У Х В А Л А

про відмову у забезпечення позову

30.09.2025 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду

Вінницької області Костянтин Шепель,

розглянувши заяву про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Чернеги Інни Федорівни в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,-

у с т а н о в и в :

24 вересня 2025 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Чернега І.Ф. - звертається до суду з цим позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 29 березня 2021 року № 48091 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В.

Одночасно із позовною заявою представник позивача подає заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову з наведених у ній підстав, слід зазначити наступне.

Частиною першою статті 153 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини першої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до частини другої статті 151 Цивільного процесуального кодексу України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно із частиною третьою статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частини третьої статті 152 151 Цивільного процесуального кодексу України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 151 Цивільного процесуального кодексу України та до них належать: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

У відповідності до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Поняття «законність» у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року передбачає дотримання відповідних положень національного законодавства та принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Таким чином, Держава Україна несе обов`язок перед зацікавленими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. При цьому, обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

За змістом позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Між тим, за змістом заяви про забезпечення позову вбачається про необхідність зупинення виконання виконавчого напису, виданого 29 березня 2021 року № 48091 приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В., на підставі якого відбувається стягнення заборгованості.

Відтак, заборона вчиняти дії з виконання виконавчого напису є блокування виконавчого провадження та є підміною рішення суду. Так, у разі задоволення заяви про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом, позивачем буде досягнуто мети майбутньої позовної заяви про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто без вирішення спору по суті.

Вирішуючи питання щодо забезпечення позову суд виходить із наявності спірних обставин, з якими пов`язується застосування відповідних заходів забезпечення позову та зв`язку між конкретними заходами забезпечення позову і предметом позову, відповідністю та співмірністю вжитих заходів забезпечення позову предмету позову.

Забезпечення позову повинно застосовуватися із врахуванням принципу рівноправності сторін у спорі і не повинно призводити до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Крім того, ухвалою суду від 30 вересня 2025 року позовну заяву адвоката Чернеги Інни Федорівни в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню повернуто позивачу.

З огляду на це, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову на даний час слід відмовити.

Відмова в задоволенні заяви про забезпечення позову не позбавляє позивача права в подальшому звернутися з такою заявою до суду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 149-154, 259 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

п о с т а н о в и в :

У задоволенні заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом адвоката Чернеги Інни Федорівни в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс», за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Яни Вікторівни та приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука Володимира Вікторовича про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду на протязі п`ятнадцяти днів .

Суддя Костянтин ШЕПЕЛЬ