Житомирський апеляційний суд
Справа №279/654/25 Головуючий у 1-й інст. Недашківська Л. А.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Талько О.Б.

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу 279/654/25 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Копитової Елли Рафаєльївни на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Недашківської Л.А. у місті Коростені,

в с т а н о в и в:

У січні 2025 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» (далі Товариство, Позивач, ТОВ «ФК «Кредит Капітал») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №9551780 від 30 листопада 2023 року у розмірі 50 587,5 грн на користь Товариства. Також просив стягнути з ОСОБА_1 на їх користь витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422,40 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що 30 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №9551780, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надав відповідачці кредит у сумі 15000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та можливих інших санкцій, що передбачені договором.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачці кредит у сумі 15000,00 грн, у свою чергу відповідачка всупереч чинному законодавству та умовам договору, належним чином покладені на неї обов`язки перед позивачем не виконала, порушила умови кредитного договору.

26 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №104-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги відносно боржників ТОВ «Мілоан», у тому числі відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №9551780 від 30 листопада 2023 року. Внаслідок цього позивач ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором.

Відповідно до Витягу реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №104-МЛ від 26 березня 2024 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідача у сумі 50 587,5 грн, із яких:

- 15000,00 грн - сума простроченої заборгованості за сумою кредиту;

- 34 837,5 грн - сума простроченої заборгованості за сумою відсотків;

- 750 грн сума простроченої заборгованості за комісією.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року позовні вимоги ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства 49 837,50 грн заборгованості за кредитним договором №9551780 від 30 листопада 2023 року, станом на 14 березня 2024 року.

Також стягнуто із відповідачки на користь позивача судовий збір в розмірі 2 373,95 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 адвокат Копитова Е.Р. подала апеляційну скаргу, де просить його скасувати в частині задоволення позовних вимог та постановити у відповідній частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог Товариства в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалене рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що була наявність наданого позивачем договору про споживчий кредит від 30 листопада 2023 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 №9551780, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 15000,00 грн., зі сплатою відсотків в розмірі 0,75 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування протягом пільгового періоду та 3.00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день користування протягом поточного періоду, строком на 105 днів і складається з пільгового та поточного періодів; пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 15 грудня 2023 року; поточний період складає 90 днів, що настає з наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 14 березня 2024 року.

Відповідно до п.1.5 договору загальні витрати за пільговий період за кредитом складають 2437,50 грн, за весь строк кредитування 42937,50 грн, орієнтовна загальна вартість кредиту за пільговий період складає 17437,50 грн, за весь строк кредитування 57937,50 грн. Оскільки, відповідачка порушила умови договору, станом на 14 березня 2024 року має заборгованість в розмірі 49837,50 грн, з яких: 15 000,00 грн прострочена заборгованість за сумою кредиту, 34 837,50 грн прострочена заборгованість за сумою відсотків. Враховуючи зазначене, суд першої інстанції вважав достатнім для часткового задоволення позову.

Разом з тим, представник відповідачки ОСОБА_3 вказує, що у оскаржуваному рішенні від 07 квітня 2025 року судом першої інстанції зазначено, що кредитний договір від 30 листопада 2023 року містить електронний підпис одноразовим ідентифікатором.

Однак, такий висновок суду, як і доводи ТОВ «ФК «Кредит Капітал» ґрунтуються на припущеннях і не підтверджені належними та допустимими доказами, які б свідчили про дійсний факт укладання зазначеного кредитного договору між сторонами.

Також місцевий суд досліджуючи матеріали справи не звернув уваги, що копія договору про споживчий кредит № 9551780 від 30 листопада 2023 у розділі «Реквізити сторін» таких даних не має. Там, взагалі відсутні належні персональні дані відповідачки, як то адреса її реєстрації місця проживання/перебування. На першій сторінці копії договору пропечатано додатково не зрозуміло ким та коли, бо шрифт та розмір надрукованої інформації відрізняються від тексту основного договору, що договір «підписано 30.11.2023 08:32 ОСОБА_1 одноразовим, що не відповідає встановленому законом порядку підписання договорів електронним підписом, на які в рішенні вказував суд, як на підставу задоволення позовних вимог.

Представник відповідачки наголошує, що договір про споживчий кредит від 30.11.2023 року між ТОВ "Мілоан" та ОСОБА_1 №9551780 не містять відомостей про його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором саме ОСОБА_1 , а тільки зазначення в кредитному договорі персональних даних відповідачки не підтверджує проходження цією особою верифікації та ідентифікації згідно вимог законодавства, що відбулося за відсутності копій (електронних чи паперових) особистих документів, які б підтверджували електронну ідентифікацію фізичної особи відповідача.

Стверджує, що ОСОБА_1 , не підписувала цей договір із будь-якими фінансовими компаніями і не отримувала кредитних коштів, а з боку Позивача суду не надано достатніх і допустимих доказів того, що саме ОСОБА_1 погодила всі істотні умови договору про споживчий кредит від 30 листопада 2023 року.

Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги те, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтвердили факт укладання договору про споживчий кредит. Так, ані заява на отримання кредиту № 9551780 (додаток 2 до договору), ані надана позивачем анкета-заява на кредит № 9551780 від імені Відповідачки, не підтверджена жодним доказом, у якій саме спосіб вона була подана з боку ОСОБА_1 , після чого ТОВ "Мілоан" надіслало теж у невідомий спосіб особі, яка звернулася за отриманням кредиту, за допомогою засобів зв`язку (чи на електронну пошту чи смс, чи іншим способом невідомо) одноразовий ідентифікатор, який і використано для підтвердження підписання договору про споживчий кредит.

Крім того, довідка ТОВ «Мілоан» від 14 жовтня 2024 року, видана після відступлення права вимоги за договором позивачу, не може допустимим доказом підписання позичальником договору із застосуванням електронного підпису з відомостями в таблиці, оскільки такі дані не можуть бути відокремлені від договору, а довідка є внутрішнім документом кредитора, отриманого з порушенням порядку встановленого законом для підписання таких договорів.

Основною умовою договору є перерахування коштів на рахунок позичальника. Як вбачається з позовної заяви, відповідачці було перераховано кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 15000 грн, що підтверджується платіжним дорученням (абз. 8 ст. 2 Позовної заяви).

У матеріалах справи мається одне платіжне доручення № 116535761 від 30.11.2023 на 15000 грн, де зазначена одержувачем ОСОБА_1 , але цей документ не може вважатися банківським документом та вважатися «платіжною інструкцією», оскільки Постановою НБУ №163 від 29.07.2022 року було затверджено «Інструкцію про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг».

Вважає, що вищезазначене платіжне доручення не може бути доказом переказу коштів на рахунок відповідачки, оскільки воно не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, звертає увагу апеляційного суду, на що не звернув увагу суд першої інстанції, що платіжне доручення № 116535761 від 30.11.2023 містить Код Банку платника де 8 цифр, а Банк отримувача містить лише 6 цифр, що додатково свідчить, що такий платіжний документ створений ТОВ "Мілоан" для протиправної діяльності.

Стороною позивача суду не надано належні докази про перерахунок коштів на рахунок саме відповідачки, а тому в позові належить відмовити повністю.

Крім того, наявна в матеріалах справи відомість про щоденні нарахування та погашення за договором містить інформацію тільки про розмір заборгованості ОСОБА_1 за користування кредитом, однак вказаний розрахунок не містять відомостей щодо розрахунку заборгованості за період з часу укладення кредитних договорів, які б дозволили перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит, та правильність нарахування відсотків за користування кредитними коштами (розмір відсотків та період їх нарахування, суми внесені боржником в рахунок виконання кредитних зобов`язань). Будь-яких інших доказів щодо підтвердження заборгованості відповідачки за укладеним договором позивачем суду не надано.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 23 травня 2025 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та справу призначено до розгляду.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Товариства просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 03 липня та 07 серпня 2025 року витребувано у Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» інформацію щодо перахування на банківський рахунок ОСОБА_1 коштів в розмірі 15 000 грн за договором про споживчий кредит від 30.11.2023 року №9551780.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, наявні правові підстави для розгляду справи у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушивши умови договору, станом на 14 березня 2024 року мала заборгованість в розмірі 49 837,50 грн, з яких: 15000,00 грн - сума простроченої заборгованості за сумою кредиту та 34 837,5 грн - сума простроченої заборгованості за сумою відсотків.

Враховуючи вище зазначене, місцевий суд дійшов висновку про те, що відповідачка після отримання кредитних коштів взяті на себе зобов`язання відповідно до укладеного договору належним чином не виконувала, істотно їх порушувала, що і стало підставою для стягнення з неї заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду, мотивуючи наступним.

Судом встановлено та стверджується зібраними у справі доказами, що 30 листопада 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9551780, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» надав відповідачці кредит в розмірі 15000,00 грн зі сплатою відсотків в розмірі 0,75% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування протягом пільгового періоду та 3,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування протягом поточного періоду, строком на 105 днів і складається з пільгового та поточного періодів; пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 15 грудня 2023 року; поточний період складає 90 днів, що настає з наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 14 березня 2024 року (а.с. 8-13).

Відповідно до пункту 7.1, цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.

Додатком № 1 до договору є графік платежів, згідно з яким визначено до сплати сума кредиту, проценти за користування кредитом, комісія за надання кредиту (а.с.14).

Згідно із довідкою ТОВ «Мілоан» про ідентифікацію, ОСОБА_1 ідентифікована, як позичальник за укладеним договором, оскільки акцептувала підписавши 30.11.2023 аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора направленого на номер телефону відповідний договір (243399) (а.с. 15 зворот).

Анкета-заява на кредит № 9551780 від 29.11.2023 містить відомості щодо погодження отримання кредиту відповідачкою ОСОБА_1 у ТОВ «Мілоан» (а.с. 16 та зворот а.с. 17).

Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок (пункт 2.1 кредитного договору).

ТОВ «Мілоан» виконав свої зобов`язання, перерахувавши ОСОБА_1 кредитні кошти у сумі 15000,00 грн., що підтверджується копією платіжного доручення №116535761 від 30 листопада 2023 року (а.с.17).

26 березня 2024 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» було укладено договір відступлення прав вимоги №104-МЛ, за умовами якого ТОВ «Мілоан» передало (відступило) ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги відносно боржників ТОВ «Мілоан», у тому числі відносно боржника ОСОБА_1 за кредитним договором №9551780 від 30 листопада 2023 року, що також підтверджується копією акту прийому-передачі реєстру боржників, копією платіжної інструкції №406 від 26.103.2024 та копією витягу з Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №104-МЛ від 26.03.2023 року (а.с. 19-23, 24, 24 зворот, 25).

Відповідно до копії витягу з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ від 26.03.2023 року, ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло права грошової вимоги до відповідачки у сумі 50 587,5 грн, із яких 15000,00 грн - сума заборгованості за сумою кредиту, 34 837,5 грн - сума заборгованості за простроченими відсотками, 750,00 грн сума заборгованості за комісією (а.с.45).

Повідомленням №23456645/1190 від 02 січня 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» проінформувало ОСОБА_1 про укладення Договору відступлення прав вимоги та про необхідність погашення заборгованості в сумі 50 587,5 грн (а.с. 25 зворот).

Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина 1 стаття 638 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цсі 5.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.

За приписами частини 1 статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з частиною 2 статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Відповідно до статті 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг №2664-III договір про надання фінансових послуг, якщо інше не передбачено законом, повинен містити підписи сторін.

Статтею 12 Закону "Про електронну комерцію" (надалі Закону) передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання в тому числі "електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом (абз. 3 ч. 1 ст. 12). У свою чергу згідно з визначенням одноразового ідентифікатора, наведеного у п. 6 ч. 1 ст.3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Саме у такий спосіб було підписано кредитний договір №9551780 від 30 листопада 2023 року, електронним підписом одноразовим ідентифікатором 243399 (а.с.8).

Згідно з абзацом 2 частини 2 статті 639 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

При цьому у відповідності до частини 3 статті 11 Закону комерцію" Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №280/4456/20, від 09.02.2023 у справі №640/7029/19, від 09.06.2023 у справі №280/4461/20.

Із матеріалів справи убачається, що Кредитний договір укладався №9551780 від 30 листопада 2023 року між відповідачкою та ТОВ «Мілоан».

Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором (постанови Верховного Суду від 29.06.2021 року у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 року у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 року у справі №5026/886/2012 тощо).

Як установлено судом, позивачем надані належні та допустимі докази відступлення йому права вимоги за кредитним договором №9551780 від 30 листопада 2023 року, зокрема, копії договору про відступлення права вимоги, додатку до нього (Реєстрів боржників), акту прийому-передачі реєстру боржників, копію платіжної інструкції про сплату новим кредитором первісному вартості обумовленої ціни продажу.

Колегія звертає увагу, що боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Доказів погашення заборгованості за кредитним договором №9551780 від 30 листопада 2023 рок первісному кредитору - ТОВ «Мілоан» суду не надано, клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

У частині першій статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (частина перша статті 612 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Такий договір має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Сторони вправі укласти кредитний договір у електронній формі шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Цей договір скріплюється електронним підписом сторін і прирівнюється до письмового договору.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

Враховуючи презумпцію відплатності кредитного договору, позичальник зобов`язаний повернути кредит і сплатити проценти за користування грошовими коштами, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання має виконуватися належним чином, у тому числі відповідно до умов договору та вимог закону.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 уклали в електронній формі кредитний договір, який підписаний сторонами електронним підписом. ОСОБА_1 підписала цей договір одноразовим ідентифікатором 243399 (а.с.8), направленим ТОВ «Мілоан» на її телефонний номер.

Отже, ТОВ «Мілоан» і ОСОБА_1 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору, зокрема, щодо розміру кредиту, порядку його надання та повернення, строку кредитування, порядку нарахування та сплати процентів, підстав сплати комісії, прав і обов`язків сторін, відповідальності за порушення умов договору тощо.

На виконання умов кредитного договору ТОВ «Мілоан» перерахувало грошові кошти (15 000 грн) на картковий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , про що свідчить платіжне доручення №116535761 від 30 листопада 2023 року (а.с. 17), яке відповідно до статті 1 Закону України від 30 червня 2021 року №1591-ІХ «Про платіжні послуги» відповідає вимогам платіжного документа.

ОСОБА_1 не повернула кредитні кошти, не сплатила проценти в установлений кредитним договором строк кредитування (14 березня 2024 року), а тому ТОВ «Мілоан» обґрунтовано нарахувало заборгованість на цю дату.

Надалі ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_1 не виконала зобов`язання за кредитним договором, а тому з неї на користь нового кредитора ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» підлягає стягненню заборгованість по кредиту.

Суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості за кредитним договором. Цей розмір відповідачем не спростований.

Посилання представника ОСОБА_1 адвоката Копитової Е.Р. на недоведеність укладення сторонами кредитного договору та одержання нею кредитних коштів суперечать фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права є безпідставними.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Посилання щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені в апеляційній скарзі не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За правилами частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (пункт 1 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Копитової Елли Рафаєльївни залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2025 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Судді