СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/163/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Єросова І.Ю., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 17-Б, офіс 503) про визнання недійсним договору факторингу,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2025 адвокат Касьяненко Д.Л., який діє в інтересах позивача, звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, в якому просить визнати недійсним договір факторингу №14-05/2025 від 14.05.2025, укладений між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» щодо відступлення права вимоги до ОСОБА_1 щодо стягнення кредитних коштів та процентів за користування кредитними коштами за кредитним договором №0 від 17.08.2007 в загальній сумі 429 825 доларів США 76 центів, а також стягнути солідарно із відповідачів на користь позивача сплачену суму судового збору.

Крім того, адвокат скерував до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на належну позивачу ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , а також заборонити приватному виконавцю Виконавчого округу м. Києва Кошарному О.В. вчиняти дії в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1 щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на підстави виконавчого листа Святошинського районного суду м. Києва від 29.09.2023 (справа №759/8320/14-ц) грошової суми у розмірі 144 327 доларів США 57 центів, пеню на загальну суму 55 122 доларів США 38 центів та понесені судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025 для розгляду даної заяви визначено суддю Подільського районного суду м. Києва Петрова Д.В.

Ухвалою суду від 11.08.2025 вказаний позов та заява про забезпечення позову передані за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.09.2025 для розгляду даної заяви визначено суддю Святошинського районного суду м. Києва Єросову І.Ю.

Ухвалою суду від 08.09.2025 відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 25.09.2025 зава про забезпечення позову передана судді Святошинського районного суду м. Києва Єросовій І.Ю.

Суддею зі змісту заяви про забезпечення позову встановлено, що з метою уникнення ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у сторони позивача виникла необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 29.06.2004, та у забороні приватному виконавцю Кошарному О.В. вчиняти виконавчі дії в рамках виконавчого провадження НОМЕР_1. Враховуючи, що за оспорюваним договором факторингу відповідач АТ «Укрсиббанк» передав ТОВ «ФК «Укрфінстандарт» право вимоги за неіснуючим зобов`язанням, то виникає підстава для накладення арешту на майно. Така необхідність викликана ризиком того, що приватний виконавець у примусовому порядку може стягнути кошти на майно на користь неналежного кредитора.

Суддя, розглянувши заяву про забезпечення позову та додані документи, а також вивчивши наявні у розпорядженні суду матеріали, доходить такого висновку.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Забезпечення позову покликано, не порушуючи принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, вжити негайних заходів, направлених на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкодити спричиненню значної шкоди заявнику.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18.05.2021 у справі №914/1570/20 особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Зі змісту заяви адвоката Касьяненка Д.Л. та долучених до неї додатків суддею не вбачається, що застосування заходу забезпечення позову шляхом накладення арешту на належну позивачу квартиру узгоджується із предметом спору. Так, суддя звертає увагу, що предметом даного позову є визнання недійсним договору факторингу, тобто договору про відступлення права вимоги за кредитним договором. Із наведеного слідує, що фактично право вимоги вже існує, а тому встановлення приватному виконавцю заборони на вчинення дій в рамках конкретного виконавчого провадження буде невиправданим втручанням суду у діяльність незалежного учасника правових відносин, відмінних від відносин у даному провадженні. Крім того, саме лише відступлення такого права іншій особі не породжує необхідності застосування заходів забезпечення позову.

Суддя вважає за необхідне нагадати, що інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

У даному випадку заходи забезпечення позову у разі їх застосування не матимуть позитивного результату та не будуть спрямовані на забезпечення у подальшому належного виконання судового рішення, яке стосуватиметься виключно питання щодо визнання певного правочину недійсним.

Таким чином, вивчивши заяву про забезпечення позову, скеровану адвокатом Касьяненком Д.Л., враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову з позовними вимогами, суддя доходить висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 17-Б, офіс 503) про визнання недійсним договору факторингу.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 81, 149, 150, 258, 260, 261, 352-354 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільний справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Укрсиббанк» (04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» (04052, м. Київ, вул. Глибочицька, 17-Б, офіс 503) про визнання недійсним договору факторингу - залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова