"01" жовтня 2025 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №646/3797/25

Провадження №2/642/1163/25

01 жовтня 2025 року

м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Петрової Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Падалка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Холодногірського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

16.05.2025 до Холодногірського районного суду м.Харкова за підсудністю з Основ?янського районного суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди, в якій позивач просить суд стягнути з ІНФОРМАЦІЯ_1 на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що позивач проходив службу в ІНФОРМАЦІЯ_2 до 01.07.2024. Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.07.2024 р. №185 позивача було звільнено з військової служби на підставі п.п. "б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Після звільнення позивачу стало відомо про те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 допущено ряд порушень його соціальних і матеріальних прав та гарантій, у зв`язку із цим позивач звернувся до Харківського окружного адміністративного суду.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 у справі № 520/24870/24 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як особі з інвалідністю внаслідок війни за 2023 рік та 2024 рік; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як особі з інвалідністю внаслідок війни за 2023 рік та 2024 рік; визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 , які полягають у застосуванні розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р., при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.03.2022 р. по 13.01.2023 р.; зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30.03.2022 по 31.12.2022 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум; зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 13.01.2023 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення першої інстанції не було оскаржене та набрало законної сили 11.01.2025, але на теперішній час ІНФОРМАЦІЯ_4 не виконав рішення суду.

Вказані події викликали велику кількість негативних емоцій у позивача, він був обурений та пригнічений тим, що йому не в повному обсязі виплачували грошове забезпечення. Позивач повинен був ініціювати судовий процес для захисту майнових прав, шукати адвоката, нести судові витрати (вересень 2024 р. - грудень 2024 р.). Судовий процес тривав 3 місяці. Також незважаючи на те, що рішення суду набуло законної сили, відповідач досі не виконує його вже 4 місяці і не намагається виконати. Невиконання рішення суду завдає значної моральної шкоди інтересам позивача. Це окремо викликає душевне страждання у позивача.

Моральна шкода виразилась в тому, що відповідач порушив майнове право позивача, а коли судом було проголошено рішення і воно набрало законної сили, то відповідач все одно не вжив жодних заходів для його виконання. Відповідач просто ігнорує рішення суду. Весь цей період часу позивач відчуває хвилювання, він вимушений постійно думати та контролювати процес захисту своїх прав, виконання рішення суду, залучати адвоката, нести витрати. Всі описані події забрали багато сил позивача. Позивач змушений докладати додаткових зусиль для виконання рішення суду, у звязку з чим просить суд стягнути з відповідача на його користь компенсацію за завдану моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою Холодногірського районного суду м.Харкова від 19.06.2025 провадження у справі відкрито, розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження (а.с.27).

06.08.2025 ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с.58).

16.09.2025 до суду від представника відповідача після закриття підготовчого судового засідання надійшов відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відзив обґрунтований тим, що саме на позивача покладено обов`язок довести, якими діями йому завдано моральну шкоду, в чому вона полягає та з яких міркувань виходив, визначаючи її розмір, а також надати відповідні докази. Також, зазначає, що розмір відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), а також інших обставин, таких як стан здоров`я потерпілого, зміни в його житті та репутації.

Крім того, зазначає, що вказане рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 у справі № 520/24870/24, на яке позивач посилається в даному позові було передано до сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання. На виконання вказаного рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 були складені довідки-розрахунки ОСОБА_2 , суми яких увійшли в наступні основні заявки-розрахунки на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення до Центрального фінансово економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: заявка березень 2025 від 06.03.2025 №378, заявка на квітень 2025 від 07.04.2025 від №567, заявка на травень 2025 від 06.05.2025 від №777, заявка на червень 2025 від 05.06.2025 від №943, заявка на липень 2025 від 04.07.2025 від №1147, заявка на серпень 2025 від 05.08.2025 від №1460. Фінансування забезпечуючим фінансовим органом вище зазначених заходів за напрямком КЕКВ 2800 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 20.01.2025р. по справі №520/24870/24 не проведено. Виплати будуть проведені за умови відкриття асигнувань та фінансування заявки (а.с.63-69).

Так, відповідно до ст.199 ЦПК України, у строк, встановлений судом, позивач має право подати відповідь на відзив, а відповідач - заперечення. Інші учасники справи мають право надати свої письмові пояснення щодо відповіді на відзив та заперечення до закінчення підготовчого провадження, якщо судом не встановлено інший строк.

У п. 44 рішення від 03.102017 по справі «Віктор Назаренко проти України» (заява №18656/13) ЄСПЛ при дослідженні питання щодо дотримання гарантій п.1 ст. 6 Конвенції щодо права заявника на доступ до суду нагадав, що Договірні Сторони мають виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 (див., наприклад, рішення у справі «Фретте проти Франції» (Frette v. France), заява № 36515/97, пункт 49, ЄСПЛ 2002-I). Дійсно обов`язок заявника також полягав у тому, щоб проявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати необхідних дій для ознайомлення з ходом провадження (див., наприклад, ухвалу щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Teuschler v. Germany).

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» сформував позицію про те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідач, який відповідно до вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленнями про доставлення судової повістки в електронний кабінет, направив суду відзив на позовну заяву після закінчення строків, вказаних в ухвалі суду від 19.05.2025.

Крім того, підготовче судове засідання було закрито судом 06.08.2025 року, відповідач був обізнаний про перебування в суді вказаної цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.7,8 ст.178 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі.

У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Таким чином, суд не приймає до уваги відзив ІНФОРМАЦІЯ_1 на позовну заяву ОСОБА_1 , оскільки направлений суду після встановленого судом строку для подання відзиву на позов, з порушенням вимог, зазначених в ст.178 ЦПК України та вирішує справу за наявними матеріалами.

В судовому засіданні 18.09.2025 представник позивача адвокат Шилов В.Ю. підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги.

Представник відповідача Ніколаєнко Д.Г. в судовому засіданні 18.09.2025 заперечував проти задоволення позовних вимог, вважав їх необґрунтованими та незаконними, пояснив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 у справі № 520/24870/24, на яке позивач посилається в даному позові було передано до сектору соціальних виплат ІНФОРМАЦІЯ_1 для виконання. На виконання вказаного рішення ІНФОРМАЦІЯ_7 були складені довідки-розрахунки ОСОБА_2 , суми яких увійшли в наступні основні заявки-розрахунки на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення до Центрального фінансово економічного управління ІНФОРМАЦІЯ_8 , а саме: заявка березень 2025 від 06.03.2025 №378, заявка на квітень 2025 від 07.04.2025 від №567, заявка на травень 2025 від 06.05.2025 від №777, заявка на червень 2025 від 05.06.2025 від №943, заявка на липень 2025 від 04.07.2025 від №1147, заявка на серпень 2025 від 05.08.2025 від №1460.

Зазначив, що фінансування ІНФОРМАЦІЯ_1 забезпечується виключно за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України. Фінансовим органом вище зазначених заходів за напрямком КЕКВ 2800 на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 по справі №520/24870/24 поки не проведено. Виплати будуть проведені одразу за умови відкриття асигнувань та фінансування заявки.

В судове засідання 01.10.2025 сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю (а.с.77-78, 79-83).

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У зв`язку з неявкою в судове засідання 01.10.2025 всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, вислухавши сторони в судовому засіданні 18.09.2025, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, приходить до наступного висновку.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 5 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, не визнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної у позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст.12 ЦПК України та відповідно до ч.ч.1,5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Процесуальні гарантії, викладені у ст.6 Конвенції, забезпечують кожному право звертатися до суду з позовом щодо своїх цивільних прав та обов`язків. Таким чином, стаття 6 Конвенції втілює «право на суд», в якому право на доступ до суду, тобто право ініціювати в судах провадження з цивільних питань становить один з його аспектів (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» ( Colder v. The United Kingdom ), п. п. 28 - 36. Series A №18). Право на доступ до суду включає в себе не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення «спору судом».

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю внаслідок війни, що підтверджується копією посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с.17), є учасником бойових дій копія посвідчення НОМЕР_2 (а.с.18).

Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 01.07.2024 р. №185 позивача ОСОБА_1 було звільнено з військової служби на підставі п.п."б" п. 2 ч. 4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" (за станом здоров`я: за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 у справі № 520/24870/24 визнано протиправною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації відпустки як особі з інвалідністю внаслідок війни за 2023 рік та 2024 рік; зобов?язано ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як особі з інвалідністю внаслідок війни за 2023 рік та 2024 рік; визнано протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_5 , які полягають у застосуванні розрахункової величини прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018 р., при нарахуванні ОСОБА_1 грошового забезпечення з 30.03.2022 р. по 13.01.2023 р.; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 30.03.2022 по 31.12.2022 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2022 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з урахуванням раніше виплачених сум; зобов?язати ІНФОРМАЦІЯ_6 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 01.01.2023 по 13.01.2023 р. із використанням показника прожиткового мінімуму для працездатної особи станом на 01.01.2023 р. за статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», з урахуванням раніше виплачених сум.

Рішення набрало законної сили 11.01.2025 (а.с.8-12).

Згідно частин четвертої, п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц зазначено, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ.

На виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2024 постановами державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавчі провадження від 03.02.2025, а саме: ВП № 77041697, ВП №77041876 та ВП №77041490 (а.с.40-45).

Судом досліджені заявки-розрахунки на фінансування для виплати грошового забезпечення та підйомної допомоги військовослужбовцям, виконання рішень судів та видатків за КЕКВ 2800 «Інші поточні видатки» за напрямом грошового забезпечення, які направлялися відповідачем до Центрального фінансово економічного управління Командування Сухопутних військ Збройних Сил України, а саме: заявка березень 2025 від 06.03.2025 №378, заявка на квітень 2025 від 07.04.2025 від №567, заявка на травень 2025 від 06.05.2025 від №777, заявка на червень 2025 від 05.06.2025 від №943, заявка на липень 2025 від 04.07.2025 від №1147, заявка на серпень 2025 від 05.08.2025 від №1460, заявка за вересень 2025 від 05.09.2025 від № 1644 (а.с.89-114).

Позивач зазначає, що незаконними діями відповідача, які виявилися у невжитті заходів щодо виконання рішення суду, йому було завдано моральні страждання, які виявилися у негативних емоціях, обуренні щодо невиплати відповідачем всіх сум грошового забезпечення, він був вимушений ініціювати судовий процес для захисту своїх майнових прав, який тривав 3 місяці. Крім того, незважаючи на той факт, що рішення суду набрало законної сили, відповідач так його і не виконав. За весь час позивач відчуває хвилювання, вимушений контролювати процес захисту своїх прав та нести певні витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вбачається, що неналежне виконання органами державної влади чи місцевого самоврядування своїх повноважень, що призвело до порушення прав людини, свідчить про невиконання державою в особі відповідного органу її головного обов`язку перед людиною - утверджувати та забезпечувати її права.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Вимога ефективності судового захисту, закріплена в національному законодавстві, перегукується з міжнародними зобов`язаннями України. Зокрема, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

У справі "Юрій Миколайович Іванов проти України" (заява № 40450/04, п. 64, від 15 жовтня 2009) Європейський суд з прав людини зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося.

Отже, адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Сама лише констатація у судовому рішення порушення прав позивача не завжди може бути достатньою для того, щоб захист міг вважатися ефективним. Особливо якщо позивач вважає, що шкоду йому заподіяно.

Згідно ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п. 49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52). Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц вказано, що причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із цих складових є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання та приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження з нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік і стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен установити, чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, установити причинно-наслідковий зв`язок і визначити сумірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам (постанова Верховного Суду від 10 квітня 2019 року в справі № 464/3789/17).

Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір.

У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 750/6330/17.

Крім того Верховний Суд у постанові від 17 січня 2024 року у справі № 580/1015/21 дійшов висновку, що судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Отже насамперед треба звернути увагу на те, що сам факт визнання протиправними дій/бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною і достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди. У кожному випадку позивач повинен обґрунтувати заподіяння йому такої шкоди, зокрема пояснити, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок з протиправними діями відповідача.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Для відшкодування моральної шкоди необхідно встановити та довести наявність всіх складових елементів правопорушення.

При цьому, позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю ІНФОРМАЦІЯ_9 та моральною шкодою.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 17.01.2023 року по справі № 454/287/22.

Крім того, до суду представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Шиловим В.Ю. додані копії постанов про відкриття виконавчих проваджень Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.02.2025, а саме: ВП № 77041697, ВП №77041876 та ВП №77041490, що свідчить про примусове виконання рішення суду (а.с. 38-45).

Водночас, суд звертає увагу на те, що представником позивача не надано доказів, які б підтверджували фактичне невиконання вищезазначених постанов про відкриття виконавчих проваджень. Наявність цих документів сама по собі не є свідченням того, що судові рішення були виконані або ні, а тому такі копії не можуть слугувати належним та достатнім доказом у розумінні статей 76, 80 та 81 ЦПК України.

Разом з тим, суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження розміру заявленої до стягнення моральної шкоди у сумі 100 000,00 грн. В матеріалах справи відсутні будь-які пояснення чи розрахунки, які б свідчили про критерії визначення саме такого розміру відшкодування, а також відсутнє документальне чи інше підтвердження глибини та тривалості моральних страждань позивача, їх впливу на його повсякденне життя та стан здоров`я. Ненадання таких відомостей унеможливлює для суду перевірку обґрунтованості та співмірності заявлених вимог із завданими втратами.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем того факту, що його негативні емоції досягли рівня душевних страждань, погіршення стану здоров`я або приниження честі та гідності, і що така моральна шкода заподіяна саме внаслідок дій з боку відповідача, оскільки відсутні належні докази причинного зв`язку та обґрунтування розміру відшкодування.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі викладеного суд не вбачає достатніх підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача відшкодування моральної шкоди.

Суд розподіляє судові витрати відповідно до положень ст. 141 КПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Згідно п.13 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій.

Позивач ОСОБА_1 є учасником бойових дій (а.с.18).

Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі, при цьому позивач звільнений від сплати судового збору, витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-82, 137, 141, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 12, 13, 23, 1167 ЦК України,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати щодо сплати судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: Шилов Владислав Юрійович, РНОКПП НОМЕР_4 , свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №001872 від 23.04.2021, видане Радою адвокатів Миколаївської області на підставі рішення № 73 від 26.03.2021, адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 , місце розташування: АДРЕСА_3 .

Представник відповідача ОСОБА_3 , офіцер юридичної служби, паспорт НОМЕР_6 , посвідчення офіцера НОМЕР_7 від 21.06.2022

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Повний текст рішення складено 01.10.2025.

Суддя Наталя ПЕТРОВА