ПОСТАНОВА

Іменем України

24 вересня 2025 року м. Кропивницький

справа № 383/531/25

провадження № 22-ц/4809/1242/25

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), суддів: Мурашка С. І., Чельник О. І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року у складі головуючого судді Бондаренко В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , присудити стягнення аліментів від дня подачі заяви про видачу судового наказу з 18 жовтня 2023 року.

В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що з 2013 року знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Під час спільного проживання у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З січня 2022 року позивачка та відповідач перестали поживати разом та вести спільне господарство.

Після розірвання відносин з ОСОБА_2 , їх спільний син постійно проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Відповідач не цікавиться життям сина, фактично самоусунувся від участі у забезпеченні та вихованні сина. ЇЇ неодноразові звернення до відповідача щодо добровільної сплати аліментів на утримання сина залишились без уваги.

Вказує, що у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, 18 жовтня 2023 року вона звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

За результатами розгляду її заяви, 23 жовтня 2023 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ у справі №383/1666/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, який 04 квітня 2025 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області було скасовано.

Підставою для скасування судового наказу стало те, що на час винесення вказаного судового наказу не було відомо про наявність рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2011 року у справі №2-860/211, яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 від іншого шлюбу.

Позивачка вказує, що наявність у відповідача дочки від іншого шлюбу, яка проживає в іншій сім`ї, на утримання якої за рішенням суду він зобов`язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), не позбавляє її права також просити суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Крім того, позивачка зазначила, що за весь період, тобто з 18 жовтня 2023 року, відповідач жодного разу не сплачував аліменти на утримання їх спільного сина ОСОБА_5 , хоча він є працездатною особою, отримує відповідний заробіток, однак умисно ухиляється від сплати аліментів.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочавши стягнення з 18 квітня 2025 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 211 грн 20 коп.

В задоволенні іншої частини вимог позову щодо стягнення аліментів за минулий час з 18 жовтня 2023 року по 17 квітня 2025 року відмовлено.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач не надав суду будь-яких доказів на підтвердження неспроможності сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі визначеному позивачкою. Доказів про розмір своїх доходів відповідач також не надав.

Суд також зазначив, що наявність на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини від іншого шлюбу ніяким чином не впливає на визначення розміру аліментів у цій справі, оскільки в даному випадку суд не визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на утримання двох дітей, які проживають з різними особами тобто діти проживають окремо один від одного, витрати на утримання яких несуть різні особи, що з ними проживають.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час (з 18 жовтня 2023 року) суд першої інстанції вказав, що позивачка не надала належних і допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання сина за період з 18 жовтня 2023 року по 17 квітня 2025 року (інформацію про несплату аліментів (заборгованість) в межах виконавчого провадження).

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_2

ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Багірян Еміль Борикович, подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року та ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розпочавши стягнення з 18 квітня 2024 року, в іншій частині рішення просить залишити без змін.

Представник відповідача вказав, що справа розглядалась Бобринецьким районним судом Кіровоградської області у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, але жодної повістки відповідач по справі не отримував, про відкриття провадження у справі обізнаний не був, а тому був позбавлений права подати до суду свої заперечення щодо позовних вимог.

До участі у цій справі не було залучено колишню дружину відповідача, яка вже отримує від нього аліменти, та на права якої влинуло прийняте судове рішення у цій справі.

Вказано, що на думку відповідача, з нього на користь позивачки, повинні бути стягнуті аліменти в розмірі 1/ 6 частини його доходів, що є справедливим та буде відповідати принципу пропорційності. Такий розмір буде враховувати реальні можливості відповідача та дозволить виконувати зобов`язання щодо всіх його утриманців.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 подала до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ставить питання про часткове скасування рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року і ухвалення у відповідній частині нового рішення про задоволення позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів від дня подачі заяви про видачу судового наказу з 18 жовтня 2023 року.

В обгрунтування позивачка зазначила, що за весь період, тобто з 18 жовтня 2023 року, відповідач жодного разу не сплачував аліменти на утримання сина, хоча він є працездатною особою, отримує відповідний заробіток, однак умисно ухиляється від сплати присуджених йому аліментів.

Вказала, що у заяві про скасування судового наказу, ОСОБА_2 не заперечував про те, що він за весь цей період з 18 жовтня 2023 року по 04 квітня 2025 року не сплачував аліменти на утримання сина ОСОБА_5 . Крім того, в поданій відповідачем апеляційній скарзі, останній не заперечує факту несплати аліментів за вказаний період.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача, ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції, в частині визначеного судом розміру аліментів, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на її користь залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення. Вказала, що доводи відповідача про те, що він не був повідомлений належним чином про розгляд справи в суді першої інстанції не відповідають дійсності. Зазначила, що наявність на утриманні ОСОБА_2 ще однієї неповнолітньої дитини від іншого шлюбу ніяким чином не впливає на визначення розміру аліментів у цій справі, оскільки у даному випадку суд не визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на утримання двох дітей, які проживають з різними особами, тобто діти проживаюить окремо один від одного, витрати на їх утримання несуть різні особи, що з ними проживають. Звернула увагу суду, що розмір аліментів, які вона просить стягнути із відповідача не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги законодавства щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, а також має забезпечити право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку (а.с.70-73).

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає залишенню без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 - задоволенню зі скасуванням рішення в частині визначення періоду стягнення аліментів та ухвалення нового рішення.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 15 березня 2016 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Дитина має зареєстроване місце проживання разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади від 17 квітня 2025 року (а.с.6, 7).

Судовим наказом Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2023 року у справі №383/1666/23 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви з 18 жовтня 2023 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2025 року по справі №383/1666/23 задоволено заяву боржника ОСОБА_2 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Скасовано судовий наказ виданий Бобринецьким районним судом Кіровоградської області від 23 жовтня 2023 року у справі №383/1666/23 (а.с.12-17).

В ухвалі Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2025 року по справі №383/1666/23 установлено, що на підставі виконавчого листа, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області від 05 грудня 2011 року у справі №2-860/211, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 здійснено стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення проводити з 22 листопада 2011 року до повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як передбачено частиною першою статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені з батька або матері дитини у частці від їх доходу або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом із яким проживає дитина. При цьому розмір аліментів має забезпечувати гармонійний розвиток дитини та не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, визначених статтею 182 СК України.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 .

Заперечуючи проти задоволених позовних вимог, відповідач в своїй апеляційній скарзі зазначав про те, що не отримував жодної повістки по справі, не був обізнаний про відкриття провадження, а тому був позбавлений подати свої заперечення стосовно позовних вимог. Вказав, що суд першої інстанції грубо порушив норми процесуального права та розглянув справу за відсутності особи, щодо якої відсутні відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Ознайомившись із вказаними доводами відповідача та матеріалами справи колегія суддів зазначає таке.

Згідно відповіді №1314097 від 22 квітня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру щодо місця реєстрації, судом з`ясовано, що ОСОБА_2 зареєстрований у АДРЕСА_2 (а.с.20).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року відкрито провадження у справі; призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 29.05.2025 року, 09 год. 10 хв. в залі судових засідань Бобринецького районного суду Кіровоградської області за адресою: вул. Миколаївська, 80, м. Бобринець Кіровоградської області.

Визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк із дня вручення йому ухвали про відкриття провадження для подання відзиву на позов та роз`яснено відповідачу, що в разі ненадання відзиву у встановлений строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи (а.с.22-23).

Згідно супровідного листа Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 квітня 2025 року за вих. №383/531/25 5911 25, на адресу ОСОБА_2 направлено копію ухвали суду від 23 квітня 2025 року, примірник позовної заяви з додатками та судову повістку про виклик до суду (а.с.24).

01 травня 2025 року конверт із вкладенням, який був направлений на адресу відповідача, повернувся до суду неврученим із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.26).

Ухвалюючи рішення у даній справі, місцевий суд зазначив, що відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про дату судового розгляду, що підтверджується поштовим конвертом з відміткою установи поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з частинами другою-п`ятою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки

про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання

чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (пункт 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України).

Наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки

про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується

з висновками, викладеними у постановах Великої Палати Верховного Суду:

від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18),

від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 (провадження №12-233гс18),

а також у постановах Верховного Суду: від 27 лютого 2020 року у справі

№ 814/1469/17 (провадження № К/9901/28703/19), від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14 (провадження № К/9901/16143/20), від 10 листопада 2021 року

у справі № 756/2137/20 (провадження № 61-3782св21) та інших.

Враховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що відповідач не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необгрунтованими та спростовуються викладеним вище.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі відповідач заперечив щодо розміру аліментів, які просила стягнути позивачка, та просив стягнути з нього на користь позивачки аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно розпочавши стягнення з 18 квітня 2025 року і до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обгрунтування зазначав, що має на утриманні ще одну дитину від іншого шлюбу, а тому стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу) буде справедливим та забезпечить баланс між правом дитини на утримання та правом батька на гідне існування.

Колегія суддів не погоджується із такими твердженнями відповідача, враховуючи таке.

Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 12, 13, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження його неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Встановивши, що ОСОБА_2 не надає позивачці належної матеріальної допомоги на утримання сина, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Твердження відповідача що незалучення до участі у справі його колишньої дружини, яка отримує від нього аліменти, впливають на її права як отримувача аліментів, не заслуговують на увагу, оскільки вказане судове рішення стосується лише визначення розміру аліментів, які підлягають стягненню із відповідача на утримання сина ОСОБА_5 .

Колегія суддів зазначає, що аліменти у розмірі 1/ 4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача не є надмірним та є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та принципу рівності батьків в утриманні дитини, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України, та має забезпечити право дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Крім того, як вірно зазначив суд першої інстанції, наявність на утриманні відповідача ще однієї неповнолітньої дитини від іншого шлюбу ніяким чином не впливає на визначення розміру аліментів у цій справі, оскільки в даному випадку суд не визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на утримання двох дітей, які проживають з різними особами тобто діти проживають окремо один від одного, витрати на утримання яких несуть різні особи, що з ними проживають.

Разом з цим, відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Твердження ОСОБА_2 викладені в апеляційній скарзі є безпідставними, не доведеними належними та допустимими доказами, а тому вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають.

Щодо апеляційнії скарги ОСОБА_1 .

Позивачка оскаржила судове рішення в частині визначення судом першої інстанції періоду, за який підлягають стягненню з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина.

Звертаючись до суду із цим позовом у квітні 2025 року, позивачка просила стягнути із відповідача аліменти за минулий період, а саме з 18 жовтня 2023 року. В обгрунтування зазначала, що у зв`язку з ухиленням відповідача від сплати аліментів, 18 жовтня 2023 року вона звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина.

За результатами розгляду її заяви, 23 жовтня 2023 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ у справі №383/1666/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина, який 04 квітня 2025 року ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області було скасовано. Підставою для скасування судового наказу стало те, що на час винесення вказаного судового наказу не було відомо про наявність рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05 грудня 2011 року у справі №2-860/211, яким з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 від іншого шлюбу.

Відмовляючи у задоволенні вимоги щодо стягнення аліментів за минулий час (з 18 жовтня 2023 року) суд першої інстанції вказав, що позивачка не надала належних і допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів на утримання сина за період з 18 жовтня 2023 року по 17 квітня 2025 року (інформацію про несплату аліментів (заборгованість) в межах виконавчого провадження).

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, враховуючи таке.

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч. 2ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Тлумачення ч. 2 ст. 191 СК України, свідчить про те, що при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час позивач має довести наступні обставини:

- вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом періоду, за який позивач просить стягнути аліменти;

- неможливість одержання аліментів у зв`язку з ухиленням відповідача у цей період від їх сплати.

Ухилення від сплати аліментів - це винна протиправна поведінка, тобто, свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто із вимогою про сплату коштів необхідних для утримання дитини.

Ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. На що неодноразово звертав увагу й Верховий Суд, зокрема, в постановах від 19 грудня 2019 у справі № 635/6268/18; від 27 січня 2020 року у справі № 672/198/19; від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18.

Постановою Верховного Суду від 18 травня 2020 року (справа № 215/5867/17) сформовано правову позицію, про те, що частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести такі обставини як вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача та ухилення відповідача від надання утримання дитині.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 235/101/21.

За загальним правилом, визначеним СК України та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів за вказаний період, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

Наявними у матеріалах справи доказами підтверджується, що 23 жовтня 2023 року Бобринецький районним судом Кіровоградської області видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви з 18.10.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 , повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.11).

Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 квітня 2025 року заяву боржника ОСОБА_2 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задоволено.

Судовий наказ, виданий Бобринецьким районним судом Кіровоградської області від 23.10.2023 року у справі №383/1666/23 про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі розміру всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви з 18.10.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , скасовано.

Відмовлено ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини.

Судом установлено, що 23 жовтня 2023 року Бобринецьким районним судом Кіровоградської області у справі № 383/1666/23 видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісяця у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з дня подачі заяви з 18.10.2023 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.19).

Також судом установлено, що на підставі виконавчого листа, виданого Кіровоградським районним судом Кіровоградської області від 05.12.2011 року у справі №2-860/211, з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця та мешканця АДРЕСА_2 , не працюючого, на користь ОСОБА_6 , здійснено стягнення аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення проводити з 22.11.2011 року до повноліття ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.37).

Вказані обставини суду не були відомі при винесені судового наказу від 23 жовтня 2023 року у справі № 383/1666/23.

Звертаючись до суду з заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу, виданого 23 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 вказував, що на виконання рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 05.12.2011 року, про яке у справі №383/1666/23 не було відомо, та на виконання судового наказу, виданого Бобринецьким районним судом Кіровоградської області 23 жовтня 2023 року, з нього стягується 2/4 частина усіх видів його заробітку (доходу), що перевищує розмір, визначений п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, оскільки судовий наказ про стягнення аліментів на утримання двох дітей мав буди виданий у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) боржника.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку, що судовий наказ Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2023 року у справі № 383/1666/23 в силу нововиявлених обставин суперечить вимогам ч.2 ст.183 СК України, оскільки не визначає єдину частку від заробітку (доходу) батька на утримання двох дітей, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття, так як виданий без урахування рішення Кіровського районного суду Кіровоградської області, яким раніше визначено розмір на утримання старшої дитини у частці від доходу батька, та про яке не було відомо боржнику та стягувачу на час розгляду справи судом, при цьому вказане рішення мало би бути враховане під час винисення судового наказу (а.с.12-17).

Враховуючи те, що відповідачка зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення із ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини, а також те, що 23 жовтня 2023 року Бобринецький районним судом Кіровоградської області було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина, відсутні підстави вважати, що позивачка не надала належних та допустимих доказів ухилення відповідача від сплати аліментів у період з 18 жовтня 2023 року по 17 квітня 2025 року.

У матеріалах справи відсутні докази виконання ОСОБА_2 аліментних зобов`язань за вказаний період, а тому позовні вимоги позивачки в цій частині підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував, а тому дійшов помилкових висновків про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Відтак, рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року в частині визначення періоду стягнення аліментів і в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий є помилковим і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , розпочавши стягнення з 18 жовтня 2023 року.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

На підставі ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення.

Разом з тим, на підставі п. 2-4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині визначення періоду стягнення аліментів і в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час - скасуванню, з ухваленням нового рішення в цій частині про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , розпочавши стягнення з 18 жовтня 2023 року.

В іншій частині рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року необхідно залишити без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 5 закону України «Про судовий збір» позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях у справах про стягнення аліментів.

У зв`язку із задоволенням вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 , із ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1816, 80 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 384 ЦПК України ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року в частині визначення періоду стягнення аліментів і в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення аліментів за минулий час скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення повноліття ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , розпочавши стягнення з 18 жовтня 2023 року.

В іншій частині рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 травня 2025 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1 816, 80 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повна постанова складена 24.09.2025.

Судді

С. М. Єгорова

С. І. Мурашко

О. І. Чельник