Справа № 555/1313/25
Номер провадження 2/555/325/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2025 року

Березнівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої судді Мельничук Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравчук С.Я.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Березне в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позивач в обґрунтування заявлених вимог вказує,що позивач ОСОБА_1 в 2011 році вселився в житловий будинок АДРЕСА_1 , разом із сім`єю. На той час будинок був в занедбаному стані, було видно, що тривалий час ніхто за ним догляд не здійснював, власник був невідомий. Відтак позивач розпочав проживання у вказаному будинку, без будь-яких правових підстав, тобто на той час відбулось безпритульне, заволодіння майном особою.Через певний період проживання, з часом, позивач розпочав капітальний ремонт вказаного будинку. Починаючи з 2011 року і по теперішній час позивач відкрито та безперервно користується вищевказаним житловим будинком. Окрім цього, позивач весь цей час, несе тягар утримання житлового будинку. З метою підтвердження технічних характеристик будинку позивачем було замовлено виготовлення технічного паспорту на нього. Жодних претензій за цей час, щодо володіння майном будь-хто не пред`являв. Те, що позивач відкрито та безперервно користувався вищевказаним житловим будинком понад 10 років, може підтвердити ряд свідків. Коли позивач розпочав процес оформлення документів на житловий будинок, із Виписки із погосподарської книги дізнався, що будинок рахувався за ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Пізніше з`ясував, що Відповідач ОСОБА_2 є правонаступником ОСОБА_3 та зможе надати суду відповідні документи, які свідчать про вказаний факт. При спілкуванні з останньою позивач дізнався, що вона спадщину у вигляді вказаного житлового будинку не приймала та фактично добровільно відмовилась від володіння цим майном. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості, щодо будинку АДРЕСА_1 - відсутні. Відповідно до листа № 479 КП «Березнівське бюро технічної інвентаризації» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області станом на 01.01.2013 року реєстрація права власності на паперових носіях за адресою АДРЕСА_1 , не проводилась. Просить визнати за ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області 30 червня 2025 року провадження у зазначеній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Будь-які заяви чи клопотання щодо проведення процесуальних дій, в тому числі забезпечення позову, забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження у справі, учасниками справи не заявлялися.

Ухвалою Березнівського районного суду Рівненської області від 17 липня 2025 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті .

30.07.2025 року на адресу суду надійшов відзив ОСОБА_2 на позовну заяву про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. В обгрунтування якого, відповідач вказує, що не заперечує протии позову ОСОБА_1 та визнає його вимоги. Зазначає, що житловим будинком АДРЕСА_1 не користувалася, спадщину після смерті ОСОБА_3 (1922 року народження, помер у 2005 році) у вигляді цього будинку не приймала і фактично відмовилася від володіння ним. Їй відомо, що позивач проживає у вказаному будинку з 2011 року, здійснював його ремонт, утримує його у належному стані та проживає там відкрито та безперервно понад 10 років. Жодних претензій до нього вона не має.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, представник позивача- адвокат Штундер Л.В. подала до суду заяву, якою підтримала позовні вимоги, просить розглянути справу без участі позивача та представника.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася-подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просить задовольнити позов.

Від представника відповідача - Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника, не заперечують проти задоволення позовних вимог.

Судом вирішено розгляд справи проводити за відсутності сторін по справі та на підставі поданих до суду доказів, зважаючи на подані сторонами письмові заяви.

Оцінивши зібрані по справі докази в сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України).

Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками справи, у тому числі й в частині подання ними доказів та заяви клопотань з приводу забезпечення доказів

Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в 2011 році вселився в житловий будинок АДРЕСА_1 , разом із сім`єю. На той час будинок був в занедбаному стані, було видно, що тривалий час ніхто за ним догляд не здійснював, власник був невідомий. Відтак позивач розпочав проживання у вказаному будинку, без будь-яких правових підстав, тобто на той час відбулось безпритульне, заволодіння майном особою. Через певний період проживання, з часом, позивач розпочав капітальний ремонт вказаного будинку. Починаючи з 2011 року і по теперішній час позивач відкрито та безперервно користується вищевказаним житловим будинком.

В судовому засіданні встановлено, що згідно Виписки із погосподарської книги №6 від 15.11.2024 року №666, житловий будинок у АДРЕСА_1 рахується за ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ), рік побудови 1940, особовий рахунок НОМЕР_1 .

Згідно технічного паспорта на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , Житловий будинок має наступні характеристики: А-1 - житловий будинок, забудованою площею - 50,1 кв.м., під основною будівлею- 50.1 кв.м; а1- ганок, забудованою площею 1.8 кв.м., під основною будівлею 1.8 кв.м; Б-1- сарай, забудованою площею 41.9, під господарськими (присадибними) будівлями і спорудами 41.9 кв.м.; В-1 дворова вбиральня, забудованою площею 1.0, під господарськими (присадибними) будівлями і спорудами- 1.0; Г-1 - погріб, забудованою площею 13.0 кв.м, №1 колодязь; разом забудована площа - 107.8кв.м., під основною будівлею 51.9 кв.м., під господарськими (присадибними) будівлями та спорудами 55.9 кв.м.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна відомості, щодо будинку АДРЕСА_1 - відсутні.

Відповідно до листа № 479 КП «Березнівське бюро технічної інвентаризації» Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області станом на 01.01.2013 року реєстрація права власності на паперових носіях за адресою АДРЕСА_1 , не проводилась.

Спадкоємцем щодо майна померлого ОСОБА_3 став його син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Спадкоємцем щодо майна померлого ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 стала його дружина відповідач ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, що складається з земельної ділянки площею 3,0036 га (кадастровий номер :06:001:0036) наданої для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 0,6790 га (кадастровий номер :06:004:0065) наданої для ведення особистого селянського господарства; земельної ділянки площею 2,4027 га (кадастровий номер :06:003:0316) наданої для ведення особистого селянського господарства. Дане підтверджується копією документів із спадкової справи Березнівської районної державної нотаріальної контори №57/2012 після смерті ОСОБА_3 та свідоцтвами про право на спадщину за законом від 14.10.2024 року. Що стосується житлового будинку АДРЕСА_1 то відповідач спадщину після смерті ОСОБА_3 , який помер у 2005 році, у вигляді будинку не приймала та фактично відмовилася від володіння ним.

Те що, позивач ОСОБА_1 дійсно у 2011 році вселився у житловий будинок АДРЕСА_1 разом із сім`єю, та те, що ОСОБА_1 протягом часу проживання там і по цей час робив і ремонт, і займався облагородженням подвір`я підтверджується письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 .

Також позивач відкрито користується вказаним будинком, проводить ремонти та добудови за власні кошти.

Відповідно до норм ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і, продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014, відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності(п.9); враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ (п. 11); враховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК. Під час розгляду позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, пред`явленого давнісним володільцем, застосуванню підлягають також положення статті 388 ЦК за наявності відповідних заперечень з боку відповідача (п. 12); можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13). Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")(п. 14).

Верховний Суд у своїй постанові від 24.01.2019 року у справі № 755/16913/16-ц зазначив, що за аналізом частини першої статті 344 ЦК України за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

Аналогічний висновок міститься і у рішенні Верховного Суду від 28.03.2019 по справі №215/5451/16-ц, у якому зазначено, що за набувальною давністю може набуватися право власності на нерухоме майно в тому числі, якщо власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження №12-291гс18) зроблено висновок, що умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

У ЦК України набувальна давність розглядається як спосіб набуття права власності. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного безпідставного володіння чужим майном за певних умов.

Для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство).

По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є).

Цей строк відповідно до ст. 344 ЦК для нерухомого майна встановлений тривалістю десять років, для рухомого майна - п`ять років.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 344 ЦК, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до Ухвали колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 20 лютого 2008 року відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на дане майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Таким чином,оскільки позивач понад 10 років добросовісно заволоділа будинком та відкрито і безперервно володіє і користуються зазначеним майном більше десяти років, утримує його, сплачує всі комунальні послуги, не встановлено, що існують інші особи, які б претендували на вказаний будинок, що свідчить про те, що позивач є добросовісним набувачем, а тому суд вважає, що останній набув права власності на нього за набувальною давністю.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем, у відповідності до ст.344 ЦК України, за набувальною давністю підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 10, 89, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.15, 16, 328, 344, ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Березнівської міської ради Рівненського району Рівненської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Рівненського апеляційного суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Відповідач: Березнівська міська рада Рівненського району Рівненської області, адреса вул.Київська, 6, м.Березне, Рівненської області, .

Суддя: Мельничук Н. В.