Справа № 454/4358/24 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1701/25 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий-суддя Цяцяк Р.П.,

судді: Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Чернявської Х.М.

- представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 квітня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Великомостівська міська рада Львівської області, як орган опіки та піклування, у якому просив суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно їх спільної доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що позивач та відповідачка у зареєстрованому шлюбі ніколи не перебували, однак від спільного проживання у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася спільна донька. Після припинення спільного проживання сторін донька залишилася проживати разом із матір`ю. Позивач приймає активну участь у житті дитини, цікавиться її життям, матеріально забезпечує та періодично забирає до себе. В даний час у позивача нова дружина, яка любить та піклується про його доньку, хоча і має свою дитину від першого шлюбу. Відповідачка не дбає про дитину, постійно залишає її на свою матір, не працює та зловживає алкоголем, внаслідок чого її поставлено на облік в Органі опіки та піклування Великомостівської міської ради Львівської області. Дитина готується до навчання у школі, тому батько забирає її до себе, забезпечує її усім необхідним. Таким чином з метою захистів інтересів дитини позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою про позбавлення відповідачки батьківських прав (а.с. 1-6).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено (а.с. 54-58).

Дане рішення оскаржив позивач.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи та на порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом залишено поза увагою той факт, що відповідачка зловживає алкоголем, про дитину не дбає, дитину постійно залишає на свою матір. Зазначені факти встановлені КУ «Центр надання соціальних послуг Великомостівської міської ради» і підтверджено відповідними листами, які подавалися до органу опіки і піклування та надані ним у вигляді додатків до позовної заяви.

Вважає, щопри ухваленні рішення суд мав виходити з того, що ухилення матері від виконання своїх обов`язків в даному конкретному випадку дійсно має місце, оскільки остання не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти тощо (а.с. 63-69).

Сторони в судове засідання не з`явилися.

Як пояснила в судовому засіданні представник апелянта, неявки позивача/апелянта в судові засідання по справі, як в суд першої інстанції, так і в суд апеляційної інстанції, пов`язані з тим, що останній є військовослужбовцем Збройних Сил України і у зв`язку з цим він часто перебуває за межами свого постійного місця проживання.

Великомостівська міська рада Львівської області надіслала до суду клопотання про апеляційний розгляд справи без її представника (а.с. 95).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82);

- жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина 2 статті 89).

Судом встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається її сторонами те, що:

-позивач та відповідачка є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 8), яка проживає разом з матір`ю (відповідачкою);

-позивач є військовослужбовцем Збройних Сил України та перебуває у шлюбі з іншою жінкою.

Як стверджується у листі Комунальної установи «Центр надання соціальних послуг» Великомостівської міської ради від 05.06.2024 року та у Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав, затвердженому рішенням виконавчого комітету Великомостівської міської ради від 10.04.2025 року № 34, відповідачка ОСОБА_2 є особою з інвалідністю та отримує пенсійне забезпечення по інвалідності (а.с. 16, 35).

Частиною 1 ст. 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьків (одного з батьків) батьківських прав, а у роз`ясненнях, які містяться у п.п. 15 і 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» (з наступними змінами і доповненнями), звернуто увагу судів на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

Згідно згаданого вище Висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав, затвердженому рішенням виконавчого комітету Великомостівської міської ради від 10.04.2025 року № 34, згаданий орган опіки та піклування після обстеження квартири за місцем постійного проживання відповідачки ОСОБА_2 разом з малолітньою донькою прийшов до висновку про відсутність «вагомих підстав» для позбавлення згаданої відповідачки батьківських прав відносно її малолітньої доньки (а.с. 34-36).

До аналогічного висновку орган опіки та піклування також прийшов і у липні 2024 року (а.с. 10).

За змістом статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17, від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц, від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

У відповідності до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було дано належну та вичерпну оцінку доводам позовної заяви щодо того, що відповідачка не виконує без поважних причин своїх обов`язків по вихованню малолітньої доньки та навмисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, а відтак доводи апеляційної скарги стосовно того, що судом першої інстанції не було дано належної оцінки цим доводам, не відповідають фактичним обставинам справи, а тому не можуть прийматися до уваги.

Інших підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав, які передбачені частиною 1 ст. 164 СК України, позивачем в обґрунтування заявлених ним позовних вимог не наведено та належними і допустимими доказами не обґрунтовано.

Відтак, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

У Х В А Л И В:

Апеляційну скарг ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сокальського районного суду Львівської області від 15 квітня 2025 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 08 жовтня 2025 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.