ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8809/25 Справа № 190/910/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Фирса Ю. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Красвітної Т.П.,

при секретарі - Гречишніковій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року у складі судді Фирси Ю.В.

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Куземи Яни Олексіївни, стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Куземи Я.О.

Скарга мотивована тим, що на виконанні Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з нього на утримання дитини аліментів у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину.

Вказує, що державним виконавцем Куземою Я.О. здійснено нарахування аліментів не з дати відкриття виконавчого провадження 02 грудня 2024 року, а починаючи з червня 2017 року, тобто заборгованість по аліментам утворилась за минулі періоди, за які не підлягали стягненню, оскільки 19 червня 2017 року стягувач ОСОБА_2 власноруч відмовилась від стягнення аліментів, на виконання досягнутих між ними усних домовленостей. Крім того сума боргу розрахована державним виконавцем неправомірно.

Вказує, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів починаючи з 02 грудня 2024 року, проте вважає, що розрахунки по аліментам мають бути здійснені з 02 грудня 2024 року.

На підставі викладеного, просив визнати неправомірними дії та бездіяльність державного виконавця Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса) Куземи Я.О. щодо нарахування суми боргу за аліменти у розмірі 287965,68 грн. за період з червня 2017 року по 01 грудня 2024 року включно, у виконавчому провадження №76697040 і не вчинення дій з виправлення допущенної помилки; зобов`язати державного виконавця Кузему Я.О. проводити виконавчі дії в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження» та провести перерахунок заборгованості у виконавчому провадженні №76697040; та зобов`язати зарахувати вже стягнуті грошові кошти на погашення суми боргу за аліментами у сумі 287965,68 грн. в рахунок подальшої оплати аліментів, про що повідомити військову частину НОМЕР_1 .

Ухвалою П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована відсутністю підстав для задоволення скарги, оскільки державним виконавцем всі дії та рішення прийнято в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що була постановлена внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що у 2017 році між стягувачем та боржником врегульовано питання по аліментам, а тому відсутні підстави для стягнення аліментів, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні скарги. Окрім того, вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що виконавчі дії щодо розрахунку заборгованості проведені з порушення норм законодавства, що є підставою для задоволення скарги.

У відзиві на апеляційну скаргу Жовтоводсько-П`ятихатський відділ державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на її законність та обґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що рішенням П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 14 липня 2015 року з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 09 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері ОСОБА_2 .

На виконання рішення суду П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області 29 липня 2015 року видано виконавчий лист, який стягувачем ОСОБА_2 пред`явлено до примусового виконання до Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Одеса).

04 жовтня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого листа № 2/190/442/15.

Згідно копії заяви ОСОБА_2 від 19 червня 2017 року, поданої на ім`я начальника відділу державної виконавчої служби П`ятихатського РУЮ, остання просила припинити стягнення аліментів та повернути виконавчий документ без подальшого виконання у зв`язку з усною домовленістю.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби П`ятихатського РУЮ від 23 червня 2017 року виконавчий лист № 2/190/442/15 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 09 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття на користь матері ОСОБА_2 повернуто стягувачу.

04 грудня 2024 року державним виконавцем Жовтоводсько-П`ятихатського відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Одеса) Куземою Я.О. відкрито виконавче провадження №76697040 на підставі заяви про примусове виконання виконавчого листа №190/910/15-ц, виданого П`ятихатським районним судом Дніпропетровської області про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частки всіх видів його заробітку(доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину, починаючи з 09 червня 2015 року до досягнення дитиною повноліття на користь матері ОСОБА_2 .

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів № 75493/28.7-34 від 13 червня 2025 року станом на 01 червня 2025 року ОСОБА_1 має заборгованість у розмірі 275941,02 грн. за період з червня 2017 року по травень 2025 року

Згідно копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом П`ятихатської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 все своє майно де б воно не було та з чого воно б не складалося заповіла ОСОБА_1 .

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13 ЦПК України).

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частина 1 статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що в разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, підставою для визнання рішення, дії чи бездіяльності виконавця неправомірними в порядку судового контролю за виконанням судових рішень є порушення державним виконавцем прав учасника виконавчого провадження.

Якщо ж рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені виконавцем відповідно до закону, в межах своїх повноважень і право заявника не було порушено, суд має відмовити в задоволенні скарги.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (частина 1 статті 18 ЦПК України).

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина 1 статті 74 Закону № 1404-VIII).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із частиною 1 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України (частина 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до частин 1,3 статті 194 Сімейний кодекс України аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу, погашається за заявою платника шляхом відрахувань з його заробітної плати, пенсії, стипендії за місцем їх одержання або стягується за рішенням суду.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частини 3 статті 195 СК України).

Відповідно до частини 4 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця.

У пункті 4 Розділу XVI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 зазначено, що виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця (додаток 15) та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника. Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Сума заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому статтею 195 Сімейного кодексу України.

Стягнення аліментів за виконавчими листами за минулий час проводиться в межах десятирічного строку, що передував пред`явленню виконавчого листа до виконання.

Отже, нормами сімейного законодавства передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення повноліття. При цьому, виконання зазначеного обов`язку може здійснюватися в межах виконавчого провадження на підставі рішення суду. Законодавцем покладено на державного виконавця обов`язок щодо обчислення розміру заборгованості за аліментами та у разі незгоди із таким розміром можливість заінтересованої особи звернутися до суду для захисту порушених прав.

Відповідно до частини третьої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ про стягнення періодичних платежів у справах про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, втрати годувальника тощо може бути пред`явлено до виконання протягом усього періоду, на який присуджені платежі.

Вказана норма передбачає, що повернення виконавчого документа стягувачу за її заявою не припиняє права стягувача у майбутньому звернутися до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання повернутого раніше виконавчого документа за відсутності сплати боржником аліментів на утримання дитини згідно із судовим рішенням.

Слід звернуту увагу на те, що здійснюючи розрахунок заборгованості боржника зі сплати аліментів за період червня 2017 року по грудень 2024 року державний виконавець діяв у межах повноважень, наданих їй законом, та на підставі наявних в матеріалах виконавчого провадження доказів. Незважаючи на те, що виконавчий документ було повернуто стягувачу, боржник на підставі судового рішення зобов`язаний був утримувати дитину до досягнення ним повноліття незалежно від факту наявності чи відсутності виконавчого провадження. Вказане узгоджується із правовими висновками викладеними Верховним Судом у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 343/1577/18.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов правильного висновку, з яким погоджується колегія суддів, що державним виконавцем всі дії та рішення прийнято в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що встановлений Законом України «Про виконавче провадження», тому підстави для визнання дій державного виконавця неправомірними відсутні.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Доводи апеляційної скарги про наявність між стягувачем та боржником домовленості з приводу виплати аліментів, що унеможливлює стягнення аліментів починаючи з 2017 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки скаржником не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що він належним чином виконував обов`язок з утримання дитини у розмірі, встановленому рішенням суду за вказаний період.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем безпідставно проведено розрахунок заборгованості по сплаті аліментів починаючи з 2017 року, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки державний виконавець діяв у межах передбачених Законом України Про виконавче провадження.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що державним виконавцем, виконавчі дії проведені з порушення норм законодавства, що є підставою для задоволення скарги, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зазначені обставини були предметом розгляду судом першої інстанції, судом надано на ці доводи вичерпну відповідь, а скаржником в свою чергу не доведено вказані обставини належними та допустимими доказами у розумінні норм діючого законодавства.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу П`ятихатського районного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2025 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 24 вересня 2025 року

Повний текст судового рішення складено 06 жовтня 2025 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Т.П. Красвітна