Провадження № 22-ц/801/2019/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Горбатюк В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 рокуСправа № 127/23876/25м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Матківської М. В., Міхасішина І. В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року, постановлену під головуванням судді Горбатюк В. В. в м. Вінниця,

в цивільній справі № 127/23876/25 за позовом ОСОБА_1 до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до російської федерації в особі міністерства юстиції російської федерації про відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 760 000,00 грн за ушкодження здоров`я у наслідок війни.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року позовну заяву повернуто позивачу на підставі п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України.

Роз`яснено позивачу, що згідно з ч. 7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню з заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовну заяву підписано ОСОБА_2 , який не підтвердив свого статусу адвоката, тоді як справа з огляду на предмет і ціну позову (5 760 000 грн) не є малозначною у розумінні ст. 19 ЦПК України та підлягає розгляду в порядку загального позовного провадження, де представництво допускається лише адвокатом. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України позовна заява, подана особою, яка не має права її підписувати, підлягає поверненню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У серпні 2025 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 11 серпня 2025 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Міхасішин І. В., Матківська М. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 12 серпня 2025 року витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 серпня 2025 року апеляційну скаргу залишено без руху для надання документу, що посвідчує повноваження Придачого Ю. М. та доказів надсилання матеріалів апеляційної скарги іншим учасникам справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 серпня 2025 року після усунення недоліків скаржником відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 15 вересня 2025 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції, відмовивши у визнанні повноважень ОСОБА_2 як представника позивача, порушив норми Конституції України та положення Рішення Конституційного Суду України №13-рп/2000 від 16.11.2000. На думку апелянта, позивачу було безпідставно відмовлено у реалізації конституційного права на вільний вибір захисника своїх прав, передбаченого ч. 1 ст. 59 Конституції України, зокрема права мати представником у суді суб`єкта підприємницької діяльності, який надає правову допомогу. Апелянт вказує, що право на правову допомогу є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи отримати юридичні послуги з метою забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина. Місцевий суд безпідставно обмежив скаржника у конституційному праві на вільний вибір представника (захисника) у суді першої інстанції.

Скаржник зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 42 Конституції України держава забезпечує захист конкуренції у сфері підприємницької діяльності. Це означає, що не допускається зловживання монопольним становищем на ринку надання правових послуг лише адвокатами. Інші суб`єкти правової допомоги, які здатні надати ефективний юридичний захист, зокрема представник Придачий Ю.М., також мають право на участь у процесі та забезпечення реалізації прав позивача.

Відтак, місцевим судом порушено конституційне право позивача на вільний вибір представника (захисника).

В апеляційній скарзі також заявлено клопотання про направлення справи до суду першої інстанції для продовження її розгляду за участю іншого судді. Скаржник зазначає, що внаслідок відмови у залученні представника до участі у справі у нього виникають сумніви щодо неупередженості судді Горбатюка В. В. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу, якщо існують обставини, що викликають сумнів у його неупередженості чи об`єктивності.

Доводи особи, яка подала відзив апеляційну скаргу

Сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (частина друга статті 13 ЦПК України).

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив із того, що позовну заяву у даній справі підписано ОСОБА_2 . Разом із тим, з огляду на предмет і ціну позову, вказана справа не може бути віднесена до категорії малозначних у розумінні ст. 19 ЦПК України, оскільки заявлена до стягнення сума у розмірі 5 760 000 грн значно перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не підпадає під перелік справ, визначений у ч. 6 ст. 19 ЦПК України. Відтак, така справа підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження, де представництво інтересів сторін може здійснюватися виключно адвокатом, якщо інше прямо не передбачено законом.

При цьому суд зазначив, що до матеріалів справи позивачем додано довіреність на ім`я ОСОБА_2 , однак жодних доказів того, що зазначена особа є адвокатом та має право на представництво інтересів позивача у суді відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 58 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», яким Конституцію України доповнено статтею 131-2.

Згідно з частиною третьою статті 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення. Законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Відповідно до підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року.

Згідно з положеннями ст. ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява. За приписами ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Згідно із ч. 3 ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

У цивільному судочинстві представником у суді може бути адвокат або законний представник (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України лише під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 7 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача.

Отже, позовна заява може бути складена, підписана та подана до суду як самим позивачем, так і його представником, якщо йому надані такі повноваження.

Згідно з частиною четвертою статті 62 ЦПК України (в редакції на час звернення з позовом) повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

У пунктах 1, 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України визначено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, спрощене позовне провадження застосовується для розгляду малозначних справ, зокрема, крім справ передбачених частиною ч.4 ст.274 ЦПК України, а відтак ці категорії справ не можуть визнаватися малозначними в розумінні процесуального законодавства.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачем визначена ціна позову у розмірі 5 760 000 грн, що перевищує тридцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому спір не є малозначним в силу п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України. Відтак, до даної категорії справ відноситься вимога щодо обов`язкової наявності статусу адвоката у представників.

Для підтвердження повноважень представника позивача до матеріалів справи додано копію довіреності від 17 жовтня 2024 року, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Слєсарєвим В. В., зареєстровану в реєстрі за №3194 (а.с. 12).

Разом із тим, законодавством встановлено, що для участі в суді представником у справах, які розглядаються в порядку загального позовного провадження, особа повинна мати відповідний статус.

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, є:договір про надання правової допомоги; довіреність; ордер та доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Статус адвоката підтверджується посвідченням адвоката України та свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю.

За наведених обставин, враховуючи, що ця справа не є малозначною, тому представництво в цій справі може здійснюватися виключно адвокатами.

З огляду на те, що позовну заяву в інтересах позивача подав ОСОБА_2 , то під час її подання він повинен був надати довіреність або ордер, що посвідчує його повноваження як адвоката.

Наслідком невиконання такої вимоги є повернення позовної заяви відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України, згідно з яким позовна заява повертається, коли її подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Подібні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 9901/847/18, постанові Верховного Суду від 08 липня 2021 року у справі № 916/3209/20.

Передбачений пунктом 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України процесуальний наслідок суд застосовує до відкриття провадження у справі. Якщо про вказані обставини стало відомо після відкриття провадження у справі суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, зокрема, якщо від імені заінтересованої особи його подала особа, яка не має повноважень на ведення справи (пункт 2 частини першої статті 257 ЦПК України).

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 199/1478/17, провадження № 14-52цс19 та у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 191/3312/20.

Отже, процесуальний закон передбачав, що на час звернення з позовом право подавати позовні заяви як представники мали право лише адвокати на підставі довіреності або ордеру у всіх справах, за виключенням деяких категорій, передбачених статтею 60 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, докази на підтвердження повноважень Придачого Юрія Миколайовича як адвоката матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 за довіреністю не є особою, яка має право на підписання від імені позивача позовної заяви, яка підлягає розгляду саме в порядку загального позовного провадження, та не може здійснювати представництво інтересів позивача у справі за даною позовною заявою у разі її прийняття до розгляду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно повернув позовну заяву позивачу, вказавши на наявність обставин, передбачених п. 1 ч.4 ст. 185 ЦПК України, відповідно до якої заява повертається у випадках, якщо заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції нібито в порушення положень Конституції України та Рішення Конституційного Суду України №13-рп/2000 від 16 листопада 2000 року відмовив позивачу у реалізації його конституційного права на вільний вибір захисника, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що не заслуговують на увагу.

Дійсно, відповідно до ч. 1 ст. 59 Конституції України кожному гарантується право на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав. Разом з тим, це право реалізується у межах і порядку, визначених законом. Нормами ст. 131-2 Конституції України прямо передбачено, що виключне право на здійснення представництва іншої особи в суді, за винятком випадків, передбачених законом, належить адвокатам. Відповідні положення закріплені у ст. 15 та ст. 60 ЦПК України, згідно з якими у справах, що не відносяться до малозначних, представництво у суді може здійснюватися виключно адвокатом або законним представником.

Крім того, Рішення Конституційного Суду України №13-рп/2000 було ухвалене до внесення змін до Конституції України у 2016 році (так звана «судова реформа»), якими запроваджено адвокатську монополію на представництво в судах. Відтак, наведене рішення не може тлумачитися як підстава для відступу від чинних приписів Конституції та ЦПК України, що визначають виключні повноваження адвокатів на здійснення представництва у цивільному процесі.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовивши у визнанні ОСОБА_2 представником позивача, діяв у межах повноважень та відповідно до чинних вимог Конституції України і ЦПК України. Такі дії не свідчать про порушення конституційного права позивача на правову допомогу чи на вільний вибір захисника, а є наслідком прямого застосування імперативних приписів закону.

Доводи апелянта про те, що положення ч. 3 ст. 42 Конституції України, якою держава зобов`язана забезпечувати захист конкуренції у підприємницькій діяльності, нібито поширюються на сферу представництва в судах та унеможливлюють «монополію адвокатів» на надання правової допомоги, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Насамперед, наведена конституційна норма спрямована на регулювання економічної діяльності та запобігання зловживанню суб`єктами господарювання монопольним становищем на ринку товарів і послуг. Вона не стосується процесуального порядку здійснення представництва у судах. Питання визначення кола осіб, уповноважених здійснювати представництво інтересів сторін у суді, врегульоване виключно нормами процесуального законодавства та Конституції України (ст. 131-2).

Чинна редакція Конституції України прямо передбачає, що представництво іншої особи в суді, за загальним правилом, може здійснюватися виключно адвокатом або законним представником, а винятки з цього правила можуть бути встановлені лише законом. Саме тому посилання апелянта на ч. 3 ст. 42 Конституції України є безпідставним, оскільки ця норма не створює правових підстав для участі у судовому процесі осіб, які не мають статусу адвоката.

Твердження апелянта про порушення права позивача на вільний вибір представника не підтверджується жодними правовими аргументами й відхиляється як безпідставне.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі серед іншого посилається на нібито сумніви у неупередженості судді Горбатюка В. В. через відмову у залученні представника, а тому посилаючись на п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України просить справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, але за участю іншого судді. Суд апеляційної інстанції вважає такі доводи в частині визначення іншого судді безпідставними. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України підстави для відводу судді повинні ґрунтуватися на наявності конкретних обставин, що реально ставлять під сумнів його неупередженість або об`єктивність. Вказана апелянтом обставина відмова у залученні представника не є підставою для відводу, оскільки суд першої інстанції діяв у межах повноважень, передбачених законом, і не допущено порушень процесуальних прав сторін, які могли б створити сумнів у неупередженості судді. Відтак, клопотання апелянта щодо визначення іншого судді підлягає відмові.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Апеляційний суд також враховує необхідність забезпечення права позивача на доступ до правосуддя, встановлене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та роз`яснює право повторного звернення до суду з позовом після усунення недоліків, що стали підставою для повернення позовної заяви та дотримання рівних прав щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

При цьому, колегія суддів не вбачає порушення у цій справі права позивача на розумний термін розгляду його справи у зв`язку з поверненням позову, оскільки таке повернення зумовлене недотримання останнім положень ЦПК України у частині вимог до оформлення позовної заяви.

З огляду на наведене, суд першої інстанції, врахувавши норму пункту 1 частини четвертої статті 185 ЦПК України дійшов правильного висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, викладені у апеляційній скарзі, не дають правових підстав для інших висновків, ніж ті, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм процесуального права, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом не вирішувався спір по суті заявлених вимог, підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 05 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. В. Міхасішин