Справа № 351/79/25
Провадження № 22-ц/4808/1030/25
Головуючий у 1 інстанції ПОСОХОВ І. С.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Василишин Л. В.,

Максюти І. О.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2025 року у складі судді Посохова І. С., ухвалене у м. Снятині Івано-Франківської області, у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Снятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2025 року ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Снятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в порядку окремого провадження звернулася до суду із заявою про встановлення факту батьківства.

В обґрунтування заяви вказувала, що вона разом із ОСОБА_3 з 29 липня 2000 року по 11 січня 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Незважаючи на офіційне розірвання шлюбу, вони продовжували проживати однією сім`єю. Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась донька ОСОБА_4 , однак у зв`язку із частими конфліктами, шлюб повторно не реєстрували. Доньку заявниця зареєструвала на своє прізвище в порядку ст. 135 СК України. У 2020 році вона разом із ОСОБА_3 знову почали проживати однією сім`єю, вели спільне господарство, доньку ОСОБА_4 батько визнавав, приймав активну участь у її вихованні та утриманні, дарував подарунки, вітав на свята, проводив з нею спільно час.

Зазначала, що 01 квітня 2024 року ОСОБА_3 був мобілізований і проходив військову службу в складі військової частини НОМЕР_1 та 26 серпня 2024 року під час виконання бойових завдань в районі населеного пункту Дружба Торецької громади Бахмутського району зник безвісти.

Посилаючись на те, що вона, як законний представник їх неповнолітньої доньки, має намір оформити відповідні соціальні виплати, просила встановити факт батьківства, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та внести зміни до актового запису №18 від 07 вересня 2017 року про народження ОСОБА_4 .

Рішенням Снятинського районного суду від 17 березня 2025 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства відмовлено.

У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник ОСОБА_1 адвокат Зачепіло З. Я. не погоджується із висновками суду першої інстанції про неможливість встановлення факту батьківства у даній справі в порядку окремого провадження, оскільки спір про право в даному випадку відсутній, жодна інша особа не заявляла власні вимоги щодо предмету спору, а також жодних заперечень від інших осіб щодо оспорювання цього права подано не було.

Представник ОСОБА_1 зазначає, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду, зокрема викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21, у окремій думці Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2024 року у справі №201/5972/22, зі змісту яких вбачається, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку цивільного судочинства.

Вважає, що визнання факту батьківства у даній справі не має характеру правового конфлікту чи правової невизначеності, що потребувала б вирішення у позовному провадженні. Відтак, за відсутності спору про право , зазначена справа підлягає розгляду в порядку окремого провадження, що стосується встановлення юридичного факту, який має значення для реалізації прав та законних інтересів заявника.

Адвокат Зачепіло З.Я. зауважує, що чинним законодавством України процедура встановлення батьківства за особою, яка зникла безвісти не передбачена, а тому на її думку, у даному випадку суд першої інстанції повинен був застосувати за аналогією норми щодо встановлення факту батьківства за померлою особою.

Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло З. Я. у встановлений судом строк інші учасники справи не скористалися. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Представник Снятинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , її представника адвоката Боднарчука А. М. та заінтересовану особу ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені заяви ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства ОСОБА_3 , який зник безвісти, відносно доньки ОСОБА_4 , суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявницею не доведено факт смерті ОСОБА_3 , що в свою чергу виключає можливість встановлення факту його батьківства щодо ОСОБА_4 у судовому порядку.

Однак, повністю з цими висновками суду першої інстанції апеляційний суд не може погодитися з огляду на таке.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , являються заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 10 жовтня 2017 року (а.с. 11).

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 0 від 07 січня 2025 року відомості про батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 16).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов домогосподарства № 8 від 07 січня 2025 року за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 який є зниклий безвісті, до дня мобілізації в ЗСУ проживав та вів спільне господарство із ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_4 (а.с. 19-20)

Згідно з повідомленням сім`ї № 120 від 29 серпня 2024 року солдат ОСОБА_3 26 серпня 2024 року, виконуючи бойове завдання, зник безвісті в районі населеного пункту Дружба Бахмутського району Донецької області (а.с. 21).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 03 вересня 2024 року за фактом зникнення ОСОБА_3 зареєстроване кримінальне провадження за №0000155 за ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 22).

Таким чином, на теперішній період часу ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти.

Звертаючись до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, заявниця ОСОБА_1 просила визнати факт батьківства зниклого безвісти ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 .

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (частина перша статті 315 ЦПК України).

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).

Змістом частини четвертої статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду.

Під спором про право розуміють перешкоди у здійсненні цивільного права, які згідно із законом можуть бути усунені за допомогою суду.

Спір про право пов`язаний виключно з порушенням, оспоренням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права, при якому існують конкретні особи, які перешкоджають в реалізації права. При відсутності цих елементів відсутній спір про право. Вказаний правовий висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 139/122/14-ц (провадження № 61-3238св22).

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право. Такі висновки висловлені Верховний Судом в постановах від 11 вересня 2024 року в справі № 335/4669/23 (провадження № 61-8050св24), від 17 червня 2024 року в справі № 753/21178/21 (провадження № 61-15630св23).

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом у змісті постанови від 04 січня 2023 року в справі № 198/99/15-ц (провадження № 61-7049св22): «згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Спір про право це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають в реалізації такого права».

Таким чином, у порядку окремого провадження підлягають розгляду справи про встановлення фактів, за наявності наступних умов: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Змістом статті 128 СК України передбачено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Водночас частиною першою статті 135 СК України встановлено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу (стаття 130 СК України).

Комплексний аналіз змісту статті 130 СК України свідчить, що передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства відповідно до частини першої статті 130 СК України є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері, а також смерть того, батьківство кого встановлюється, або оголошення такої особи померлим, що, в свою чергу, узгоджується із правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 17 лютого 2021 року в справі № 373/2257/18 (провадження № 61-15136св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 361/2653/15 (провадження № 61-2239св21), від 06 червня 2024 року в справі № 672/915/23 (провадження № 61-3583св24), від 09 квітня 2025 року в справі № 213/1448/24 (провадження № 61-12171св24).

Водночас, колегія суддів зауважує, що набуття правового статусу особи, зниклої безвісти за особливих обставин, не зменшує обсяг цивільної правоздатності такої особи (частина перша статті 8 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти за особливих обставин»).

Зокрема, факт батьківства чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини може бути встановлений за рішенням суду у разі його смерті (частина перша статті 130 СК України).

Відтак, у разі відсутності відомостей про смерть особи, батьківство якої встановлюється, необхідним є безпосереднє звернення до суду саме із позовом про визнання батьківства (стаття 128 СК України).

Такі правові висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 09 липня 2025 року у справі № 201/1017/25.

З огляду на вищезазначені норми матеріального права та висновки Верховного Суду, а також враховуючи те, що ОСОБА_3 , факт батьківства якого просила встановити заявниця, станом на час розгляду справи вважається зниклим безвісти, доказів того, що ОСОБА_3 помер матеріали справи не містять, колегія суддів приходить до висновку, що у даній справі існує спір про право,який вирішується в порядку позовного провадження.

Згідно з частиною шостою статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Прецедентна практика Європейського Суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Правосуддя має бути швидким. Тривала невиправдана затримка процесу практично рівнозначна відмові в правосудді (Рішення Суду у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях. Відтак в кожному випадку заявник при зверненні до суду повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Таким чином, заяву ОСОБА_1 про встановлення факту батьківства, подану нею в порядку окремого провадження, слід залишити без розгляду та роз`яснити заявниці її право звернення до суду у порядку позовного провадження.

Керуючись статтями 294, 315, 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зачепіло Зоряни Ярославівни - задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2025 року - скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Снятинський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коломийському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту батьківства - залишити без розгляду.

Роз`яснити ОСОБА_1 її право звернення до суду у порядку позовного провадження.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 01 жовтня 2025 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта