Провадження № 22-ц/801/1992/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бойко В. М.
Доповідач:Матківська М. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2025 рокуСправа № 127/32414/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого: Матківської М. В.

Суддів: Войтка Ю. Б., Стадника І. М.

Секретар: Закернична А. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ)

на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2025 року за матеріалами скарги ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Київ), Головного управління Національної поліції України, на дії державного виконавця, про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 77682000 та зобов`язання відновити провадження,

Ухвалу постановив суддя Бойко В. М.

Ухвалу постановлено о 12:55 год в м. Вінниця

Дата складення повного тексту ухвали 23 липня 2025 року,

встановив:

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з скаргою на дії державного виконавця, відповідно до якої просила визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № 77682000; зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 77682000.

Скарга мотивована тим, що постановою ОСОБА_2 , заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), відкрито виконавче провадження за № 77682000, де боржником є Головне управління Національної поліції України у Вінницькій області. Як стало відомо заявнику 30 травня 2025 року, державним виконавцем 23 травня 2025 року винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини 1 статті 39 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

Постановою про закінчення виконавчого провадження державний виконавець встановив, що виконавче провадження закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення, рішення суду виконано фактично у повному обсязі згідно з виконавчим документом. Листами від 04 квітня 2025 року та від 20 травня 2025 року ГУ НП у Вінницькій області повідомило про виконання судового рішення, в підтвердження чого надало копії трудової книжки ОСОБА_1 , розрахункового листа та витягу з наказу ГУ НП у Вінницькій області № 30 о/с від 28 лютого 2025 року, відповідно до якого ОСОБА_1 поновлено на посаді діловода Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області. Заявник вважає, що таких висновків державний виконавець дійшов передчасно, оскільки ГУ НП у Вінницькій області рішення Вінницького міського суду від 24 лютого 2025 року у справі №127/32414/24 фактично не виконало, позивач була поновлена на посаді формально. Таким чином, рішення суду залишається невиконаним.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2025 року скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_4 , за участі заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Головного управління Національної поліції України, на дії державного виконавця, задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 23 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження № 77682000.

Зобов`язано Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) відновити виконавче провадження № 77682000.

В апеляційній скарзі Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) просить скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Доводи скарги полягають у тому, що судом першої інстанції належним чином не досліджено тих обставин, що державний виконавець з огляду на свій правовий статус, не може під час виконання судового рішення надавати правову оцінку змісту (суті) рішень суб`єкта владних повноважень, які прийняті останнім на виконання рішення суду, як критерію/умови належного виконання боржником судового рішення.

Боржник поновив стягувача саме на тій посаді, яка була визначена рішенням суду від 24 лютого 2025 року у справі № 127/32414/24, чим фактично виконав рішення суду, що підтверджується копією наказу № 30 о/с від 28 лютого 2025 року та записами у трудовій книжці стягувача.

ОСОБА_1 була поновлена на роботі наказом № 30 о/с від 28 лютого 2025 року, ознайомлена з цим наказом 03 березня 2025 року та не оскаржила його зміст. Отже, на момент відкриття виконавчого провадження між ОСОБА_1 та ГУНП у Вінницькій області існували трудові правовідносини. За таких обставин державний виконавець надала правильну оцінку наявним в матеріалах виконавчого провадження документам та прийняла обґрунтовану постанову про закінчення виконавчого провадження.

У встановлений судом строк надійшов відзив ОСОБА_1 , у якому вона заперечила проти задоволення апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції просить залишити без змін. Доводи відзиву подібні доводам поданої до суду першої інстанції скарги та полягають у тому, що фактично ОСОБА_1 не поновлена на роботі посаду діловода, яка передбачена актуальним штатом, оскільки її займає інша особа ОСОБА_5 ; а стягувача не допустили до фактичного виконання роботи.

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

У судовому засіданні державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Мельник Т. П. апеляційну скаргу підтримала, просить її задовольнити з викладених у ній підстав.

Представник стягувача ОСОБА_1 адвокат Хомич І. О. у режимі відеоконференції заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просить ухвалу суду залишити без змін.

Представник боржника Головного управління Національної поліції України, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився, заяв чи клопотань не подав.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції України про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. Вирішено поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді діловода Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області у Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області. Стягнуто з Головного управління Національної поліції у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03 вересня 2024 року по день поновлення на роботі у сумі 77 681,88 грн., без урахування податків та зборів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді діловода Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області у Головному управлінні Національної поліції у Вінницькій області допущено до негайного виконання. Стягнуто з ГУНП у Вінницькій області в дохід держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Стягнуто з ГУНП у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1211, 20 грн. (а. с. 9-16).

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мельник Т.П. було відкрито виконавче провадження № 77682000 з примусового виконання виконавчого листа №127/32414/24 виданого 19 березня 2025 року Вінницьким міським судом Вінницької області щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі на посаді діловода Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області у ГУНП у Вінницькій області (а. с. 42).

На адвокатський запит Хомича І. О. ГУНП у Вінницькій області надало лист-відповідь від 19 квітня 2025 року відповідно до якого вказало, що штат Могилів-Подільського РВП ГУНП у Вінницькій області передбачає посаду діловода. ОСОБА_5 з 01 січня 2021 року перебуває на посаді діловода Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУ НП у Вінницькій області. Нарахування заробітної плати ОСОБА_1 здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 грудня 2019 року № 1112 «Про умови оплати праці працівників державних органів, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну службу» та виплачується в межах доведених асигнувань по загальному фонду державного бюджету на зазначений напрям видатків на 2025 рік (а. с. 17-18).

Листом від 04 квітня 2025 року ГУНП у Вінницькій області повідомило, що ГУНП у Вінницькій області виконало судове рішення по справі №127/32414/24 в частині допущення до негайного виконання. 28 лютого 2025 року наказом ГУНП № 30 о/с поновлено ОСОБА_1 на посаді діловода Могилів-Подільського районного відділу поліції ГУНП та внесено відповідний запис до її трудової книжки. 03 березня 2025 року ОСОБА_1 отримала витяг з наказу та була допущена до роботи. За березень 2025 року ОСОБА_1 отримала заробітну плату (а. с. 45-46).

Вказане також підтверджується записом з трудової книжки ОСОБА_1 , із якої вбачається, що вчинений запис № 20 від 28 лютого 2025 року про те, що запис № 19 є недійсним та поновлено на попередній роботі (а. с. 46-47).

Постановою заступника начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Мельник Т. П. закінчено виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 127/32414/2, виданого 19 березня 2025 року Вінницьким міським судом Вінницької області (а. с. 22).

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції вважав, що державний виконавець необґрунтовано винесла постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки ОСОБА_1 було поновлено на посаді без внесення відповідних змін до штатного розпису.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку, регламентуються Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закону).

Згідно зі ст. 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі є видання власником про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Виконання рішення вважається закінченим із моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення працівника.

Тобто, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника вважається виконаним, коли власником або уповноваженим ним органом видано наказ (розпорядження) про допуск до роботи і фактично допущено до роботи такого працівника.

КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 65 вказаного Закону, рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного працівника виконується невідкладно в порядку, визначеному статтею 63 цього Закону. Рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність. Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником. У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом. У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 711/8138/18 викладено правовий висновок про те, що законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду незалежно від того, чи буде це рішення суду оскаржуватися. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

У постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 243/2748/16-ц викладено правовий висновок про те, що затримкою виконання рішення суду про поновлення працівника на роботі необхідно вважати невидання власником (уповноваженим органом) наказу про поновлення працівника на роботі без поважних причин негайно після проголошення судового рішення. У разі невиконання цього обов`язку добровільно рішення суду підлягає виконанню у примусовому порядку.

У постановах Верховного Суду від 04 листопада 2019 року у справі № 750/2140/19, від 20 червня 2019 року у справі № 185/8748/16-ц, від 31 жовтня 2019 року у справі № 569/10189/16-ц, викладено правовий висновок про те, що належним виконанням судового рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання власником наказу про це, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків. Законодавець передбачає обов`язок роботодавця добровільно і негайно виконати рішення суду про поновлення на роботі працівника в разі його незаконного звільнення. Цей обов`язок полягає в тому, що роботодавець зобов`язаний видати наказ про поновлення працівника на роботі відразу після оголошення рішення суду, незалежно від того, чи буде це рішення оскаржуватися.

Отже, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. Працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Виконавче провадження закінчується на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону також у випадку, якщо рішення суду було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

З наведених обставин вбачається, що 19 березня 2025 року стягувач ОСОБА_1 отримала виконавчий лист на виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року та 02 квітня 2025 року звернулась до органу ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа (а. с. 39-40). У зв`язку з чим 02 квітня 2025 року заступником начальника Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) Мельник Т. П. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 77682000 та направлено її стягувачу і боржнику (а. с. 42-43).

04 квітня 2025 року ГУНП у Вінницькій області звернулося до органу ДВС з повідомленням про фактичне виконання рішення суду по справі № 127/32414/24 в частині що допущена до негайного виконання. До заяви ГУНП у Вінницькій області долучено копії:

- витягу наказу від 28 квітня 2025 року № 30 о/с, згідно якого ОСОБА_1 поновлено на посаді діловода Могилів-Подільського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (а. с. 46);

- трудової книжки ОСОБА_1 , у якій міститься запис № 20 від 28 лютого 2025 року, згідно якого запис за № 19 (про звільнення) є недійсним, поновлена на роботі на підставі наказу ГУНП від 28 лютого 2025 року № 30 о/с (а. с. 46 на звороті - 47);

- розрахунковий лист за березень 2025 року, згідно якого ОСОБА_1 була допущена до роботи у березні та отримала заробітну плату за вказаний місяць (а. с. 47 на звороті) .

При цьому, до своїх письмових пояснень до суду першої інстанції боржником ГУНП у Вінницькій області додано копії: заяви ОСОБА_1 від 25 березня 2025 року про надання щорічної відпустки з 14 квітня 2025 року; наказу ГУНП у Вінницькій області від 07 квітня 2025 року № 52 о/с про надання ОСОБА_1 , діловоду Могилів-Подільського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області відпустки з 14 квітня 2025 року по 02 травня 2025 року (а. с. 67).

Оскільки боржником ГУНП у Вінницькій області було видно наказ про поновлення боржника на роботі 28 лютого 2025 року, тобто ще до відкриття виконавчого провадження, стягувача було фактично допущено до роботи, установа нараховувала та виплачувала стягувачу заробітну плату, а також надала ОСОБА_1 відпустку згідно поданої нею заяви, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду про поновлення на роботі було виконано боржником в добровільному порядку та в повному обсязі задовго до відкриття виконавчого провадження, а тому у державного виконавця були наявні правові підстави для винесення постанови від 23 травня 2025 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин скарга ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо закінчення виконавчого провадження № 77682000 з примусового виконання виконавчого листа № 127/32414/24 та винесення постанови про закінчення виконавчого провадження № 77682000 від 23 травня 2025 року, є необґрунтованою, а ухвала суду першої інстанції про задоволення скарги є помилковою.

Посилання у скарзі на те, що ГУНП у Вінницькій області формально видало наказ про поновлення на роботі, оскільки поновило її на посаді якої не існувало в штатному розписі ГУНП у Вінницькій області, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року було виконано та поновлено ОСОБА_1 на посаді зазначеній в резолютивній частині рішення.

Доводи скарги про те, що боржник фактично не допустив стягувача до роботи та не забезпечив можливості виконання нею трудових обов`язків, а відтак рішення про поновлення не можна вважати виконаним, також не приймаються. Матеріали справи не містять жодних доказів відсутності фактичного допуску ОСОБА_1 до роботи. Крім того, перевірка обставин щодо реального виконання працівником трудових функцій не входить до компетенції державного виконавця, тому такі доводи не свідчать про порушення з його боку норм чинного законодавства.

При цьому суд апеляційної інстанції звертає увагу, що введення до штату боржника певних посад вимагає здійснення адміністративних та розпорядчих функцій, що здійснюється та контролюється роботодавцем і не входить до повноважень державного виконавця.

Водночас наступне звільнення ОСОБА_1 , яка після поновлення на роботі, працювала, за що отримувала заробітну плату та скористалася правом на щорічну відпустку, на підставі наказу ГУНП у Вінницькій області № 71 о/с від 05 травня 2025 року, не спростовує факту належного виконання рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2025 року. Це звільнення є новою юридичною обставиною, що може бути предметом окремого позову, однак не може розглядатися в межах скарги на дії державного виконавця.

Відповідно до частин 1 і 3 статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця, визнав протиправною і скасував постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 77682000 та зобов`язав відновити провадження, а тому оскаржувана ухвала підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні скарги.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 липня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , за участі заінтересованої особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ), Головного управління Національної поліції України, на дії державного виконавця, про визнання протиправною і скасування постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження № 77682000 та зобов`язання відновити провадження відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

ГоловуючийМ. В. Матківська
СуддіЮ. Б. Войтко
І. М. Стадник

Повний текст судового рішення складено 24 вересня 2025 року