Справа № 752/3197/25
Провадження № 2/752/4178/25
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2025 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Зінченка Д.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідачів 229 630, 34 грн матеріальної шкоди та 5 000, 00 грн в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 27 липня 2024 року на вул. Волинській, 16 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за його участі та відповідача ОСОБА_2 .

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року провадження щодо нього за ст.124 КУпАП було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом Audi A4, д.н. НОМЕР_1 , рухаючись позаду транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 , яким керував він, не дотримався безпечного бокового інтервалу, намагаючись обігнати, та здійснив зіткнення з його транспортним засобом.

При цьому відій ОСОБА_2 перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 08 листопада 2024 року відповідач ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, до нього застосоване адміністративне стягнення в вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Отже, дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_2 , який перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Внаслідок дружньо-транспортної пригоди транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , зазнав механічних пошкоджень.

Транспортний засіб Audi A4, д.н. НОМЕР_1 , яким у момент дорожньо-транспортної пригоди керував відповідач ОСОБА_2 , належить відповідачу ОСОБА_3 .

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобілів Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 та Audi A4, д.н. НОМЕР_1 , застрахована не була.

Згідно висновку ФОП ОСОБА_5 щодо вартості матеріального збитку №1424/12-24 від 25грудня 2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 , становить 225 130, 34 грн.

Вартість проведеної експертизи становить 4 500, 00 грн.

Крім того, йому завдано моральної шкоди, яка полягає в психічних переживаннях та стражданнях, яку він оцінює в 5 000, 00 грн.

З огляду на це, просить задовольнити позов.

Позов був зареєстрований судом 05 лютого 2025 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 11 лютого 2025 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідачам був наданий строк для подання відзиву.

Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення, направлені судом документи на адресу відповідачів були повернуті до суду в зв`язку з відсутністю адресатів за зазначеною адресою.

Відповідно до ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Згідно з ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Велика Палата Верховного Суду в п.п.78 -82 постанови від 08 червня 2022 року в справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) зазначила, зокрема, про необхідність застосування аналогії закону.

Зазначені висновки стосуються як матеріального, так і процесуального права.

Відсутність у процесуальних кодексах положень про процесуальну аналогію не є перешкодою для застосування такої аналогії.

За таких підстав суд вважає за необхідне в порядку аналогії закону застосувати норму ст.ст.130, 131 ЦПК України, які регулюють порядок вручення судових повісток.

Відповідно до ч.4 ст.130 ЦПК України у разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Частиною 1 ст.131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться.

Крім того, 19 червня 2025 року про наявність справи в провадженні суду було повідомлено на офіційному веб-сайті судової влади України.

Виходячи з цього, суд вважає відповідачів обізнаними про наявність спору в провадженні суду та його предмет.

Згідно зі ст. 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.

Станом на день ухвалення рішення у справі відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.

З урахуванням цього, суд вважає за можливе розглядати справу за наявними в ній доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За змістом ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

В п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно із ст. ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому доказуванню під час вирішення спору про відшкодування шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Відсутність хоча б одного із цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

З`ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або шкоди немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та, з чого він, при цьому, виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в)причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Тобто, особливістю відповідальності за завдання шкоди є презумпція вини.

Судом встановлено, що 27 липня 2024 року на вул. Волинській, 16 в м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортних засобів: Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_4 , під керуванням водія ОСОБА_1 , та Audi A4, д.н. НОМЕР_1 , який належить відповідачу ОСОБА_3 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 .

За наслідками дорожньо-транспортної пригоди відносно позивача був складений адміністративний протокол за ст.124 КУпАП, а відносно відповідача ОСОБА_2 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2024 року провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо позивача за ст.124 КУпАП було закрито на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП в зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постановою Солом`янського районного суду м.Києва від 08 листопада 2024 року відповідач ОСОБА_2 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, до нього застосоване адміністративне стягнення в вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Внаслідок дружньо-транспортної пригоди транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_4 , зазнав механічних пошкоджень.

Станом на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобілів Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 та Audi A4, д.н. НОМЕР_1 , застрахована не була.

Згідно висновку ФОП ОСОБА_5 щодо вартості матеріального збитку №1424/12-24 від 25грудня 2024 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Volkswagen Passat, д.н. НОМЕР_2 становить 225 130, 34 грн.

( а.с.11 - 14; 17 - 19; 25 - 50 )

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Така позиція узгоджується з постановою Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року в справі № 645/6088/18.

Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Тобто, відсутність вини зобов`язана доводити особа, яка завдала таку шкоду.

При цьому, наявність шкоди та її розмір доводиться самим потерпілим.

З матеріалів справи вбачається, що власником транспортного засобу Audi A4, д.н. НОМЕР_1 . є відповідач ОСОБА_3 .

В момент дорожньо-транспортної пригоди ним керував відповідач ОСОБА_2 .

Відповідно до п.2.2 Правил дорожнього руху власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

За змістом ст.ст. 1166 - 1194 ЦК України власник транспортного засобу відповідає за шкоду завдану особою, яка керувала транспортним засобом, у випадках, коли неправомірному заволодінню цією особою транспортним засобом сприяла недбалість його власника (частини четверта статті 1187 ЦК України) або перебування такої особи у трудових відносинах з власником та заподіяння шкоди під час виконання нею трудових обов`язків (частина перша статті 1172 ЦК України).

Тобто, з точки зору закону, якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 10 червня 2020 року в спарві № 686/10026/16.

За результатами ДТП відносно відповідача ОСОБА_2 був складений адміністративний протокол лише за ч.1 ст.130 КУпАП, в якому будь-яка інформація про керування транспортним засобом без передбачених законом підстав відсутня.

Доказів прийняття рішення щодо нього про керування транспортним засобом без законних підстав також не надано.

Тобто, саме він, за наявності встановлення вини, має відповідати за завдання шкоди.

В той же час, будь-які докази вини відповідача ОСОБА_2 в дорожньо-транспортній пригоді суду не надані.

Постанова суду про визнання його винним та притягнення до адміністративної відповівдальності за ч.1 ст.130 КУпАП таким доказом не являється.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст.78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За змістом ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

З урахуванням викладеного вище, одного з основних принципів цивільного судочинства - принципу змагальності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог позивача.

Що стосується посилання в позові на встановлення вини відповідача ОСОБА_2 в постанові Солом`янського районного суду м.Києва відносно позивача, такі твердження не відповідають змісту вказаної постанови, оскільки в ній зазначена позиція самого позивача про обставини ДТП та вину відповідача ОСОБА_2 , а не висновки суду, що не є тотожним і не може вважатися доведеним фактом.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1166, 1167,1187 ЦК України ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В.Машкевич