ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 642/4684/24 Головуючий суддя І інстанції Бородіна О. В.
Провадження № 22-ц/818/2342/25 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2025 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року, у справі №642/4684/24 за позовом Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У серпні 2024 року представник Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» Федорюк І.І. звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами.

Позовна заява мотивована тим, що 22 березня 2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №1487069-603 про надання споживчого кредиту та надано кошти у розмірі 78 008,02 грн., шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача.

Також, 31.08.2021 між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено другий кредитний договір №2227530-603 про надання споживчого кредиту та надано кошти у розмірі 85 670,81 грн.

04.11.2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено інший кредитний договір №2476103-603 про надання споживчого кредиту. Відповідно до якого відповідач отримала кошти у розмірі 80 000,00 грн.

Позивач свої зобов`язання за кредитними договорами виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти в обсязі, обумовленому кредитними договорами.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитними договорами, яка становить 358 068,38 грн. і складається з:

- заборгованості за кредитним договором №1487069-603 від 22.03.2021 у розмірі 110 409,98 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 67 692,74 грн., заборгованості за процентами 11,71 грн., заборгованості по комісії 42 705,53 грн.;

- заборгованості за кредитним договором №2227530-603 від 31.08.2021 у розмірі 132 458,65 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 85 523,60 грн., заборгованості за процентами 14,69 грн., заборгованості по комісії 46 920,36 грн.;

- заборгованості за кредитним договором №2476103-603 від 04.11.2021 у розмірі 115 199,75 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 81 944,36 грн., заборгованості за процентами 14,03 грн., заборгованості по комісії 33 241,36 грн..

Свої вимоги представник позивача обґрунтовує тим, що відповідач не виконав прийняті на себе зобов`язання по кредитному договору, внаслідок чого у нього виникла перед банком заборгованість у розмірі зазначеному вище.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (і. н НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (, адреса 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 20) заборгованість за кредитними договорами у розмір 235 201 (двісті тридцять п`ять тисяч двісті одна) грн. 13 коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитним договором №1487069-603 від 22.03.2021 у розмірі 67 704,45 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 67 692,74 грн., заборгованості за процентами 11,71 грн..;

- заборгованості за кредитним договором №2227530-603 від 31.08.2021 у розмірі 85 538,29 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 85 523,60 грн., заборгованості за процентами 14,69 грн.;

- заборгованості за кредитним договором №2476103-603 від 04.11.2021 у розмірі 81 958,39 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 81 944,36 грн., заборгованості за процентами 14,03 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (і. н НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «ТАСКОМБАНК» (, адреса 01032, м. Київ, вул. С.Петлюри, 20) суму сплаченого судового збору в розмірі 3 528,67 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, АТ «Таскомбанк» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати оскаржуване судове рішення у частині відмови позовних вимог про стягнення комісії за кредитними договорами та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись при цьому на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що щомісячна комісія за обслуговування кредиту передбачена кредитним договором, який підписано сторонами. Крім того позичальник був ознайомлений з усіма умовами кредитного договору та погодився з ними.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, за відсутності учасників справи, які були належним чином повідомлені про судове засідання, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 367 ЦПК України вивчив матеріали справи та перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з положеннями ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у позовних вимогах про стягнення комісії за кредитними договорами та підлягає перегляду виключно в цій частині.

Відмовляючи у позові в цій частині суд першої інстанції вказав наступні мотиви свого рішення.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць.

Однак, у п.3.3.6 кредитного договору № 2227530-603 від 31.08.2021 та кредитного договору № 2476103-603 від 04.11.2021 зазначено, що не частіше одного разу на місяць, на вимогу Позичальника під час його звернення у відділення Банку/або до контактного центру усно та безоплатно повідомляє Позичальнику інформацію про поточний розмір його заборгованості за кредитом, а також на вимогу Позичальника надає йому виписку/виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості.

Тобто, вищевказаними кредитними договорами передбачене безоплатне надання інформації не більше одного разу на місяць, при цьому позивач не надає доказів того, що вказана комісія була нарахована у зв`язку з тим, що відповідачу надавались банківські послуги більше одного разу на місяць, у зв`язку з чим і була нарахована комісія.

Необхідність внесення плати за додаткові, супутні послуги банку, пов`язанні з розрахунково-касовим обслуговуванням, передбачені в графіках платежів, які є додатками до вищевказаних кредитних договорів.

При цьому в кредитних договорах не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимога щодо стягнення комісії з відповідача за кредитним договором №1487069-603 від 22.03.2021 у розмірі 42 705,53 грн., за кредитним договором № 2227530-603 від 31.08.2021 у розмірі 46 920,36 грн., а також за кредитним договором № 2476103-603 від 04.11.2021 у розмірі 33 241,36 грн. є нікчемною та не може бути задоволена.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджується та судом першої інстанції правильно встановлено, що 22 березня 2021 року ОСОБА_1 підписала заяву-договір №1487069-603 для отримання кредиту на власні потреби у суми 78 008,02 грн. Відповідно до п. 1.1.1. заяви-договір сума кредиту становила 78 008,02 грн.; п. 1.2 строк кредиту 48 міс.; п.1.3 проценти за користування кредитом 0,01% річних; п.1.4 комісія за обслуговування кредиту 2,5% щомісячно. (а.с. 76)

Додатком №1 до заяви-договір №1487069-603 визначена загальна складова вартості кредиту та встановлено графік платежів, згідно з яким відповідач, починаючи з 22.03.2021 повинна була вносити суму платежу за розрахунковий період у розмірі 3 576,20 грн., а в останній день платежу за графіком, а саме 10.03.2025 року, внести платіж у сумі 3 551,92 грн. Вказаний додаток також підписаний ОСОБА_1 (а.с. 76 зв. ст 77 зв.ст.)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1487069-603 від 22.03.2021 станом на 16.06.2024 сума боргу становить 110 409,98 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 67 692,74 грн., заборгованості за процентами 11,71 грн., заборгованості по комісії 42 705,53 грн. (а.с. 78).

Зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 належним чином не виконала.

Крім того, суд встановив, що 31.08.2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 було укладено другий кредитний договір №2227530-603. Відповідно до даного кредитного договору, який власноруч підписаний ОСОБА_1 ,відповідач отримала кредит у сумі 85 670,81 грн. (п.1.2.2.); строк кредиту 60 місяців (п.1.2.6.); тип процентної ставки за користування кредитом та порядок нарахування процентів - Процентна ставка фіксована та застосовуються на весь строк Кредиту. Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цією Заявою - договором, не може бути збільшений без письмової згоди Позичальника. Проценти нараховуються за Заявою -договором щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом на кінець кожного дня та сплачуються Позичальником щомісячно в складі ануїтетних платежів у строки згідно з умовами Кредитного договору. Нарахування процентів відбувається за схемою «30/360». (п. 1.2.9.1.); п.1.4 комісія за обслуговування кредиту 2,5% щомісячно. (а.с. 7 9)

Додатком №1 до заяви-договір №2227530-603 визначена загальна складова вартості кредиту та встановлено графік платежів, згідно з яким відповідач, починаючи з 10.09.2021 повинна була вносити суму платежу за розрахунковий період у розмірі 3 570,77 грн., а в останній день платежу за графіком, а саме 10.08.2026 року, внести платіж у сумі 3 522,90 грн. Вказаний додаток також підписаний ОСОБА_1 (а.с. 10 11)

Паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум», який містить інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, також підписаний відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 12)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2227530-603 від 31.08.2021 станом на 16.06.2024 сума боргу становить 132 458,65 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 85 523,60 грн., заборгованості за процентами 14,69 грн., заборгованості по комісії 46 920,36 грн. (а.с. 13).

Зобов`язання за кредитним договором №2227530-603 від 31.08.2021 ОСОБА_1 належним чином не виконала.

Також, судом було встановлено, що 04.11.2021 року АТ «ТАСКОМБАНК» та ОСОБА_1 уклали третій кредитний договір №2476103-603. Відповідно до даного кредитного договору, який власноруч підписаний ОСОБА_1 , відповідач отримала кредит у сумі 80 000,00 грн. (п.1.2.4.); строк кредиту 60 місяців (п.1.2.6.); тип процентної ставки за користування кредитом та порядок нарахування процентів - Процентна ставка фіксована та застосовуються на весь строк Кредиту. Розмір фіксованої процентної ставки, встановлений цією Заявою - договором, не може бути збільшений без письмової згоди Позичальника. Проценти нараховуються за Заявою -договором щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом на кінець кожного дня та сплачуються Позичальником щомісячно в складі ануїтетних платежів у строки згідно з умовами Кредитного договору. Нарахування процентів відбувається за схемою «30/360». (п. 1.2.9.1.); п.1.4 комісія за обслуговування кредиту 1,9 % щомісячно.; (п.1.2.5.) визначено спосіб надання кредиту, шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 43 45)

Додатком №1 до заяви-договір №2476103-603 визначена загальна складова вартості кредиту та встановлено графік платежів, згідно з яким відповідач, починаючи з 10.12.2021 повинна була вносити суму платежу за розрахунковий період у розмірі 2 854,00 грн., а в останній день платежу за графіком, а саме 04.11.2026 року, внести платіж у сумі 2 834,48 грн. Вказаний додаток також підписаний ОСОБА_1 (а.с. 46-47)

Паспорт споживчого кредиту за продуктом «Зручна Готівка Максимум», який містить інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту, також підписаний відповідачем ОСОБА_1 (а.с. 48)

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №2476103-603 від 04.11.2021 станом на 16.06.2024 сума боргу становить 115 199,75 грн., яка складається з: заборгованість за тілом - 81 944,36 грн., заборгованості за процентами 14,03 грн., заборгованості по комісії 33 241,36 грн. (а.с. 49).

Зобов`язання за кредитним договором №2476103-603 від 04.11.2021 ОСОБА_1 належним чином не виконала.

Так, відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що уклавши кредитні договори, з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитними договорами у розмірі 235 201 грн. 13 коп., яка складається з:

- заборгованості за кредитним договором №1487069-603 від 22.03.2021 у розмірі 67 704,45 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 67 692,74 грн., заборгованості за процентами 11,71 грн..;

- заборгованості за кредитним договором №2227530-603 від 31.08.2021 у розмірі 85 538,29 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 85 523,60 грн., заборгованості за процентами 14,69 грн.;

- заборгованості за кредитним договором №2476103-603 від 04.11.2021 у розмірі 81 958,39 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту 81 944,36 грн., заборгованості за процентами 14,03 грн.

Отже, відповідач отримавши кредитні грошові кошти, прийняв на себе зобов`язання по їх поверненню, сплати процентів за їх користування. Втім, неналежно виконував умови кредитного договору та допустив прострочення його повернення та сплати процентів за їх користування, що є недопустимим у договірних відносинах.

Отже, судом першої інстанції обґрунтовано встановлено факт неналежного виконання відповідачем прийнятих на себе зобов`язань за кредитним договором в частині тіла кредиту в розмірі та процентів, що вказує на обґрунтованість пред`явлених позовних вимог та на необхідність їх задоволення.

Водночас, вирішуючи питання щодо законності нарахування комісії за кредитними договорами суд першої інстанції вмотивовано вважав, що в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.

Згідно з висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону (п. 31.33 Постанови ВП ВС від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, провадження № 14-44цс21).

Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути врахований під час розгляду даної справи, та підтверджує висновки суду першої інстанції.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19).

Велика Палата Верховного Суду у пунктах 71-73 постанови від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90 цс19) дійшла таких висновків: недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України); якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтepecy позивача; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

У пунктах 74, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) сформульовано висновки про те, що такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів; за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Отже, якщо сторона правочину вважає його нікчемним, то така сторона за загальним правилом може звернутися до суду не з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним, а за застосуванням наслідків виконання недійсного правочину (наприклад, з вимогою про повернення одержаного на виконання такого правочину), обґрунтовуючи свої вимоги нікчемністю правочину. Якщо ж інша сторона звернулася до суду з вимогою про виконання зобов`язання з правочину в натурі, то відповідач вправі не звертатись з вимогою про визнання нікчемного правочину недійсним (зустрічною чи окремою), а заперечувати проти позову, посилаючись на нікчемність правочину. Суд повинен розглянути такі вимоги i заперечення й вирішити спір по суті; якщо суд дійде висновку про нікчемність правочину, то суд зазначає цей висновок у мотивувальній частині судового рішення в якості обґрунтування свого висновку по суті спору, який відображається у резолютивній частині судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) знов наголосила, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19), пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20). Судове рішення щодо правових наслідків недійсного правочину, в якому суд у мотивувальній частині робить висновки щодо дійсності чи нікчемності правочину, відповідає зазначеному принципу.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З врахуванням вищенаведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Таскомбанк» та ОСОБА_1 , суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачу встановлено щомісячну комісію за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункт 1.4. кредитних договорів щодо обов`язку позичальника сплачувати щомісячно комісію в розмірі 2,5%,1,9%, щомісячно за обслуговування кредиту не має під собою будь-якого законного підґрунтя, оскільки визнає лише процентну ставку без визначення конкретних додаткових та супутніх послуг Банка, за які відповідач має сплачувати комісію, відтак такий пункт договору є нікчемними в силу частини 1,2 статті11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Зважаючи на викладене частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме нарахована заборгованість по комісії за обслуговування кредиту, а саме: за кредитним договором №1487069-603 від 22.03.2021 у розмірі 42 705,53 грн.; за кредитним договором №2227530-603 від 31.08.2021 у розмірі 46 920,36 грн.; за кредитним договором №2476103-603 від 04.11.2021 у розмірі 33 241,36 грн, не підлягає стягненню з відповідача.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Одночасно апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства та на законність судового рішення.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

постановив :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Таскомбанк» -залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 січня 2025 року-залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складений 22 вересня 2025 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді колегії Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.