ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року

м. Харків

Справа № 641/4899/20

Провадження № 22-ц/818/3239/25

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Тичкової О.Ю.,

суддів Маміної О.В., Яцина В.Б.,

за участю секретаря судового засідання Волобуєва О.О.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Державна установа «Інститут медичної радіології та онкології ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», Керівник підрозділу, доктор медичних наук, онкохірург вищої категорії ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Рябка Руслана Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року в складі судді Маньковської О.О.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом (уточненим т.1 а.с.100-119) про визнання незаконними дій та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, каліцтвом та ушкодженням здоров`я. Просила визнати незаконними дії відповідачів щодо неналежного надання медичної допомоги та визнати порушеними її конституційні права, права пацієнта. Визнати діагноз «Ca правої грудної залози» не законним, не підтвердженим та зобов`язати ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва» зняти ОСОБА_1 з диспансерного нагляду. Стягнути з відповідачів в рахунок відшкодування компенсації за спричинену моральну шкоду 5 000 000 грн. Стягнути з відповідачів майнову шкоду завдану витратами на лікування у розмірі 17 994,12 грн. Судові витрати покласти на відповідачів.

В обґрунтування позову послалась на те, що у період з 08.08.2018 по 20.08.2018 знаходилась на лікуванні в Державній установі «Інститут медичної радіології та онкології (далі «ІМРО ім.С.П.Григор`єва») з діагнозом «Ca правої грудної залози», де 09.08.2018 їй була проведена хірургічна операція радикальна мастектомія правої молочної залози з приводу злоякісного новоутворення по ОСОБА_3 . Зазначила, що операція була проведена лікарем ОСОБА_2 , який ввів її в оману, вказавши на необхідність проведення секторальної резекції з метою отримання матеріалу для проведення гістологічного дослідження, проте замість цього, не отримавши від позивача добровільної інформованої згоди на проведення оперативного втручання, позивачу була повністю видалена права молочна залоза. Вважає, що, таким чином, хірургом ОСОБА_2 було здійснене відносно неї фізичне та моральне насильство. При визначенні діагнозу в медичній документації були допущені виправлення. У зв`язку з невірно встановленим діагнозом, їй був частково видалений великий грудний м`яз, молочна залоза, 10 лімфовузлів, в результаті проведеної операції, стала калікою, інвалідом 2 групи. Вказала, що, їй було спричинено значну шкоду здоров`ю та каліцтво, порушено право на охорону здоров`я, зокрема, право на належну медичну допомогу та право на отримання достовірної інформації щодо стану свого здоров`я. Усі ці обставини, спричинили позивачці моральні та фізичні страждання, які позначили негативні зміни у її житті: щоденні думки та спогади про наслідки психотравмуючої події, негативні переживання та спогади, постійна тривога, знижений та нестійкий настрій, порушення сну, емоційна напруга, нервозність, дратівливість, реакції замикання від оточуючих, бажання уникати контактів. Наслідки перенесеного оперативного втручання призвели до появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: швидка втомлюваність, знижений настрій, пригніченість, образливість, чутливість, реакції замикання, необхідність постійно терпіти біль, тривога з приводу майбутнього, розуміння того, що спричинену шкоду неможливо усунуті у повному обсязі. Зазначила, що в подальшому лікарем ОСОБА_2 на неї був здійснений моральний тиск щодо подальшого проведення 03.09.2018 лапароскопічної гістеректомії 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників), коли лікарем - онкохірургом ОСОБА_4 були видалені, на думку позивача, здорові репродуктивні органи.

Рішенням Комінтернівський районний суд м. Харкова від 21 березня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що в ході розгляду справи позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами факт неправомірних дій відповідачів та завдання їй з боку відповідачів матеріальної та моральної шкоди.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин по справі, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі та ухвалив рішення, що не відповідає дійсним обставинам у справі та вимогам закону. Ухвала про витребування доказів від 11.10.2003 та 15.07.2024 прийнята судом с порушенням норм ЦПК. Суд першої інстанції не повинен був після закриття підготовчого провадження, на четвертий рік розгляду справи витребувати та долучати до матеріалів справи наступні докази: оригінал медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 46020 від 08.08.2018 на 39 арк.; оригінал медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 46020 від 31.08.2018 на 32 арк.; парафіновий блок № 36020-18; гістологічне скло; матеріали кримінального провадження № 0004468 від 20.10.2018 у чотирьох томах. Всупереч принципу рівності сторін та принципу змагальності суд упереджено та виключно на користь відповідачів суд задовольнив всі їх клопотання, а у задоволенні всіх клопотань позивачки відмовила. Після того, як суд ухвалою від 11.10.2023, з порушенням норм ЦПК витребував оригінал медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 № 46020 від 08.08.2018, у позивачки виникла потреба заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, оскільки ОСОБА_1 не підписувала «Інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та проведення операції та знеболення» та не писала самостійно своє прізвище та ініціали. Відповідачі не надавали їй цього документу для ознайомлення і підпису. У позивачки є всі підстави вважати, що цей документ повністю підроблений і з`явився в матеріалах медичної карти № 46020 після оперативного втручання 08.08.2018. Висновок експерта від 04.10.2021 року № СЕ-19/111-21/31922-ПЧ був складений у межах кримінального провадження, у той час як позивачка просила суд призначити експертизу за матеріалами дійсної цивільної справи, а не за матеріалами кримінального провадження. При цьому, позивачка була згодна надати усі необхідні зразки підпису і почерку у достатній кількості, у судовому засіданні. У висновку експерта у кримінальній справі вказано, що експертиза проводилась з обмеженою кількістю експериментальних та умовно-вільних зразків, однак відбирались вони органом досудового розслідування і ОСОБА_1 (яка не є фахівцем у сфері експертизи) було сказано, що їх має бути достатньо. Ці обставини зайвий раз свідчать про необхідність призначити ще одну експертизу, щоб ОСОБА_1 надала достатню кількість зразків та щоб уже стовідсотково впевнитись, чи можна підпис дослідити чи ні. ОСОБА_1 не знала, що лікар хірург ОСОБА_2 планував відразу видалити їй праву молочну залозу, без гістологічного дослідження, тобто лікар хірург не тільки не отримав згоди позивачки на такі дії, а й фактично ввів її в оману щодо своїх планів стосовно методу лікування. У випадку ОСОБА_1 такої ситуації 08.08.2018 не існувало. У цей день, лікар хірург ОСОБА_2 міг спокійно взяти біологічний матеріал для гістології, зробити гістологічне дослідження, а потім за його результатами запитати у ОСОБА_1 чи бажає позивачка видаляти повністю молочну залозу. При цьому, у випадку відмови позивачки від лікування, ОСОБА_2 міг скористатись механізмом ч. 3 ст. 43 Закону «Основи законодавства про охорону здоров`я» та взяти у неї письмове підтвердження відмови від лікування. Жодної прямої загрози життю і здоров`ю 08.08.2018 для ОСОБА_1 не існувало, а тому ОСОБА_2 не міг самостійно - без згоди пацієнтки вирішувати чи видаляти повністю важливий для неї орган. Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 надала згоду виключно на секторальну резекцію. Відповідачі не здійснили усіх необхідних передопераційних обстежень, щоб впевнитись чи дійсно у ОСОБА_1 є рак молочної залози і чи дійсно діагноз підтверджено, здійснили оперативне втручання всупереч її волі, чим завдали їй матеріальної та моральної шкоди.

Згідно із частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В судове засідання суду апеляційної інстанції відповідач та її представник не з`явились, про час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно та належним чином, що підтверджується даними зворотного повідомлення про виклик у судове засідання та даними довідки про доставку повістки до через підсистему Електронний суд ( т.3 а.с 224, 231-232).

Позивач про причини своєї неявки суду не повідомила. ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про відкладення розгляду справи у зв`язку із занятістю у розгляді кримінальної справи № 760/121220/15-к, в якості представника потерпілої ОСОБА_6 . До клопотання надав список справ призначених до розгляду на 23.09.2025 об 14:00 год з веб-сайту «Судова влада».

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

У наданому представником ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 скриншоту з веб-сайту «Судова влада» та згідно відкритої інформації з зазначеного сайту відсутні дані про участь у кримінальній справі № 760/12120/15 потерпілої ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_5 . Крім цього, враховуючи, що дійсна справа перебуває в провадженні місцевого суду з червня 2020 року, а в провадженні апеляційного суду з травня 2025 року, судову повістку про виклик у судове засідання у справі адвокат Рябко Р.О. отримав ще у травні 2025 року, в той час як судове засідання у кримінальній справі № 760/12120/15 було призначене 15.09.2025, що свідчить про наявну у адвоката можливість врахувати свою занятість у дійсній цивільній справі під час узгодження дати розгляду кримінальної справи, судова колегія вважає повідомлені адвокатом причини неявки неповажними та не вбачає підстав для задоволенння його клопотання про відкладення розгляду справи.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, лише якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, у даному випадку таких винятків не встановлено, ризики від недобросовісної процесуальної поведінки позивача не можуть покладатися на іншу сторону спору, тому відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не приймає надані позивачем невчасно з власної вини вищевказані докази.

22.01.2022 ОСОБА_1 подала клопотання про допит в якості свідка директора Інституту медичної радіології та онкології імені ОСОБА_7 (т.2 а.с. 30).

26.01.2021 суд відмовив у задоволенні клопотання про допит в якості свідка директора Інституту медичної радіології та онкології імені С.П. Григор`єва- ОСОБА_8 , що підтверджується протоколом судового засідання від 26.01.2021 (т.2 а.с. 43-46).

04.07.2024 ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про виклик свідка- директора Інституту медичної радіології та онкології імені ОСОБА_7 (т.3 а.с. 137)

04.07.2024 представник ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав клопотання про долучення відео доказів (т.3 а.с. 136).

05.12.2024 суд відмовив у задоволенні клопотання про допит в якості свідка директора Інституту медичної радіології та онкології імені С.П. Григор`єва- ОСОБА_8 у зв`язку з тим, що допит немає доказового значення, що підтверджується протоколом судового засідання від 26.01.2021 (т.2 а.с. 138).

Апеляційна скарга містить клопотання про долучення до матеріалів справи відео файлу з сюжетом новин ТРК «Україна» та про виклик до суду для допиту як свідка директора Інституту медичної радіології та онкології імені С,П, Григор`єва - Красносельського Миколая ОСОБА_9 .

Оскільки зазначені апелянтом докази не мають належного та допустимого значення для всебічного, повного й об`єктивного розгляду та правильного вирішення справи, судова колегія відмовляє у їх долучені та допиті свідка.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 23 вересня 2024 року у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 про призначення у справі почеркознавчої експертизи відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що згідно медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_1 з 08.08.2018 року по 20.08.2018 року знаходилась на лікуванні в Державній установі «Інститут медичної радіології та онкології (далі «ІМРО ім.С.П.Григор`єва») з діагнозом «Ca правої грудної залози», де 09.08.2018р. позивачці була проведена хірургічна операція радикальна мастектомія правої молочної залози з приводу злоякісного новоутворення по ОСОБА_3 (т. 1 а.с. зворот 42)

З 31.08.2018 року по 06.09.2018 року ОСОБА_1 знаходилась на лікуванні в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», де їй 03.09.2018 року проведена лапароскопічна гістеректомія 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників) (т.1 а.с. зворот 42).

Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань відкрито кримінальне провадження, внесеного до ЄРДР №0004468 від 20.10.2018 року за ч.1 ст.140 КК України щодо невиконання та неналежного виконання медичним працівником свої професійних обов`язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого, в рамках досудового розслідування були призначені та проведені судові експертизи (т.2 а.с.133).

Згідно висновку комісійної судово-медичної експертизи № 08-490/2018 від 29.03.2019 року матеріалів кримінального провадження), ОСОБА_1 була госпіталізована 08.08.2018 до Державної установи «Інститут медичної радіології та онкології (далі «ІМРО ім.С.П.Григор`єва») з діагнозом «Ca правої грудної залози, р Т1N0 М0, ст. 1А», де 09.08.2018р. позивачці було проведене оперативне втручання: спочатку секторальна резекція правої молочної залози з експрес-діагностикою пухлини. В процесі оперативного втручання лікарями було прийняте обгрунтоване рішення про збільшення об`єму видалення тканин правої молочної залози, а саме проведення радикальної мастектомії за Мадденом тобто її повного видалення. (т.2 а.с.22-26).

Онкологічне захворювання рак молочної залози , яке було діагностовано у ОСОБА_1 в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» було підтверджено. Діагноз пацієнту ОСОБА_1 був встановлений в лікувальному закладі на підставі клініко-інструментальних та патогістологічних даних, що повністю відповідає протоколу надання медичної допомоги онкологічним хворим, що затверджено наказом МОЗ України №554 від 17.09.2007року.

На підставі того, що виявлена у ОСОБА_1 форма захворювання є гормонозалежною, тобто, процес росту ракових клітин в неї напряму залежав від гормонопродуктуючої функції статевих залоз (яєчників), ОСОБА_1 було рекомендовано, а в подальшому, 03.09.2018 року проведена лапароскопічна гістеректомія 1 типу (видалення матки з шийкою та яєчників). Дана методіка, а саме, лапараскопічний доступ, був обраний лікарями, як найменш травматичний для пацієнта. Хірургічний метод лікування, який було застосовано до ОСОБА_1 , був цілком науково обгрунтованим, та повністю відповідав вимогам «протоколів надання медичної допомоги онкологічним хворим».

Експертна комісія зазначила, що в надій медичній документації (копія медичних карт стаціонарного хворого) є декілька виправлень, які стосуються стадії онкологічного захворювання («Т-2-Т1»), встановленого у ОСОБА_1 . А також в матеріалах є висновок консіліума лікарів, з якого відомо, що первинно встановлена у хворої стадія захворювання на рак «Т2» було змінено на стадію «Т1».

Разом з тим , експертна комісія не вбачає в цьому суттєвого порушення, тому що оцінка розмірів пухлини за різними методами діагностики може відрізнятись, до того ж, остаточний діагноз за символом «Т» (пухлина) може бути виставлений лише на підставі гістологічного дослідження.

Діагноз, встановлений ОСОБА_1 в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України», був повністю обґрунтований, обстеження хворої, яке було проведено в лікувальному закладі, в цілому відповідало вимогам протоколів медичної допомоги онкологічним хворим, тактика лікування хворої була обрана правильно, підстав вважати, що післяопераційний догляд пацієнта здійснювався не в достатньому обсязі, у комісії експертів також немає. Будь-яких порушень чинних інструкцій про лікування онкологічних хворих, а також відомостей щодо існування у ОСОБА_1 протипоказань до застосування саме такого методу хірургічного лікування в наданій медичній документації не виявлено.

Разом з тим комісія не виключила того, що ОСОБА_1 , ймовірно, не була своєчасно та детально інформована лікарями щодо обсягу хірургічно втручання, тобто лікарі їй не приділили достатньої уваги щодо повного тлумачення клінічної ситуації та існуючих варіантів лікування при її захворюванні і не впевнилися чи вірно хвора зрозуміла запропоновану програму лікування (т. 1 а.с.61-109 матеріалів кримінального провадження).

З висновку повторної комісійної судово-медичної експертизи №385/19 від 26.06.2020 року вбачається, що 06.08.2018 року ОСОБА_1 був проведений загальнолікарняний консиліум, до складу якого входив онкохірург, лучовий терапевт, хіміотерапевт та були виставлені показники до оперативного втручання, тобто, в обсязі секторальної резекції з пухлиною правої грудної залози з експресдіагностікой пухлини. (т. 2 а.с. 115-219 матеріалів кримінального провадження).

На підставі даних клініко-лабораторних та інструментальних обстежень, проведених у повному обсязі, було правильно та вчасно встановлено діагноз раку молочної залози, який у подальшому, в тому числі і в ході виконання даної судово-медичної експертизи, підтверджений даними мікроскопічного дослідження післяопераційного матеріалу. Медична допомога, в тому числі і оперативне втручання та післяопераційний догляд, не була протипоказаною, відповідала встановленому діагнозу та вимогам «Уніфікованого клінічного протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги «Рак молочної залози», затвердженому наказом МОЗ України 30.06.2015 року №396.

Методика, що була застосована для лікування хворої ОСОБА_1 має безперечно наукову основу та відповідає вимогам доказової медицини.

У наданих Медичних картах стаціонарного хворого №46020 міститься, відповідним чином оформлені: «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та знеболення та на проведення операції та знеболення», «Інформована добровільна згода на операцію та знеболення», із зазначенням обсягів оперативних втручань.

При іммуногістохімічному дослідженні від 21.008.2018року №775, було встановлено, що видалена злоякісна пухлина молочної залози є гормоночутливою. Така характеристика пухлини вимагає застосування хімічної або хірургічної кастрації для пригнічення дії гормонів та тривалого прийому гормональної терапії. З огляду на вік пацієнтки (45 років), прийняття рішення на користь хірургічного втручання (екстерпації матки з додатками), у даному випадку було обгрунтованим та більш доцільним.

У даному клінічному випадку, за наявності невеликих розмірів пухлинного утворення в молочній залозі, що унеможливлювало проведення пункційної біопсії та адекватної трепан-біопсії, рішення щодо виконання секторальної резекції з експрес-біопсією було правильним та обгрунтованим.

Виходячи з Протоколу операції, даних попереднього обстеження, проведення менш травматичної операції порушувало би онкологічні принципи абластики та антибластики, що, в свою чергу, у подальшому могло привести до розвитку місцевого рецидиву злоякісного процесу.

За онкологічними принципами, при виконанні хірургічного втручання, видалення всіх регіонарних лімфатичних вузлів є обов`язковим, з їх подальшим морфологічним дослідженням на наявність метастазів. Хворій ОСОБА_1 оперативне втручання в обсязі радикальної мастектомії за Мадденом зправа з регіонарною лімфодисекцією (видалення 10 вузлів) було виконано правильно у відповідності до вимог «Уніфікованого клінічного протоколу первинної, вторинної (спеціалізованої), третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги «Рак молочної залози», затвердженому наказом МОЗ України 30.06.2015року №396.

Зафіксовані на фотографіях зміни в ділянці післяопераційної рани, набільш ймовірно, були обумовлені характером та об`ємом хірургічного втручання. Після операційний період проходив гладко, хвора виписана в задовільному стані.

Остаточний діагноз за класифікацією TNM встановлюється виключно після видалення первинної пухлини та макро - мікроскопічного дослідження її. Після оперативного втручання та відповідного дослідження проводиться рестадіювання злоякісного процесу і встановлення точного діагнозу.

З огляду на це, ОСОБА_1 на час проведення операційного втручання, не могла бути інформована про стадію онкологічного захворювання.

Під час клініко-інструментального (УСД, мамографія) обстеження було запідозрена наявність злоякісного новоутворення у правій молочній залозі, і, як заключний етап діагностики, призначено та проведено секторальну резекцію молочної залози з експрес-біопсією.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи гістологічного матеріалу ОСОБА_1 №26 від 20.03.2020 року новоутворення у наданих фрагментах тканини молочної залози гістологічна будова інфільтруюча низькодиференційована карцинома з вираженим фіброзним компонентом скіррозна форма. Вогнищевий крововилив, без клітинної реакції. (т. 2 а.с.220-223 матеріалів кримінального провадження)

Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 28.09.2021року № СЕ-19/121-21/14632-БД встановлено, генетичні ознаки (ДНК-профіль) зразка букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1) (таблиця 1.1, додаток 1) (т. 4 а.с.9-28 матеріалів кримінального провадження).

Встановлено генетичні ознаки (ДНК-профілі) фрагменту біологічного матеріалу з фрагменту парафінового блоку (об`єкт №3.1), фрагментів біологічного матеріалу з фрагментів парафінових блоків з бирками з написами: «18029-30/18", «18029-30Раб» (об`єкти №№ 2.1, 4.1), фрагменту біологічного матеріалу з предметного скла з гістологічним матеріалом з биркою з написом: р 18029-30/18 (об`єкт № 5.1) (таблиця 1.1, додаток 1).

Генетичні ознаки (ДНК-профілі) фрагменту біологічного матеріалу з фрагменту парафінового блоку (об`єкт № 3.1), фрагментів біологічного матеріалу з фрагментів парафінових блоків з бирками з написами: 18029-30/18,"18029-30/18Раби (об`єкти №№2.1,4.1), фрагменту біологічного матеріалу з предметного скла з гістологічним матеріалом з биркою з написом: р 18029-30/18 (об`єкт № 5.1), збігаються між собою та з генетичними ознаками зразка букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (об`єкт № 1.1).

Ймовірність випадкового збігу генетичних ознак фрагменту біологічного матеріалу з фрагменту парафінового блоку (об`єкт №3.1), фрагментів біологічного матеріалу з фрагментів парафінових блоків з бирками з написами. "18029-30/18, "18029-30/18Раб" (об`єкти №№ 2.1, 4.1), фрагменту біологічного матеріалу з предметного скла з гістологічним матеріалом з биркою з написом: р 18029-30/18 (об`єкт № 5.1), та зразка букального епітелію гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (обєкт № 1.1), складає 4,47х1035. Сукупність генетичних ознак, встановлених у вказаних об`єктах, зустрічається не частіше, ніж у 1 з 223 децильйонів осіб (2,23 х 1035)».

Згідно медичної карти стаціонарного хворого №46020 від 08.08.2018року ОСОБА_1 , 08.08.2018 року отримана «Інформована добровільна згода пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення» (форма первинної облікової документації № 003-6/o, затвердженої Наказом МОЗ України від 14.02.2012 №110) на проведення операції в обсязі секторальної резекції правої грудної залози, при інтраопераційному підтвердженні діагнозу рак - радикальна мастектомія .

Згідно судово-почеркознавчої експертизи від 04.10.2021 №СЕ-19/111-21/31922-ПЧ встановлено, що вирішити запитання, ким, ОСОБА_1 чи іншою особою виконано підпис в графі «Копію інформованої згоди отримав: пацієнт___» у наданій на дослідження Інформованій добровільній згоді на операцію та знеболення від 08.08.2018року (медична карта стаціонарного хворого №46020 від 08.08.2018року), - не виявилось можливим.

Вирішити питання, ким, ОСОБА_1 , чи іншою особою виконано підпис в графі «Я, ОСОБА_1 , згоден з запропонованим планом лікування 08.08.2018року (підпис)» у наданій на дослідження Інформованій згоді пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення від 31.08.2018року (медична карта стаціонарного хворого №46020 від 31.08.2018року), - не виявилось можливим.

Висновки були зроблені, оскільки при проведенні порівняльного дослідження, підписів від імені ОСОБА_1 з наданими зразками підпису ОСОБА_1 , у кожному випадку порівняння, не встановлено сукупності суттєвих збіжних або стійких розбіжних почеркових ознак, достатньої для позитивного або негативного висновку про тотожність (зображення 2-7 ілюстративної таблиці, що додається до висновку експерта). Крім того, це обумовлено простотою будови досліджуваних підписів та зразків, а також тим, що порівняльне дослідження підписів від імені ОСОБА_1 проводилось лише з обмеженою кількістю експериментальних та умовно-вільних зразків підпису ОСОБА_1 (т.4 а.с. 3-7)

Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка онкохірург ОСОБА_2 , пояснив, що ОСОБА_1 поступила у відділення 08.08.2018 з діагнозом: підозра на рак правої молочної залози. Після огляду, проведеної лабораторної клінічної діагностики, з врахуванням наявності пухлини в правій молочній залозі ОСОБА_1 , та на загально-лікарському консиліумі, було прийняте рішення про оперативне втручання в обсязі секторальної залози з експрес діагностикою пухлини ОСОБА_1 , оскільки проведення пункційної біопсії та трепан-біопсії було неінформативним. Зазначив, що особисто робив операцію. Спочатку була проведена секторальна резекція молочної залози, з експрес-біопсією. Такий метод лабораторної діагностики робиться протягом 7 хвилин й, у випадку виявлення раку в біологічному матеріалі пацієнта, операція продовжується, з повним видаленням молочної залози та всіх реґіонарних лімфатичних вузлів, що є обов`язковим, з їх подальшим морфологічним дослідженням на наявність метастазів. Пояснив, що з пацієнткою ОСОБА_1 ним проводилась бесіда, роз`яснювалось, що в процесі оперативного втручання може бути прийняте рішення про збільшення об`єму видалення тканин правої молочної залози, з повним її видаленням, інакше в подальшому це могло привести до розвитку місцевого рецидиву злоякісного процесу. Вказав, що особисто отримав від ОСОБА_1 добровільну згоду на оперативне втручання та подальше проведення мастектомії у випадку виявлення під час операції раку, крім того, остання була попереджена про наслідки такої операції. Пояснив, що за відсутності підписаної пацієнтом добровільної інформованої згоди - проведення будь-якої операції не може бути здійснено. Оскільки злоякісна пухлина молочної залози є гормоночутливою, тому в такому випадку є обов`язковим екстерпації матки з додатками. На необхідність в проведенні наступної операції з видалення яєчників ОСОБА_1 , яка вподальшому була проведена 03.09.2018 року також в ДУ «ІМРО ім.С.П. Григор`єва Національної академії медичних наук України» лікарем-онкохірургом ОСОБА_4 , відреагувала спокійно. Вказав, що післяопераційний період у ОСОБА_1 протікав без ускладнень. Виписана з відділення в стабільному стані, без скарг, з рекомендаціями.

Постановою ГСУ Національної поліції України (а.с.49 Т4 матеріалів кримінального провадження) від 26.11.2021року, кримінальне провадження за ч.1 ст.140 КК України закрите на підставі абз.14 ст.284 КПК у зв`язку з закінченням строків досудового розслідування (т. 4 а.с. 49-53 матеріалів кримінального провадження).

За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судова колегія вважає що суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права що їх регулюють.

Між сторонами виникли спірні правовідносини щодо відшкодування компенсації моральної та матеріальної шкоди у зв`язку з неналежним наданням медичної допомоги працівниками медичної установи, які, у даному випадку регулюються нормами Конституції України, Цивільного кодексу України та відповідними постановами Пленуму Верховного Суду України, які регулюють питання відшкодування шкоди.

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» кожний громадянин України має право на охорону здоров`я, що передбачає: кваліфіковану медичну допомогу, включаючи вільний вибір лікаря, вибір методів лікування відповідно до його рекомендацій і закладу охорони здоров`я; достовірну та своєчасну інформацію про стан свого здоров`я і здоров`я населення, включаючи існуючі і можливі фактори ризику та їх ступінь; відшкодування заподіяної здоров`ю шкоди; оскарження неправомірних рішень і дій працівників, закладів та органів охорони здоров`я.

За вимогами статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами статті 1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров`я тощо); в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Відповідно до ст. ст. 1172, 1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, зобов`язання з відшкодування шкоди як майнової, так і моральної є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов`язання належать до недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача; вина. Перераховані підстави для деліктних зобов`язань є обов`язковим. Відсутність хоча б одного елементу виключає відповідальність за завдану шкоду.

Відповідно до пункту 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 травня 1995 № 4, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до статей 77 - 80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними, достатніми.

Згідно з частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ч.1 ст. 79 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була госпіталізована 08.08.2018 року «ІМРО ім.С.П. Григор`єва» з діагнозом «Ca правої грудної залози, р Т1N0 М0, ст. 1А».

09.08.2018 позивачці було проведене оперативне втручання - секторальна резекція правої молочної залози з експрес-діагностикою пухлини.

Згідно висновків проведених судово-медичних експертиз №08-490/2018 від 29.03.2019року, №385/19 від 26.06.2020, № СЕ-19/121-21/14632-БД від 28.09.2021, хірургічний метод лікування, який було застосовано до ОСОБА_1 , був цілком науково обґрунтованим, та повністю відповідав вимогам «протоколів надання медичної допомоги онкологічним хворим».

06.08.2018 року ОСОБА_1 був проведений загальнолікарняний консиліум на підставі даних клініко-лабораторних та інструментальних обстежень, проведених у повному обсязі, було правильно та вчасно встановлено діагноз раку молочної залози (т. 2 а.с. 115-119), тому доводи апелянта, що відповідачі не здійснили необхідну предопераційну діагностику обстежень є безпідставними.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_1 про проведення радикальної мастектомії за Мадденом (повного видалення правої молочної залози) без її добровільної інформованої згоди на оперативне втручання, а також про порушення її права на отримання достовірної інформації про стан здоров`я, колегія суддів зазначає, що ці доводи є необґрунтованими.

Як убачається з медичної карти стаціонарного хворого № 46020 від 08.08.2018, у ОСОБА_1 08.08.2018 було отримано «Інформовану добровільну згоду пацієнта на проведення діагностики, лікування та на проведення операції та знеболення» (форма первинної облікової документації № 003-6/о, затверджена наказом МОЗ України від 14.02.2012 № 110). Вказана згода передбачала проведення операції в обсязі секторальної резекції правої молочної залози з подальшим виконанням радикальної мастектомії у разі інтраопераційного підтвердження діагнозу рак.

Допитаний в судовому засіданні онкохірург ОСОБА_2 , пояснив, що з пацієнткою ОСОБА_1 ним особисто проводилась бесіда, роз`яснювалось, що в процесі оперативного втручання може бути прийняте рішення про збільшення об`єму видалення тканин правої молочної залози, з повним її видаленням, інакше в подальшому це могло привести до розвитку місцевого рецидиву злоякісного процесу. Зазначене не заперечується позивачем, яка вказала в обґрунтуванні позову, що трепан-біопсію хірург ОСОБА_2 проводити відмовився, оскільки цей вид дослідження не є інформативним, що точний діагноз може бути встановлений лише при гістологічному дослідженні, з отриманням біоматеріалу при проведенні операції з секторальної резекції. Тому вони домовились з лікарем про проведення операції з секторальної резекції для отримання гістології.

Крім того, судова колегія при встановлені обставин справи погоджується з висновком суду, що висновок комісійної судово-медичної експертизи №08-490/2018 від 29.03.2019 (т.1 а.с.61-107 матеріалів кримінального провадження), в якому вказано що «комісія не виключає того, що ОСОБА_1 , ймовірно, не була своєчасно та детально інформована лікарями щодо обсягу хірургічного втручання, тобто, лікарі не приділили достатньої уваги щодо повного тлумачення клінічної ситуації, що склалась, та існуючих варіантів лікування при її захворюванні і не впевнились, чи вірно хвора зрозуміла запропоновану програму лікування» не ґрунтується на допустимих та належних доказах висновок комісійної судово-медичної експертизи №08-490/2018 від 29.03.2019 (т.1 а.с.61107 матеріалів кримінального провадження), у якому лише зазначено про неможливість виключити припущення щодо можливого несвоєчасного та неповного інформування ОСОБА_1 лікарями про обсяг хірургічного втручання, що не є встановленням факту відсутності її добровільної інформованої згоди на проведення діагностики, лікування, операції та знеболення.

Судова колегія звертає увагу, що ухвала Комінтернівського районного суду від 15.07.2024 про задоволення клопотання представника відповідача Юшко А.М. щодо витребування доказів постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства.

Відповідно до ст. 76, 84, 127 ЦПК України врахувавши обґрунтовану неможливість відповідача самостійно отримати необхідні для розгляду справи докази, а також беручи до уваги необхідність забезпечення повного й всебічного розгляду справи, суд першої інстанції правомірно поновив пропущений процесуальний строк для звернення з відповідним клопотанням та задовольнив його.

Згідно наказу МОЗ України від 14.02.2012року (в редакції наказу МОЗ України від 08.08.2014року №549), Форма № 003-6/о заповнюється пацієнтом, який звернувся в заклад охорони здоров`я та дає згоду на проведення йому діагностики та лікування, у разі необхідності на оперативне втручання та знеболення. Це здійснюється у присутності лікуючого лікаря даного закладу охорони здоров`я. Пацієнтом власноруч вказуються його прізвище, ім`я, по батькові; лікуючий лікар доводить йому інформацію щодо плану діагностики та лікування, надає в доступній формі інформацію про ймовірний перебіг захворювання, наслідки при відмові від лікування . Згода пацієнта на запропоноване лікування та діагностику (форма № 003-6/о) засвідчується підписами лікуючого лікаря та пацієнта.

Згідно правового аналізу даного наказу МОЗ України, вбачається, що, як на проведення йому діагностики та лікування, так, і у разі необхідності - на оперативне втручання та знеболення пацієнтом з надання добровільної згоди заповнюється єдиний документ. Крім того, як пояснив свідок-хірург ОСОБА_2 в судовому засіданні, що в аналогічних випадках спочатку пацієнту проводиться секторальна резекція молочної залози, з експрес-біопсією, й, у випадку виявлення раку в гістологічному матеріалі, операція продовжується, з повним видаленням молочної залози. Таким чином, секторальна резекція молочної залози з подальшою мастектомією є єдиною операцією, на проведення якої необхідним є отримання єдиної добровільної інформованої згоди від пацієнта.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази, які підтверджують, що позивач ОСОБА_1 була належним чином поінформована про проведення операції, можливі ризики та ускладнення, а також що у разі необхідності може бути прийнято рішення про розширення обсягу оперативного втручання шляхом видалення додаткових тканин правої молочної залози, включно з її повним видаленням. Додаткове отримання від пацієнта добровільної згоди на проведення мастектомії вимогами законодавства не передбачено.

Оскільки, позивачем ОСОБА_1 не доведено належними доказами факт неправомірних дій відповідачів, завдання шкоди за участю відповідачів, як і той факт, що відповідачі є заподіювачами шкоди, а тому судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної неналежним наданням медичної допомоги, каліцтвом та ушкодженням здоров`я

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив обставини справи, надав належну правову оцінку доказам та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.

Підстав для скасування чи зміни судового рішення не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

За правилами, передбаченими пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки доводи апеляційної скарги викладених судом висновків не спростовують, скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Підстави для зміни розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Клопотання Рябка Руслана Олеговича, який діє в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 березня 2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 02.10.2025

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В.Маміна

В.Б. Яцина