ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 596/1056/25Головуючий у 1-й інстанції Лисюк І.О
Провадження № 22-ц/817/1015/25 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 вересня 2025 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої Хома М.В.

суддів Гірський Б. О., Храпак Н. М.,

секретар Гичко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Левченка Дениса Юрійовича на ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2025 року про відмову у відкритті провадження, постановлену суддею Лисюк І.О. у цивільній справі №596/1056/25 за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просив встановити факт перебування на його утриманні трьох його малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заяву обґрунтовано тим, що заявник на даний час мобілізований та проходить службу в Збройних силах України. З 17 жовтня 2008 року по 6 червня 2024 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , за час якого у них народились діти ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . З грудня 2024 року заявник перебуває у цивільному шлюбі із ОСОБА_3 , від якого мають спільну дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На даний момент заявник повністю утримує трьох своїх неповнолітніх дітей.

Встановлення факту перебування на утриманні дітей необхідно заявнику для отримання правової підстави для звільнення з військової служби.

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2025 року відмовлено у відкритті провадження.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Левченко Д.Ю. просить ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2025 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Вказує, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, оскільки заяву було подано у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на військовій службі у ЗСУ, а встановлення факту перебування на його утриманні трьох неповнолітніх дітей впливатиме на виникнення прав та обов`язків, визначених Законом України Про військовий обов`язок та військову службу, зокрема буде підставою для звільнення з військової служби. Метою звернення заявника до суду є встановлення юридичного факту, який прямо передбачений законом як підстава для звільнення з військової служби, що повністю відповідає предмету окремого провадження за ст. 315 ЦПК України.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Левченка Д.Ю. надійшла заява про проведення судового засідання без участі заявника та його представника.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вимога заявника про встановлення факту перебування на його утриманні трьох його неповнолітніх дітей не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки цей факт не стосується реалізації чи захисту його цивільних прав та обов`язків, а пов`язаний виключно з публічно-правовими відносинами щодо звільнення з військової служби, для підтвердження яких закон передбачає інші документи (свідоцтва про народження дітей), а не рішення суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Обставини справи.

ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який розірвано рішенням Гусятинського районного суду від 6 червня 2024 року.

Заявник ОСОБА_1 є батьком трьох дітей:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Матірю дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_2 .

Матірю дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_3 .

Наведене підтверджується свідоцтвами про народження ОСОБА_4 (серії НОМЕР_1 ), ОСОБА_5 (серії НОМЕР_2 ), ОСОБА_6 ( серії НОМЕР_3 ).

Шлюб між заявником ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не зареєстрований.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що існують два порядки встановлення фактів, що мають юридичне значення: позасудовий і судовий.

У той же час перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

За змістом підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби під час дії воєнного стану через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) - перебування на утриманні військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років.

Відмовляючи у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції прийшов до висновку, що статус заявника як батька трьох дітей, та відповідно, перебування малолітніх дітей на утриманні батька, підтверджується належними офіційними документами свідоцтвами про народження дітей, тому такий факт не може встановлюватися судом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Підтвердження факту перебування на утриманні заявника трьох дітей для реалізації права на звільнення з військової служби відповідно до положень Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» здійснюється не шляхом звернення до суду, а у визначеному законом адміністративному порядку шляхом подання до відповідних органів військового управління (територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин чи інших уповноважених органів) офіційних документів цивільного стану, зокрема свідоцтв про народження дітей, довідок органів державної реєстрації актів цивільного стану чи органів опіки та піклування, що підтверджують факт перебування у військовослужбовця на утриманні трьох і більше дітей віком до 18 років, і саме ці документи є належними та достатніми доказами для прийняття рішення про звільнення від військової служби.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що встановлення факту перебування дітей на утриманні прямо впливає на виникнення прав і обов`язків заявника, передбачених Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу», не може братись до уваги з огляду на наступне.

По-перше, право на звільнення з військової служби виникає не внаслідок ухвалення судового рішення, а безпосередньо з норм закону та реалізується у відповідних адміністративних процедурах.

По-друге, підтвердження зазначеної обставини здійснюється не у судовому порядку, а шляхом подання до органів військового управління належних документів цивільного стану (свідоцтв про народження дітей, довідок органів РАЦС, довідок органів опіки та піклування тощо).

По-третє, судове рішення у такій категорії справ не може підміняти офіційні документи, передбачені законом, і його ухвалення виходило б за межі компетенції суду цивільної юрисдикції.

Отже, сам факт наявності трьох неповнолітніх дітей як підстава для звільнення з військової служби підтверджується виключно документами, передбаченими законом, і не потребує встановлення в судовому порядку.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що сам факт перебування трьох неповнолітніх дітей на утриманні заявника ніким не заперечується, запис про батька у свідоцтвах про народження дітей вчинено не зі слів матері, заявника не позбавлено батьківських прав, відсутні будь-які інші обмеження чи спори щодо виконання його батьківських обов`язків, а тому немає потреби у підтвердженні цієї обставини в судовому порядку, оскільки вона вже належним чином посвідчена виданими державними органами документами цивільного стану.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вимога про встановлення факту перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Доводи апеляційної скарги зводяться до неправильного розуміння меж юрисдикції цивільних судів та до невірного тлумачення спеціальних норм законодавства у сфері військового обов`язку. Вони не спростовують висновків суду першої інстанції, ухвала є законною і обґрунтованою.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Левченка Дениса Юрійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Гусятинського районного суду Тернопільської області від 5 серпня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 вересня 2025 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Храпак Н.М.