печерський районний суд міста києва
пр. № 2-7135/25
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2025 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

за участю секретаря судового засідання - Когут Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача заборгованість за договором № 18.10.2024-100000071 від 18 жовтня 2024 року у розмірі 27 170,00 грн., понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2422,40 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 18.10.2024-100000071, відповідно до якого позичальнику надано кредит у розмірі 11 000,00 грн. строком на 98 днів.

ТОВ "Споживчий центр" свої зобов`язання за договором виконало у повному обсязі - надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та у межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач подала відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що кредитна заборгованість виникла внаслідок списання коштів з її особового рахунку у результаті шахрайських дій третіх осіб, оскільки з 15 травня 2024 року по 21 жовтня 2024 року остання брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, перебуваючи у Сумській області, в результаті чого 17 жовтня 2024 року отримала акубаротравму (контузія) та вибухову травму, та проходила лікування і лікарні. Проте за її словами, під час лікування невідомі особи заволоділи доступом до її мобільного телефону, внаслідок чого були здійснені шахрайські дії зі списанням значної суми коштів з особистого рахунку клієнтки. З цього приводу відповідач подала заяву по поліції. Таким чином, відповідач заперечувала проти позовних вимог в повному обсязі, а також заперечувала факт укладення нею кредитного договору, отримання коштів, а також наявність зобов`язання.

Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій заперечив проти доводів відповідача, зазначаючи, що кредитний договір був укладений у електронній формі та підписано електронним ключем. Крім того, відповідачем підписувались документи, що складають кредитний договір за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - НОМЕР_4. Крім того у виписки за банківського рахунку по картці НОМЕР_1 , який додав відповідач, зазначено два платежі "Автоплатіж на поповнення мобільного телефону" на номер телефону НОМЕР_2 , який зазначений як особистий номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, а також на номер НОМЕР_4, що використовується під час підписання кредитного договору, а саме на який було надіслано одноразовий ідентифікатор «Е782». Саме його було використано відповідачем для підписання кредитного договору 18 жовтня 2024 року. Поряд з цим, видача кредитних коштів підтверджується квитанцією № 541002798 від 18 жовтня 2024 року, яка є первинним платіжним документом у розумінні Закону України «Про платіжні послуги». Таким чином, позивач виконав свої зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі.

Відповідач у відповідь на доводи позивача подала до суду заперечення, в яких зазначила, що оформлення кредиту відбулося шахрайським способом, у зв`язку із чим в провадженні СВ поліції № 2 Одеського РУП № 1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 000517 від 20 жовтня 2024 року, відкрите на підставі заяви відповідача, просила суд витребувати матеріали кримінального провадження для їх оцінки під час судового розгляду.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

4 червня 2025 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої визначено суддю та передано, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

17 червня 2025 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи.

18 червня 2025 року ухвалою суду відкрито провадження за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов наступного висновку.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

18 жовтня 2024 року ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 18.10.2024-100000071, відповідно до якого кредитодавець зобов`язався надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до заявки, яка є невід`ємною частиною пропозиції про укладення кредитного договору, сума кредиту становить 11 000,00 грн, строк, на який надається кредит - 98 днів з дати його надання, дата повернення кредиту - 23 січня 2025 року/а. с. 15-19/.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами кредитного договору.

Згідно з розрахунком банку, заборгованість позичальника становить 27 170,00 грн.

Як вбачається, відповідач заперечувала проти укладення кредитного договору з позивачем.

Відповідно до довідки від 22 жовтня 2024 року за № 1169-ІІІ/160Д, виданої військовою частиною НОМЕР_3 «ІІІ» про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, ОСОБА_1 дійсно в період з 15 травня 2024 року по 21 жовтня 2024 року брала участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією Російської федерації проти України, перебуваючи в Сумській області, Сумському районі, Річківській сільській територіальній громаді.

Відповідно до довідки ЗМЗ «Річки», 17 жовтня 2024 року відповідач отримала травму акубаротравму (контузія) та вибухову травму.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до абз. 2 частини другої ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа.

Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Отже, вказаний кредитний договір укладений у формі електронного документу, що не суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншого законодавства.

Як вбачається, відповідач заперечує проти укладення кредитного договору, зазначаючи, що він був укладений шахрайським способом невідомими особами.

Стосовно доводів відповідача суд зазначає наступне.

Як передбачено частиною першою ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з частиною першою ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з частиною першою ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

За правилами ст. 1074 Цивільного кодексу України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що значаться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин), платіжною картою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (чинного станом на час виникнення спірних правовідносин), користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Проте, стороною відповідача не надано доказів, що кошти переведені без його волевиявлення, не за його власним розпорядженням.

Так, заява до правоохоронних органів про вчинення кримінального правопорушення, як і витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, не є судовим рішенням, яке набрало законної сили, а обставини, встановлені у ньому, - становили би преюдицію. Подання заяви про вчинення кримінального правопорушення і факт внесення відомостей до Реєстру є задокументованими актами фіксації певних обставин, які не мають наперед визначеної оцінки.

Обвинувальний вирок, який би набрав законної сили, у якому суд встановив, що грошові кошти з рахунку позивача були переказані не ним, а іншою особою, яка протиправним шляхом, без його згоди заволоділа таким чином коштами і розпорядилася ними, не надано, про закінчення досудового розслідування та результат не повідомлено суду.

Разом з тим, стороною відповідача документи, що складають кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс-повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий - НОМЕР_4. Крім того, у виписці за банківського рахунку по картці НОМЕР_1 , який додав відповідач, зазначено 2 платежі "Автоплатіж на поповнення мобільного телефону" на номер телефону НОМЕР_2 , який зазначений як особистий номер телефону відповідача в шапці відзиву на позовну заяву, а також на номер НОМЕР_4, що використовується під час підписання кредитного договору, а саме на який було надіслано одноразовий ідентифікатор "Е782".

Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору - 18 жовтня 2024 року.

Відповідач не заперечує, що вказаний засіб зв`язку, а саме: номер телефону НОМЕР_4 належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. З Закону України "Про електронну комерцію" одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно- комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. З Закону України "Про електронну комерцію" електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно- цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до правової позиції Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеній у його постанові від 12 січня 2021 року у цивільній справі № /5556/19: «Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є ... комбінація цифр і літер, або тільки цифр, або тільки літер, яку заявник отримує за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Оспорюваний договір про надання фінансового кредиту підписаний позичальником за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто укладення між сторонами спірного правочину підтверджено...».

Поряд з цим, без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.

Відтак, відповідачем та позивачем було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов правочину (кредитного договору), та підписано відповідачем одноразовим ідентифікатором, що підтверджується належними доказами. Вказані обставини відповідач не спростував належними та допустимими доказами.

Крім того, видача кредитних коштів відповідачу підтверджується квитанцією №541002798 від 18 жовтня 2024 року.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Будь-яких доказів на спростування наданих позивачем розрахунків заборгованості відповідач суду не надав, як і не надав доказів щодо належного виконання ним умов вищезазначеного договору.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до змісту ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Ст. 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, зобов`язання не виконані з вини відповідача.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, враховуючи, що відповідачем порушувалося зобов`язання з повернення коштів та сплати процентів за користування ними, що встановлені умовами договору, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачем не було доведено належним чином, та не надано доказів, що кошти були переведені без його волевиявлення, не за його власним розпорядженням.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача документально підтверджена сплачена сума судового збору у розмірі - 2 422,40 грн.

Стосовно вимог відповідача про стягнення з позивача на її користь витрат на правничу допомогу, суд відмовляє в цій частині на підставі статті 141 ЦПК України, згідно якої у разі задоволення позові судові витрати покладаються на відповідача, а не позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 21, 24, 55, 61, 129-1 Конституції України, ст. ст. 1-16, 509, 525, 526, 530, 536, 1054, 1055 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 280-282, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (, вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032) заборгованість за кредитним договором № 18.10.2024-100000071 від 18 жовтня 2024 року у розмірі 27 170,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" (, вул. Саксаганського, 133-А, м. Київ, 01032) судовий збір у розмірі 2 422, 40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова