н/п 2/490/353/2025 Справа № 490/3031/24
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А., при секретарі Вознюк Д.І., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", ТОВ "Споживчий Центр" , ТОВ "Аванс Кредит", ТОВ "Мілоан", ТОВ "Селфі Кредит", ТОВ "Кредитсервіс", АТ "Ідея Банк", АТ "Таскомбанк" про визнання кредитних договорів недійсними ,-

ВСТАНОВИВ:

18 квітня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання кредитних договорів недійсними.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що між ОСОБА_1 та ТОВ "Лінеура Україна" було укладено договір про надання кредитних коштів № 4390237.

03.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Споживчий Центр" було укладено договір про надання кредитних коштів №03.02.2024-100001609.

19.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Аванс Кредит" було укладено договір про надання кредитних коштів №32406 .

18.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан" було укладено договір про надання кредитних коштів №6429807.

19.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Селфі Кредит" було укладено договір про надання кредитних коштів №1315981.

16.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "КредитСервіс" було укладено договір про надання кредитних коштів №240216-002.

06.02.2024 року між ОСОБА_1 та АТ "Ідея Банк" було укладено договір про надання кредитних коштів №М30.00300.010717900 від на суму 25600 та договір банківського поточного рахунку №С-300-8 від 04.03.2024 року.

13.02.2024 року між ОСОБА_1 та АТ "Таскомбанк" було укладено договір про надання кредитних коштів №3921463-304 на суму 26725 грн.

Наразі утворилася заборгованість по вищевказаним кредитним договорам. Однак, позивач акцентує увагу на тому, що вона не надавала своєї згоди на оформлення вищезазначених кредитних договорів. При наданні кредитних коштів від зазначених фінансових компаній, позивачем не було здійснено прямого волевиявлення на їх отримання. Крім того, позивач зазначає, що не ставила свого підпису ні на договорах про надання кредитних коштів, ні на паспортах споживчого кредиту, ні на заявах погодження на отримання кредитів. До того ж, повідомляє суд про те , що на час оформлення кредитів у вказаних фінансових компаніях, ОСОБА_1 , старждала на стійке хронічне психічне захворювання - шизотипічний розлад F21. Зазначає, що її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі при оформленні кредитних договірів. Зазначений психічний розлад істотно вплинув на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними таким чином, що вона не могла повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на час укладення оспорюваного правочину. Зазначає, що для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладання договору не усвідомлювала значення свої дій та не могла керувати ними. Наявність у позивача стійкого психічного захворювання є фактом не усвідомлення значення своїх дій при оформленні кредитних договорів. За умов встановлення судом недійсності кредитних договорів відсутні підстави для стягнення заборгованості, нарахованої за цими договорами. На підставі викладеного позивач просить суд визнати недійсними вищезазначені кредитні договори.

Ухвалою Центрального районного суду від 29.04.2024 відкрито провадження у справі. Одночасно судом було витребувано у ТОВ "Лінеура Україна" договір про надання кредитних коштів №4390237, у ТОВ "Споживчий центр" договір про надання кредитних коштів № 03.02.2024-100001609 від 03.02.2024 року у ТОВ "Аванс Кредит" договір про надання кредитних коштів №32406 від 19.02.2024 року , у ТОВ "Мілоан" договір про надання кредитних коштів №6429807 від 18.02.2024 року у ТОВ "Селфі Кредит " договір про надання кредитних коштів №1315981 від 19.02.2024 року у ТОВ "Кредитсервіс" договір про надання кредитних коштів № 240216-002 від 16.02.2024 року.

10.06.2024 року на адресу суду від представника ТОВ «Споживчий Центр» надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначається таке. Позивач у позовній заяві не вказує жодної із підстав для визнання кредитного договору № 03.02.2024-100001609 від 03.02.2024 р. недійсним. У позові відсутнє обґрунтування, які саме норми ст.ст. 203, 215, 225 ЦК України були порушені та які суд повинен застосувати для визнання зазначеного кредитного договору недійсним.

У позовній заяві позивач сам визнає як факт укладення кредитного договору № 03.02.2024-100001609 від 03.02.2024 р., так і факт отримання ним коштів за цим договором. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України відповідач звільняється від доказування факту укладення кредитного договору та надання позивачу кредиту за цим договором. Позивач також підтвердив, що йому була надана інформація, передбачена ч.1 та ч.5 ст.7 Закону України «Про фінансові послуги та фінансові компанії», а також що він отримав всю необхідну інформацію у формі та обсязі, встановлених Законом України «Про споживче кредитування». На останній сторінці укладеного сторонами договору, поруч із підписом позичальника, зазначено, що він підтверджує отримання такої інформації. Там же міститься й підтвердження, що примірник договору отримано ОСОБА_1 .

Крім того, позичальник підтвердив, що отримав усю необхідну інформацію у передбаченій законом формі та обсязі. Його волевиявлення було вільним, а договір відповідав його внутрішній волі, що позивач підтвердив при укладенні договору. У п.4.7 кредитного договору прямо зазначено, що позичальник уклав договір, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, він повністю розуміє та вважає справедливими щодо себе всі умови договору, свої права та обов`язки і погоджується з ними. Кредитний договір № 03.02.2024-100001609 від 03.02.2024 р. був укладений між позивачем та ТОВ «Споживчий центр» у письмовій (електронній) формі у відділенні.

З наведеного вбачається, що належними та допустимими доказами недієздатності повнолітньої фізичної особи є лише рішення суду про визнання такої особи недієздатною, а доказами призначення їй опікуна відповідне рішення суду та посвідчення встановленого зразка.

11.06.2024 року від представника ТОВ "Селфі Кредит " надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає,що жодне із тверджень у позові про те, що позивач не надавала своєї згоди на оформлення кредитного договору, не ставила свого підпису ні у договорі, ні у паспорті, ні у паспорті споживчого кредиту - не заслуговує на увагу та не відповідає дійсності. Враховуючи вимоги чинного законодавства , кредитний договір було підписано зі сторони позивача електронним підписом одноразовим ідентифікатором Т107 19.02.2024 року о 15:49:35 ОСОБА_1 . Разом з тим, в особистому кабінеті Споживач до укладення договору отримала для ознайомлення паспорт споживчого кредиту інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. Таким чином, споживач своїм особистим підписом, підписуючи паспорт споживчого кредиту та договір письмово підтвердила, що ознайомилась та погодилася з інформацією про умови кредитування, а тому твердження позивача, що остання не підписувала договір, паспорт споживчого кредиту не знайшли свого підтвердження та є такими , що заводять суд в оману. Також зазначає,що позивач на підтвердження визнання умов кредитного договору 03.03.2024 року здійснила платіж в рахунок сплати коштів на виконання умов договору. Надання довідки про захворювання за період з лютого 2024 року по березень 2024 року не може вважатися належним доказом, оскільки кредитний договір було укладено у 2024 році, тоді як сама довідка датована 03.06.2022 року.

Враховуючи викладене, вважають, що позивач не довела та не надала суду жодного доказу, що в момент підписання договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, за такого просять суд відмовити у задоволенні позову.

24.06.2024 року від представника ТОВ "Мілоан" надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає,що жодне із тверджень у позові про те, що позивач не надавала своєї згоди на оформлення кредитного договору, не ставила свого підпису ні у договорі, ні у паспорті, ні у паспорті споживчого кредиту - не заслуговує на увагу та не відповідає дійсності. Позивачка вказує, що при укладенні договору вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними через наявність ніби-то стійкого психічного розладу. На підвтердження надає довідку №359 від 03.05.2022 року. Звартають увагу суду , що оскаржуваний договір укладено 18.02.2024 року, таким чином, довідка за 2022 року ніяким чином не може підтверджувати психічний стан позивачки у 2024 році. Крім того, позивачка не надає відповідного рішення суду про визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною, що на думку відповідача виключає задоволення позову. На підставі вищевикладеного, просять суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.

27.06.2024 року від представника ТОВ "Лінеура Україна" надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначає,що договір підписано позивачем одноразовим ідентифікатором та використанням Товариством аналогу власноручного підпису та накладення електронного цифрового підпису уповоноваженої особи ТОВ . Отже, оскільки договір підписаний позивачем, шляхом застосування електронного підпису одноразовим ідентифікатором, він укладений з додержанням письмової форми, визначеної законом та з додержанням, процедури. За таких обставин необгрунтованими є твердження позивача про те, що договір не був підписаний за допомогою одноразового ідентифікатора та відповідно відстуні підстави вважати його недійсним. Стосовно посилання позивача про відсутність волевиявлення на підставі наданої довідки зазначають, що для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити експертизу. Крім того, позивачка не надає відповідного рішення суду про визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною, що на думку відповідача виключає задоволення позову. На підставі вищевикладеного, просять суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.

1207.2024 року від ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якому зазначається таке.

17.06.2024 року було отримано від ТОВ "Споживчий центр" відзив на позовну заяву, зазначає, що її волевиявлення не було вільним та не відповідало її внутрішній волі при оформленні кредитних договрів. Зазначений психічний розлад істотно вплинув на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними таким чином, що не могла повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними на час укладення оспорюваного правочину. Зазначає, що не може об`єктивно та адекватно сприймати навколишнє середовище та оцінювати ті ситуації, в які потрапляє. З огляду на дану обставину, вказує,що не могла усвідомлювати значення своїх дій на момент укладення кредитного договору, а тому він є недійсним.

12.07.2024 року від представника АТ "ТаскомБанк" надійшла відповідь на відзив, в якому зазначається таке. Відповідно до заяви-договору позивач підтвердив, що ознайомлений зі змістом цієї заяви-договору, договору зі всіма додатками до нього та повністю з ними згодний, та зобов`язується їх виконувати. Стосовно посилання позивача про відсутність волевиявлення на підставі наданої довідки зазначають, що для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити експертизу. Крім того, позивачка не надає відповідного рішення суду про визнання її недієздатною чи обмежено дієздатною, що на думку відповідача виключає задоволення позову. На підставі вищевикладеного, просять суд відмовити позивачу в задоволенні заявлених позовних вимог.

Ухвалою суду від 27 червня 2024 року закрито підготовче провадження по справі.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.02.2025 року призначено у справі судово-психіатричну експертизу.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 18.03.2025 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 04.04.2025 року витребувано у Комунальне некомерційне підприємство "Миколаївський обласний центр психічного здоровя" Миколаївської обласної ради ( 54003, вул. 2-а Екіпажна, 4, м. Миколаїв) інформацію чи перебуває на обліку, а в разі наявності - усю наявну медичну документацію стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зокрема, історію хвороби, амбулаторну картку, лікарську справу та лікарську картку, а також будь-які інші документи, які стосуються лікування та психічного здоров`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зобов`язано ОСОБА_1 надати суду всю наявну медичну документацію, а саме : амбулаторну картку сімейної амбулаторії, виписки стаціонарного лікування , медичну документацію щодо звернення до профільних лікарів тощо - за період з 2020 року по теперішній час.

15 квітня 2025 року на адресу суду надійшла медична документація від КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоровя" Миколаївської обласної ради.

Представник позиваач адвокат Жовта А.С. у відповідь на Ухвалу суду від 04.04.2025 р. повідомила, що дані про психіатричні діагнози належать до чутливих медичних даних, а отже підлягають особливим правилам збереження та доступу в ЕСОЗ. Станом на сьогодні, запитувані судом документи, а саме: амбулаторна картка сімейної амбулаторії, виписки стаціонарного лікування, медична документація щодо звернення до профільних лікарів зберігаються в КНП «Миколаївський обласний центр психічного здоров`яqqqМОР.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 травня 2025 року зупинено провадження, у зв`язку з призначенням судово-психіатричної експертизи.

Клопотання представника позивача адвоката Жовтої А.С. про витребування медичних документів та призначення судово-психіатричної експертизи задоволено.

Призначено у справі судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання:

1. Чи могла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлювати значення своїх дій, надавати їм належну оцінку та керувати ними під час укладання кредитних договорів, укладених в електронній формі, в період з 01.лютого 2024 року по 30 березня 2024 року, а саме: кредитного договору № 4390237, укладеного з ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА" 15.02.2024 року; кредитного договору № 03.02.2024-100001609 , укладеного з ТОВ "Споживчий Центр" 03.02.2024 року; кредитного договору № 32406, укладеного з ТОВ "АВАНС КРЕДИТ" 19.02.2024 року; кредитного договору № 6429807, укладеного з ТОВ "МІЛОАН" 18.02.2024 року; кредитного договору № 4390237, укладеного з ТОВ "СЕЛФІ КРЕДИТ" 15.02.2024 року; кредитного договору № 240216-002, укладеного з ТОВ "Кредит Сервіс " 16.02.2024 року; кредитного договору № М30.00300.010717900, укладеного з АТ "ІДЕЯ БАНК" 06.02.2024 року; договору банківсього поточного рахунку № НОМЕР_1 , укладеного з АТ "ІДЕЯ БАНК" 04.03.2024 року; договору банківсього поточного рахунку № НОМЕР_2 , укладеного з АТ "ТАСКОМБАНК" 13.02.2024 року;

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 27.06.2025 року поновлено провадження у справі.

Ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.07.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача адвоката Жовтої А.С. про розстрочення оплати витрат на проведення судово-психіатричної експертизи по цивільній справі. Провадження у справі №490/3031/24 зупинено до закінчення проведення експертизи та повернення справи до суду.

10 липня 2025 року на адресу суду від експертної установи надійшла заява про те , що станом на 09.07.2025 року оплату за експертизу не проведено. Виконання ухвали суду на даний час неможливо за обставин, що не залежать від експертів. В зв`язку з чим, повертають на адресу суду матеріали цивільної справи з медичною документацією, надані для проведення експертизи, для прийняття подальших процесуальних рішень.

Ухвалою суду від 12 серпня 2025 року поновлено провадження по справі, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за їх відсутність, просили про задоволення позову з підстав, викладених в позові та письмових заявах по суті справи.

Представник відповідачів в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили , проте їх позиція чітко викладена в наданих відзивах на позов.

За таких обставин судом постановлено про розгляд справи на підставі наявній в ній доказів.

Дослідивши матеріали справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочинів недійсними; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків; відшкодування морально (немайнової) шкоди тощо.

З доданої до матеріалів справи довідки №359, виданої КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради від 03.06.2022 року, вбачається, що ОСОБА_1 , 1971 року народження, перебуває на обліку та неодноразово проходила стаціонарне лікування у психіатричному відділенні з діагнозом F21 шизотипічний розлад.

З доданої до матеріалів справи довідки №282,виданої КНП "Миколаївський обласний центр психічного здоров`я" Миколаївської обласної ради від 21.06.2024 року вбачається, що ОСОБА_1 , 1971 року народження, перебуває на обліку та неодноразово проходила стаціонарне лікування у психіатричному відділенні з діагнозом F21 шизотипічний розлад.

З витребуваної судом медичної документації вбачається, щона психічний розлад ОСОБА_1 , страждає з 2000 року, в 2002 році вже встанволено діагноз "шизотипічний розлад", періодично проходила стаціонарне лікування , виписуваласязавжди в задовільному стані , спокійна, адекватна, з реальними планами на майбутнє, достатньою критикою.Останній раз в Україні проходила лікування стаціонарне в 2018 році, в Італії- в 2022 році липні місяці.

Зверталася до лікаря-психіатра 08.12.2023 року та 21.06.2024 року (амбулаторний прийом) -встанолено, що психічний тсан не завжди стабільний, особливих скарг не висловлює.

19.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Аванс Кредит" було укладено договір про надання кредитних коштів №32406 .

З витребуваної копії споживчого кредитного договору вбачається, що 18.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Мілоан" було укладено договір про надання кредитних коштів №6429807. Згідно п.1.2. Кредитного договору, сума кредиту становить 4000 грн. Згідно п.1.3. Кредитного договору, кредит надається загальним строком на 105 днів з 18.02.2024 і складаєьбся з пільгового та поточного періоду.

Згідно п.1.3.1 - п.1.3.2. Кредитного договору, пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.03.2024 року, поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 02.06.2024 року.

З витребуваної копії споживчого кредитного договору вбачається, що 03.02.2024 рокуміж ОСОБА_1 та ТОВ "Споживчий Центр" було укладено договір про надання кредитних коштів №03.02.2024-100001609. Згідно п.1.3.2. Кредитного договору, сума кредиту 9000 грн. Згідно п.1.3.4 Кредитного договору, строк , на який надається кредит - 98 днів з дати його укладання. Згідно п.1.3.5 - дата повернення (виплати) кредиту - 10.05.2024 року.

З витребуваної копії споживчого кредитного договору вбачається, що 19.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Селфі Кредит" було укладено договір про надання кредитних коштів №1315981. Згідно п.1.2. Кредитного договору, сума кредиту 500 грн. Згідно п.1.3. Кредитного договору, строк кредиту - 360 днів, періодичність платежів зі сплати кредиту - кожні 30 днів.

З витребуваної копії споживчого кредитного договору вбачається, що між ОСОБА_1 та ТОВ "Лінеура Україна" було укладено договір про надання кредитних коштів № 4390237. Згідно п.1.2. Кредитного договору, сума кредиту( загальний розмір) складає: 10 000 грн. Згідно п.1.3. Кредитного договору, строк кредитування 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 20 днів.

З витребуваної копії споживчого кредитного договору вбачається, що 13.02.2024 року між ОСОБА_1 та АТ "Таскомбанк" було укладено договір про надання кредитних коштів №3921463-304 . Згідно п.1.2.2. Кредитного договору, загальна сума кредиту - 26725 грн. Згідно п.1.2.6. Кредитного договору, строк кредиту - 24 місяців.

06.02.2024 року між ОСОБА_1 та АТ "Ідея Банк" було укладено договір про надання кредитних коштів №М30.00300.010717900 від на суму 25600 та договір банківського поточного рахунку №С-300-8 від 04.03.2024 року. Згідно п.1.2. Кредитного договору, сума кредиту 25600 грн. Згідно п.1.4. Кредитного договору, строк кредиту, 24 місяців.

16.02.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ "КредитСервіс" було укладено договір про надання кредитних коштів №240216-002.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Відповідно до статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

Згідно статті 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтями 626, 628 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, визначенні у статті 225 ЦК України. Частинами першою, другою цієї статті встановлено, що правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Норми статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц, від 12 вересня 2018 року у справі № 522/25597/13-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 311/3823/15.

Крім того, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що висновок судово-психіатричної експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була особа в конкретний момент вчинення правочину здатною розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тлумачення наведених норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Викладене узгоджується з правовими висновками, наведеними у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12 та від 17 вересня 2014 року у справі № 6-131цс14.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, судом було призначено судово-психіатричну експертизу для встановлення психічного стану ОСОБА_1 та з`ясування, чи могла вона усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення спірних договорів. Проте позивачка не виконала вимог експертної установи, а саме не сплатила вартість проведення експертизи, у зв`язку з чим матеріали справи з документацією були повернуті до суду.

Позивачка не визнана недієздатною. Не заявила суду будь-яких інших клопотань на підтвердження її психічного стану саме на час укладенні оспорюваних договорів (виклик свідків, тощо).

Сам по собі факт перебування позивачки на психіатричному обліку жодним чином не підтверджує її неможливість усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними як в цілому, так і на час укладення оспорюваних договорів. Тим більше, що за час свого хворобливого стану ні позивачка, ні її батьки не звертадися до суду з питанням про встановлення її недієздатності.

Таким чином, відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували недієздатність позивачки або її неможливість усвідомлювати значення своїх дій у момент укладення договору. За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання кредитних договорів недійсним є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання кредитних договорів недійсними.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки суд відмовляє в задоволенні позову в повному обсязі, то судові витрати, понесені позивачем на правову допомогу, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "ЛІНЕУРА УКРАЇНА", ТОВ "Споживчий Центр" , ТОВ "Аванс Кредит", ТОВ "Мілоан", ТОВ "Селфі Кредит", ТОВ "Кредитсервіс", АТ "Ідея Банк", АТ "Таскомбанк" про визнання кредитних договорів недійсними - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Повний текст судового рішення складено 02 жовтня 2025 року.

Суддя О.А. Гуденко