ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7650/25 Справа № 185/7351/21 Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В..

суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лещенко Сергій Вікторовича на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування (суддя першої інстанції Болдирєва У.М.),

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія» звернулась до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, в якому просило стягнути з відповідачки на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування в розмірі 20618,88 грн, та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також без належного її повідомлення.

Скарга мотивована тим, що відповідачка, як ВПО мешкала за адресою: АДРЕСА_1 , однак жодної кореспонднеції від суду не отримувала.

ОСОБА_2 , просив рішення Павдлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року скасувати та направити справу на новий розгляд.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження,з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

В даній справі ціна позову становить 20618,88 грн. тобто менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму (3028х30=90840), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 3 п. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час та місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Так, знайшли підтвердження доводи апеляційної скарги, стосовно неналежного повідомлення відповідачки щодо відкритого провадження у дній справі, оскільки як встановлено матеріалами справи, як ВПО відповідачка мешкає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . (довідка № від 12.11.2014 р.), про що також було зазачено в ухвалі суду від 16.09.2021 року про відкриття провадження.

Також з матеріалів справи вбачається, що після відкриття провадження у справі, відповідачці, на вказану адресу не було направлено копію позовної заяви з додатками та ухвалу про відкриття провадження.

Наявність в матеріалах справи довідки, підписаною секретарем с/з Таран Н.Ю. про тим часове призупинення приймання поштових переказів, адресованих до Донецької області на території проведення ООС, не може бути належним доказом того,що відправлення АТ «Укрпошта» не приймає та не відправляє до певної адреси.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина перша статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Складовою частиною визначеного статтею 6 Конвенції права на справедливий суд є принцип рівності сторін, який передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу і докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема, принципів рівності та змагальності сторін.

У рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Гурепка проти України (№ 2)» (заява № 38789/04) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

У рішенні від 13 грудня 2011 року у справі «Трудов проти росії» (заява № 43330/09) ЄСПЛ зауважив, що право на публічний розгляд, передбачене пунктом 1 статті 6 Конвенції, має на увазі право на «усне слухання». Право на публічний судовий розгляд становить фундаментальний принцип. Право на публічний розгляд було б позбавлене смислу, якщо сторона в справі не була повідомлена про слухання таким чином, щоб мати можливість брати участь в ньому, якщо вона вирішила здійснити своє право на явку до суду, встановлене національним законом. В інтересах здійснення правосуддя сторона спору повинна бути викликана в суд таким чином, щоб знати не тільки про дату і місце проведення засідання, але й мати достатньо часу, щоб встигнути підготуватися до справи.

В оцінці спірних правовідносин суд зобов`язаний врахувати правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18), в якій Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що повернення повістки про виклик до суду з відміткою про причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи.

Доказів на підтвердження вжиття судом першої інстанції заходів з з метою повідомлення відповідачки, про розгляд даної справи,матеріали справи не містять.

У матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази про отримання чи не отримання відповідачкою кореспонденції з суду.

Оскільки відповідач в апеляційній скарзі зазначає як довід апеляційної скарги, про її необізнаність щодо розгляду справи у зв`язку із неотриманням нею та ненаправленням судом кореспонденції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового, по суті позовних вимог.

Судом встановлено, що 06 листопада 2013 року був укладений кредитний договір № 6644к між кредитодавцем КС «Українська кредитна спілка» та членом кредитної спілки позичальником ОСОБА_1 , за умовами якого кредитодавець надає позичальнику, а позичальник приймає у тимчасове користування грошові кошти у безготівковій формі у розмірі 9000 грн строком на 24 місяці з 06 листопада 2013 року по 06 листопада 2015 року включно зі сплатою процентів у розмірі 27,6 відсотків річних (а.с.18).

Згідно з пунктами 3.4, 3.6 кредитного договору, нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється у національній валюті за фактичну кількість днів у періоді. Нарахування процентів відбувається за фактичний строк користування кредитом і починається з наступного дня після отримання кредиту, а припиняється в день остаточного розрахунку за кредитом. Для цілей розрахунку процентів за кредитом використовується календарний рік. Прострочення сплати кредиту та/або процентів за користування кредитом (згідно графіка розрахунків) не зупиняє нарахування процентів, як протягом строку надання кредиту, визначеного договором, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником наданими грошовими коштами, крім випадку прийняття окремого рішення про це кредитодавця.

Погашення заборгованості за кредитом має здійснюватися у період з 06 грудня 2013 року по 06 листопада 2015 року шляхом щомісячної сплати фіксованої суми 582 грн, що включає в себе тіло кредиту 375 грн та відсотки 207 грн (а.с.19).

Перерахування кредитних коштів 9000 грн у безготівковій формі на рахунок ОСОБА_1 підтверджується платіжним дорученням № 13259 від 06 листопада 2013 року (а.с.20).

Випискою з рахунку позичальника ОСОБА_1 підтверджується, що погашення заборгованості здійснювалося у період з 21 листопада 2013 року по 20 серпня 2014 року шляхом внесення кожного місяця фіксованої суми 582 грн.

За період з 21 серпня 2014 року по 23 травня 2020 року були нараховані проценти у розмірі 14 320 грн 41 коп.

Станом на 23 травня 2020 року загальна сума заборгованості за кредитом складає 20 618 грн 88 коп, у тому числі основна сума кредиту 6298 грн 47 коп, проценти 14 320 грн 41 коп (а.с.31).

02 грудня 2013 року між страхувальником КС «Українська кредитна спілка» та страховиком ПрАТ «Українська страхова компанія» укладено договір добровільного страхування кредитів № 26, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з матеріальними збитками, які завдані страхувальнику внаслідок повного або часткового неповернення позичальниками суми кредиту за кредитними договорами згідно з реєстром наданих за звітний період кредитів (а.с.27-29).

Під номером 31 у реєстрі кредитних договорів, які підлягають страхуванню, зазначений кредитний договір № № 6644к, укладений 06 листопада 2013 року з ОСОБА_1 (а.с.29).

Страховим актом № 317кр від 13 липня 2021 року та платіжним дорученням № 749 від 13 липня 2021 року підтверджується виплата страховиком ПрАТ «Українська страхова компанія» на користь страхувальника КС «Українська кредитна спілка» страхової виплати у розмірі 20 618 грн 88 коп за договором страхування кредиту у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань, передбачених кредитним договором, а саме: часткове неповернення суми кредиту та відсотків за користування кредитом у передбачений кредитним договором термін (а.с.32-33).

За загальним правилом, встановленим частиною 1 статті 1191 Цивільного кодексу України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Статтями 979, 980 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Як визначено статтею 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином до позивача, який виплатив страхове відшкодування на користь КС «Українська кредитна спілка» у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору, переходить право вимоги до відповідача у межах виплаченого відшкодування.

Тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 в порядку регресу суми виплаченого страхового відшкодування є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На день звернення позивача до суду мінімальний розмір судового збору за подання позовної заяви майнового характеру юридичною особою складав 2270 грн, судовий збір у зазначеній сумі сплачений позивачем згідно платіжного доручення № 1066 від 17 серпня 2021 року (а.с.1).

У зв`язку із задоволенням позову належним чином підтверджені витрати на сплату судового збору у мінімальному розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводів щодо певних порушень судом норм матеріального права чи неправильного його застосування при ухваленні оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить, а отже даний апеляційний перегляд відбував в межах її доводів.

Таким чином, апеляційний суддійшов висновку, що рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року підлягає скасуванню, через порушенням судом норм процесуального, а позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування задоволенню.

Керуючись ст. 141,374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє Лещенко Сергій Вікторовича задовольнити частково.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 20 липня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» в порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування 20 618 (двадцять тисяч шістсот вісімнадцять) грн 88 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» судові витрати на сплату судового збору у розмірі 2270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О.В. Халаджи

О.В Агєєв

Т.В. Космачевська