОСОБА_13 і ОСОБА_14 після придбання будинка разом проживали у ньому, розпочали приводити до ладу двір та ремонтні роботи у будинку, саджали огород, вели господарство. Вказала, що їй не відомо, як у ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , до яких вона ставилася як до подружжя, в 2011-2013 роках формувався сімейний бюджет, але вона припускає, що в той час, коли ОСОБА_14 знаходилася в декретній відпустці, в неї, напевно, не було своїх доходів, а ОСОБА_13 в той час працював, забезпечуючи сім`ю. ОСОБА_21 повідомила, що у неї із ОСОБА_18 колись виник конфлікт, після чого вони, хоча й вітаються, але спілкування припинили, водночас із ОСОБА_17 вона перебуває у дружніх стосунках;

свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні пояснив, що з 1998 року він перебував у шлюбі із рідною сестрою ОСОБА_3 - ОСОБА_25 , і що в 2008 - 2010 роках всі вони разом і з ОСОБА_23 та ОСОБА_22 винаймали житло в районі АДРЕСА_2 , і на той час ОСОБА_13 із ОСОБА_14 проживали як сім`я, ОСОБА_13 працював, заробляв кошти, а ОСОБА_14 навчалася у ВУЗі, і їм постійно допомагали батьки ОСОБА_13 . Також повідомив, що плату за орендоване без будь-якого письмового договору житло та спожиті комунальні послуги вони тоді здійснювали із ОСОБА_13 порівну, тобто кожен за свою сім`ю, проте будь-яких доказів на підтвердження такої оплати немає, позаяк грошові кошти вони віддавали власнику житла, який потім самостійно сплачував за всі спожиті комунальні послуги. Крім того свідок пояснив, що в подальшому, приблизно в 2010 році, ОСОБА_13 разом із ОСОБА_14 переїхали в селище ОСОБА_26 до батьків ОСОБА_14 , де, будучи не одруженими, проживали певний час як сім`я, а потім переїхали жити до ОСОБА_14 бабусі, а ще пізніше - за кредитні кошти придбали будинок, куди й перебралися проживати разом. Також свідок повідомив суду про те, що ОСОБА_1 ще до реєстрації шлюбу із ОСОБА_3 за власні кошти, а також кошти його батьків, придбав автомобіль, зареєструвавши за собою право власності на нього, а будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 придбали разом за кредитні кошти, а також кошти, які їм подарували батьки ОСОБА_13 , водночас право власності на будинок оформлене за ОСОБА_14 , позаяк кредит на придбання будинку надавався лише працівникам школи, а ОСОБА_11 на той час в школі ще не працював.

Також в судовому засіданні суду першої інстанції досліджені збережені на долученому до матеріалів справи портативному носієві інформації фотознімки та фотокартки, а також роздруковані їх примірники, які подані представником позивача за первісним позовом адвокатом Репетун К.В. на підтвердження викладених у первісному позові доводів про спільне проживання сторін як подружжя, у різні періоди їх життя. ( т. 3, а.с. 150-248).

В обґрунтування позовної заяви представник позивача за первісним позовом адвокат Репетун К.В. зазначала, що в період проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 21 квітня 2011 року, придбаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 37,1 квадратних метрів, житловою площею 19,8 квадратних метрів, і цей будинок придбаний в інтересах сім`ї для спільного проживання в ньому та за спільні грошові кошти, а також за кошти, отримані у якості кредиту в сумі 50000 гривень 00 копійок, повернення яких з врахуванням відсотків відбувалося спільно, в тому числі вже і під час перебування сторін у шлюбі, проте право власності на цей будинок в цілому зареєстроване за відповідачкою ОСОБА_2 . Крім того позивач ОСОБА_1 з 07 вересня 2011 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що також є підтвердженням обставин спільного проживання позивача з відповідачкою без реєстрації шлюбу та придбання спірного будинку сторонами в інтересах сім`ї для спільного проживання в ньому. Проте відповідачка право позивача на спірне нерухоме майно не визнає, вчиняє перешкоди щодо користування ним зазначеним вище житловим будинком. Зазначала, що в період спільного проживання сторони були пов`язані спільним побутом, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, набували майно в інтересах сім`ї, піклувалися одне про одного, проводили разом дозвілля, а також мали взаємні права та обов`язки, які притаманні чоловіку та дружині, мали почуття взаємної любові і поваги, взаєморозуміння, що є морально-правовою основою шлюбу, навіть за відсутності його реєстрації. Водночас, як запевнила представник позивача за первісним позовом, в період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу сторони у зареєстрованому шлюбі з будь-якими іншими особами не перебували. Крім того 28 вересня 2013 року між позивачем та відповідачкою укладений шлюб, під час перебування у якому в подружжя народилася спільна дитина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а в подальшому, внаслідок того, що спільне життя подружжя не склалося, 21 грудня 2023 року відповідним рішенням Валківського районного суду Харківської області шлюб між ними розірваний, а спільна дитина колишнього подружжя після розірвання шлюбу на теперішній час проживає зі своїм батьком ОСОБА_1 . З огляду на вищевказані обставини просила суд встановити факт проживання сторонами однією сім`єю без реєстрації шлюбу з серпня 2010 року і до моменту державної реєстрації шлюбу (28 вересня 2013 року), визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також, в порядку поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності, визнати право власності за позивачем та відповідачкою по 1/2 частині за кожним на спірний житловий будинок.

Положеннями статті 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положення частин 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Разом із тим згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл. 8 цього Кодексу.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що ця норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу (з серпня 2010 року до дати укладення шлюбу-28 вересня 2013 року).

За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

«Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.» (правовий висновок Верховного Суду, наведений у постанові від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15).

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16, від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року в справі № 712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року в справі № 490/10757/16-ц, від 08 грудня 2021 року в справі № 531/295/19.

Згідно з ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Судова колегія не може погодитися з висновком суду про недоведеність ОСОБА_1 вимог про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю з 2010 року виходячи з наступного.

З наданих позивачем доказів та матеріалів справи вбачається, що спірне нерухоме майно - житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , придбаний ОСОБА_3 21 квітня 2011 року за кредитні кошти.

ОСОБА_1 фактично проживав і його місце проживання 07 вересня 2011 року було зареєстровано за адресою спірного житлового будинку одночасно із реєстрацією відповідачки ОСОБА_3 (а.с.71).

11 травня 2011 року батько позивача за первісним позовом- ОСОБА_5 , виступав поручителем позичальниці за кредитним договором, укладеним між Харківським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі та ОСОБА_3 , яким останній надано кредит на купівлю спірного будинку.

Рішенням виконавчого комітету Ков`язької селищної ради від 18 грудня 2012 року за №91 ОСОБА_3 надано дозвіл на будівництво добудови до гаражу, прибудову до літньої кухні та перебудову житлового будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 77).

28 вересня 2013 року між сторонами укладено шлюб.

12 грудня 2017 року( у період шлюбу з ОСОБА_5 ) ОСОБА_3 свої зобов`язання за договором про надання довгострокового кредиту на придбання завершеного чи незавершеного будівництвом житлового будинку, укладеного між його сторонами 11 травня 2011 року за №1365/0611п виконала повністю, що підтверджується відповідним актом, датованим 12 грудня 2017 року про остаточний розрахунок за договором №1365/0611п від 11 травня 2011 року (т.2, а.с. 236).

Із витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за №107/0306-50, виданого Валківською міською радою 02 травня 2024 року вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано 3 особи, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , а також ОСОБА_8 (т.1, а.с. 71).

З показів свідків, які надані під час розгляду справи в суді першої інстанції, в тому числі близьких родичів ОСОБА_27 - двоюрідна сестра та чоловік рідної сестри, та сусідів, вбачається, що позивач та відповідачка з 2010 року мешкали, як подружжя та вели спільне господарство, як чоловік та дружина.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованої 13 травня 2024 року, ОСОБА_3 є єдиним власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , підстава виникнення права власності: договір купівлі продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Валківського районного нотаріального округу Харківської області Габінет Ю.І. 21 квітня 2011 року за № 668 (т.1, а.с. 30).

Шлюб між сторонами розірвано 21.12.2023 року.

Рішенням виконавчого комітету Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області від 03 червня 2024 року за №93 з врахуванням висновку служби у справах дітей Валківської міської ради Богодухівського району Харківської області про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 від 30 травня 2024 року за №01-07/127, а також з врахуванням рішення комісії з питань захисту прав дитини міської ради від 31 травня 2024 року (протокол №5), визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом із його батьком ОСОБА_1 , а також зобов`язано останнього не перешкоджати ОСОБА_3 брати участь у вихованні малолітнього сина, не обмежувати спілкування матері з сином, оскільки за нею зберігається право на особисте виховання дитини ( т.3, а.с. 41-42).

Суд першої інстанції належної оцінки вищезазначеним доказам не надав та дійшов до помилкового висновку про недостатність та суперечливість цих доказів, та як наслідок дійшов помилкового висновку про не доведення позовних вимог про встановлення факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю з серпня 2010 року по 28 вересня 2013 року та про визнання будинку об`єктом спільної сумісної власності.

Зазначені судом докази у сукупності свідчать про доведеність факту проживання позивача та відповідачки сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаний період.

Відповідно до ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі справа № 725/1776/18 (провадження № 61-7911св19).

Як роз`яснено в пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно ст. ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.76, ч.1,2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем доведено факт сумісного проживання чоловіка та жінки (сторін у справі) без реєстрації шлюбу у період з серпня 2010 року по 28 вересня 2013 року.

Спірний житловий будинок було придбано ОСОБА_3 21 квітня 2011 року.

Встановлення такого факту є підставою для застосування ст. 74 СК України.

Тому спірний будинок слід вважати спільною сумісною власністю та в порядку поділу за позивачем має бути визнано право на 1/2 частину зазначеного майна.

Відповідачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту придбання спірного житлового будинку та погашення кредиту лише за особисті кошти та не спростовано факт проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу на час укладення договору купівлі- продажу житлового будинку.

Рішення суду в частині первісного позову підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5 .

Доводи апеляційної скарги в цій частині спростовують висновки суду.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду в частині зустрічних позовних вимог не оскаржене та судом апеляційної інстанції не переглядається.

Ухвалюючи додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 25 000 грн 00 коп., суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 при розгляді вказаної цивільної справи, понесла витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню у заявленому розмірі.

Такі висновки суду в повній мірі відповідають вимогам закону, з огляду на таке.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, матеріали справи свідчать, що 05 липня 2024 року між адвокатом Лискою Павлом Олександровичем та ОСОБА_3 укладений договір про надання правової допомоги (т.5, а.с. 64), за умовами якого адвокат зобов`язався здійснити захист, представництво Клієнта та надати інші види правової допомоги з усіх правовідносин, що виникають у останнього, на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язався оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно пунктів 8 та 10 вказаного договору гонорар адвоката обчислюється у погодинній оплаті та встановлюється в додатковій угоді, що підлягає сплаті в гривні готівкою або безготівковою формою. Погодинна ставка застосовується із шестихвилинним дискретним кроком (0,1 години), тобто витрачений час округлюється до найближчого більшого значення, кратного 0,1 години.

Факт надання правової допомоги підтверджується звітом адвоката, наданням допомоги належним чином або актом здачі-приймання. Оплата гонорару на підставі звіту адвоката або рахунку з переліком послуг є підтвердження прийняття таких послуг.

В додатковій угоді № 1 до вказаного вище договору про надання правової допомоги (т.5, а.с. 64) клієнт ОСОБА_3 та адвокат Лиска П.О. дійшли згоди, що гонорар адвоката за надання правових послуг по представництву інтересів Клієнта з правовідносин по справі №615/1064/24 в Коломацькому районному суді Харківської області (справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя) складає фіксовану суму в розмірі 40000 гривень 00 копійок, яка сплачується готівкою або безготівковим способом на розрахунковий рахунок протягом визначеного сторонами строку.

Крім того в додатковій угоді №2 до вказаного вище договору про надання правової допомоги (т.5, а.с. 65) клієнт ОСОБА_3 та адвокат Лиска П.О. узгодили, що у зв`язку з поданням ОСОБА_1 заяви про збільшення розміру позовних вимог по справі №615/1064/24, доказів по справі, ряду клопотань, що призвело до збільшення витрат часу на надання правової допомоги, обсягу робіт, складності, збільшення тривалості часу судових засідань, збільшення ціни позову, що викликало необхідність підготовки ряду додаткових процесуальних документів, сторони погодили збільшити розмір гонорару адвокату за надання правових послуг по представництву інтересів Клієнта з правовідносин по справі №615/1064/24 в Коломацькому районному суді Харківської області (справа за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя) додатково на фіксовану суму в розмірі 40000 гривень 00 копійок, яка сплачується готівкою або безготівковим способом на розрахунковий рахунок протягом визначеного сторонами строку. Водночас сторони договору дійшли згоди, що загальний розмір гонорару по справі №615/1064/24 в Коломацькому районному суді Харківської області складає фіксовану суму в розмірі 80000 гривень 00 копійок, яка сплачується готівкою або безготівковим способом на розрахунковий рахунок протягом визначеного сторонами строку.

Згідно поданого до суду акту здачі - приймання №1 до договору про надання правових послуг від 05 липня 2024 року, підписаного сторонами 15 лютого 2025 року (т. 5, а.с. 65-66), на виконання договору про надання правової допомоги адвокат за період з 05 липня 2024 року по 15 лютого 2025 року виконав, а клієнт прийняв наступні послуги: 1) ознайомлення з матеріалами цивільної справи №615/1064/24 (первісний позов, зустрічний позов, додатки до них), дослідження доказів по справі. Ознайомлення з усіма процесуальними документами, доказами, що подаються з боку ОСОБА_1 , ознайомлення з судовими рішеннями по справі, та ознайомлення з матеріалами справи №615/2208/23 (щодо розірвання шлюбу, де містились докази, які були використані) витрачений час складає 20 годин; 2) надання усних консультацій Клієнту та погодження стратегії захисту прав та інтересів, щодо процесуальних документів та доказів, які подаються ОСОБА_1 , роз`яснення суті ухвалених судових рішень, узгодження поточних питань, зокрема, щодо свідків, доказів витрачений час складає 8 годин; 3) складання процесуальних документів: клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали про забезпечення позову, апеляційної скарги на ухвалу суду про забезпечення позову від 16 травня 2024 року, відповідь на відзив на зустрічний позов, відзив на первісний позов, письмове опитування, клопотання про застосування строків позовної давності, заяви про поновлення строку на подання відзиву на первісний позов, клопотання про ознайомлення з матеріалами справи та оголошення перерви, клопотання про залишення первісного позову без руху, заяви про скасування заходів забезпечення позову, письмові пояснення щодо відчуження автомобіля, клопотання про витребування оригіналів доказів, клопотання про витребування доказів, клопотання про приєднання доказів , клопотання про відкладення судових засідань, заперечення на клопотання про виклик свідків, заперечення на клопотання про витребування доказів, апеляційної скарги на ухвалу суду від 17 вересня 2024 року, заперечення щодо прийняття заяви про збільшення розміру позовних вимог, відзиву на заяву про збільшення розміру позовних вимог, клопотання про сканування матеріалів справи, заперечення на відповідь на відзив на заяву про збільшення розміру позовних вимог, заперечення на клопотання про долучення доказів, виклику свідка, заяви про поновлення строку на подання клопотання про приєднання доказів та клопотання про приєднання доказів, письмовий виступ у судових дебатах, заперечення на заяву про зупинення провадження у справі, подання таких документів до суду та відправка учасникам справи - витрачений час складає 50 годин; 4) складання та подання інших документів та проведення дій, що є необхідними для розгляду справи: скарги, заяви про рецензування звіту оцінювача ТОВ «Консалтинг-експерт 1» та ОСОБА_28 , забезпечення проведення технічної інвентаризації будинку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом пошуку відповідних осіб, передання документів, проведення переговорів та отримання консультацій щодо технічної інвентаризації майна - витрачений час складає 10 годин; 5) участь у судових засіданнях в Коломацькому районному суді Харківської області, в Харківському апеляційному суді, з урахуванням часу проїзду до суду та часу очікування судових засідань (перерви, вимкнення світла, зайнятість залу, тощо) - витрачений час складає 32 години.

Загалом згідно вищезазначеного акту здачі - приймання №1 до договору про надання правових послуг від 05 липня 2024 року, підписаного сторонами 15 лютого 2025 року, на виконання договору про надання правової допомоги адвокат за період з 05 липня 2024 року по 15 лютого 2025 року витратив 120 годин.

Відповідно до пункту 2 акту здачі - приймання №1, сторони погодили загальну суму гонорару адвоката за виконану роботу в розмірі 80000 гривень 00 копійок, які Клієнт зобов`язується оплатити, а також вирішили віднести витрати, які пов`язані з проїздом до Коломацького районного суду Харківської області, Харківського апеляційного суду, інших поїздок, необхідних для забезпечення надання правової допомоги, та поштові витрати за рахунок Клієнта, що складає 7600 гривень 00 копійок.

Також, сторони погодили, що оплата гонорару адвокату та фактичних витрат, необхідних для виконання договору про надання правничої допомоги, відбувається протягом двох місяців з дня складання дійсного акту.

Крім того до матеріалів справи долучено рахунок від 15 лютого 2025 року на оплату клієнтом вищезазначених наданих адвокатом послуг на загальну суму 87600 гривень 00 копійок (т.5, а.с. 67).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження наданих послуг адвокатом надано детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом на підставі Договору про надання правової допомоги від 05 липня 2024 року.

Факт надання правової допомоги підтверджується звітом адвоката, наданням допомоги належним чином або актом здачі-приймання. Оплата гонорару на підставі звіту адвоката або рахунку з переліком послуг є підтвердження прийняття таких послуг.

Таким чином згідно з актом здачі - приймання №1 до договору про надання правових послуг від 05 липня 2024 року, підписаного сторонами 15 лютого 2025 року, на виконання договору про надання правової допомоги адвокат за період з 05 липня 2024 року по 15 лютого 2025 року витратив 120 годин. Відповідно до пункту 2 акту здачі - приймання №1, сторони погодили загальну суму гонорару адвоката за виконану роботу в розмірі 80000 гривень 00 копійок, які Клієнт зобов`язується оплатити, а також вирішили віднести витрати, які пов`язані з проїздом до Коломацького районного суду Харківської області, Харківського апеляційного суду, інших поїздок, необхідних для забезпечення надання правової допомоги,

та поштові витрати за рахунок Клієнта, що складає 7600 гривень 00 копійок.

Також сторонами погоджено загальний розмір гонорару по справі №615/1064/24 в Коломацькому районному суді Харківської області складає фіксовану суму в розмірі 80000 гривень 00 копійок, яка сплачується готівкою або безготівковим способом на розрахунковий рахунок протягом визначеного сторонами строку.

Частиною 6 та 7 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих документів, суд дійшов обґрунтованого висновку про неспівмірність наданого адвокатом обсягу послуг з їх вартістю (80 000,00 грн.), складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг, а тому заявлені витрати невідповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, суд визначив розмір витрат на правничу допомогу в сумі 25 000 грн.

Додаткове рішення відповідачем за зустрічним позовом не оскаржено.

Щодо стягнення коштів у розмірі 7 600,00 грн на супровідні витрати, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного .

Оскільки у договорі про надання правової допомоги, укладеному 05 липня 2024 року між адвокатом Лискою Павлом Олександровичем та ОСОБА_3 , а також у додаткових угодах №1 та №2 до нього відсутні будь-які відомості про те, що сторони визначили і узгодили види передбачуваних фактичних витрат, пов`язаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов, тощо), порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і таке інше), а також взявши до уваги те, що адвокатом Лискою П.О. не надано доказів здійснення ним витрат у розмірі 7600 гривень 00 копійок, необхідних для надання правничої допомоги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності підстав для розподілу таких судових витрат між сторонами у якості компенсації витрат адвоката визначених п.2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України.

Виходячи з вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що додаткове рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням часткового задоволення позовних вимог, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 629,88 грн за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Репетун Катерини Володимирівни задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Лиски Павла Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Коломацького районного суду Харківської області від 12 лютого 2025 року в частині відмови у первісному позові ОСОБА_1 - скасувати.

Позовні вимоги задовольнити частково.

В порядку поділу спільного сумісного майно подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 .

В частині задоволення зустрічного позову рішення суду залишити без змін.

Додаткове рішення Коломацького районного суду Харківської області від 27 лютого 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 629,88 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 22.09.2025 року.