КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді - доповідача Кирилюк Г. М.

суддів: Рейнарт І. М., Ящук Т. І.

при секретарі Черняк Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Митнюка Валерія Івановича на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року в складі судді Якимець О. І.,

встановив:

16.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму боргу в розмірі 6 823 дол. США та 3% річних в розмірі 120 дол. США, що разом складає 6 943 дол. США. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 12 березня 2025 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13 січня 2023 року у розмірі 6 823 доларів США. В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 808,55 грн.

17.03.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Митнюк В. І. надіслав до Подільського районного суду м. Києва заяву про ухвалення додаткового рішення, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 33 100 грн.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Суд першої інстанції виходив з того, що сума у розмірі 8 000 грн відповідає критерію реальності та розумності, виходячи зі складності справи, виконаних адвокатом робіт та наданих послуг.

22.04.2025 представник ОСОБА_1 - адвокат Митнюк В. І. подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 33 100 грн.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що сторони в договорі про надання правової допомоги № 2024/08-12 від 12 серпня 2024 рокувизначили фіксовану суму винагороди адвоката, яка складає суму еквівалентну 800 дол. США. а суд не вправі втручатися в ці правовідносини.

З огляду на обраний сторонами договору про правничу допомогу порядок обчислення винагороди, кількість робочого часу, витраченого адвокатом на надання професійної правничої допомоги у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції не впливає на зміну розміру винагороди, яка виплачуватиметься виконавцю.

Лише інша сторона по справі має право заявити про неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу, а за відсутності такого клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу від іншої сторони суд не вправі з власної ініціативи змінювати умови договору в частині розміру винагороди (гонорару) адвоката.

З огляду на викладене вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правову допомогу належним чином не врахував висновки Верховного Суду та помилково прийшов до висновку про зменшення її суми.

Правом надання відзиву на апеляційну скаргу відповідач не скористався.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Марків Н. В. просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Митнюк В. І. подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами першою - шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Установлено, що 12 серпня 2024 року між ОСОБА_1 та адвокатом Митнюком В. І. укладено договір № 2024/08-12 про надання правничої допомоги та представлення інтересів, за умовами якого адвокат за дорученням замовника бере на себе зобов`язання щодо представлення інтересів та надання правової допомоги у захисті прав та інтересів замовника в судах всіх інстанцій, виконавчій службі, перед всіма фізичними та юридичними особами , в органах державної влади та місцевого самоврядування, у стягненні боргу з ОСОБА_2 на користь замовника за договором позики від 13.01.2023, з усіма правами, наданими законом стороні.

Пунктом 3.1 цього договору передбачено, що замовник та адвокат дійшли згоди, що сума винагороди (гонорару) адвокату становить сумі еквівалентній 800 доларів США на час сплати коштів.

Відповідно до акту про прийняття-передачі наданих послуг від 14.08.2024, на виконання умов договору № 2024/08-12 від 12.08.2024 про надання правничої допомоги та представлення інтересів виконавець надав замовнику юридичної послуги: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань відносно предмету спору - витрачено 0,5 год. робочого часу; складання позовної заяви - витрачено 6 год. робочого часу, а замовник прийняв надані послуги.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №2023/08-14 від14.08.2024, адвокатом Митнюком В. І. прийнято від ОСОБА_1 8 300 грн, що еквівалентно 200 дол. США.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордера №2025/03-17 від17.03.2025, адвокатом Митнюком В. І. прийнято від ОСОБА_1 24 800 грн, що еквівалентно 600 дол. США.

Підстава: винагорода (гонорар) за договором № 2024/08-12 від 12.08.2024.

У постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за результатами аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Принцип змагальності втілено, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку тільки тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Враховуючи складність справи, суть спору, результат розгляду справи, характер наданих послуг, участь адвоката під час розгляду справи у суді першої інстанції, витрачений час на консультацію та представництво інтересів позивача, а також оцінивши необхідність понесених витрат, які мають бути компенсовані за рахунок другої сторони, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу підлягав відшкодуванню в сумі 8 000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що воля сторін щодо розміру гонорару була визначена ними в договорі, а за відсутності клопотання про зменшення розміру судових витрат суд не в праві самостійно вирішувати таке питання є необґрунтованими.

В додатковій постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що, попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

В постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19 зазначено, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині 4 статті 129 Господарського процесуального кодексу України. Разом із тим, у частині 5 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Під час розгляду справи не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись ст. 353, 367, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Митнюка Валерія Івановича залишити без задоволення.

Додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. І. Ящук