Справа № 645/2766/24
Провадження № 2/584/235/25
РІШЕННЯ

Іменем України

29.09.2025 Путивльський районний суд Сумської області

в складі: головуючого - судді Токарєва С.М.

при секретарі Зікрати Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Путивль в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 17200 грн. коштів, які він перерахував на банківській рахунок відповідача, 8328 грн. 82 коп. інфляційних втрат і 1714 грн. 48 коп. 3% річних, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що в ході шахрайських дій менеджерів фінансової організації «Alfa Оne Capital» у період з грудня 2020 року по січень 2021 року ним було здійснено перерахування коштів, як йому повідомлялось на його «торговий рахунок». Вказані кошти у загальному розмірі 17200 грн. 00 коп. було перераховано на рахунок ФОП ОСОБА_2 , відповідача у справі.

Представник відповідача подав відзив на позов, в якому позов не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у його задоволенні. Також зазначив, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, оскільки він посилається на застосування наслідків недійсності правочину (надання послуг), здійсненого з використанням нечесної підприємницької діяльності, однак відповідних доказів на підтвердження вказаних фактів надано не було (а.с.40-45).

Позивачем подано відповідь на відзив, в якому він позовні вимоги підтримав, та зазначив, що посилання відповідача на відсутність доказів щодо наявності правочину між сторонами є безпідставними, оскільки до норм Закону України «Про захист прав споживачів» підтвердженням вчинення усного правочину є квитанція чи розрахунковий документ. Також зазначив, що відповідачем не зазначено пояснень щодо добросовісності набуття його коштів в сумі 17200 грн. (а.с. 81-84).

Позивач у судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у його відсутність (а.с. 94).

Відповідач та його представник в судове засідання не прибули, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому, у відзиві на позовну заяву представник відповідача просив суд розглянути дану справу за його відсутності та відсутності відповідача.

Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, вважає, що позов підлягає повному задоволенню, зважаючи на таке.

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 31.12.2020 позивач ОСОБА_1 перерахував 1300 грн. 00 коп. на рахунок ФОП ОСОБА_2 , відповідача у справі (код отримувача: НОМЕР_1 , рахунок отримувача: НОМЕР_2 , надавач платіжних послуг отримувача: Cумська філія АТ КБ «Приватбанк», призначення платежу: «за послуги») (а.с.8).

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 31.12.2020 позивач ОСОБА_1 перерахував 5900 грн. 00 коп. на рахунок ФОП ОСОБА_2 , відповідача у справі (код отримувача: НОМЕР_1 , рахунок отримувача: НОМЕР_2 , надавач платіжних послуг отримувача: Cумська філія АТ КБ «Приватбанк», призначення платежу: «за послуги») (а.с.9).

Судом встановлено, що відповідно до платіжної інструкції № 0.0..1 від 05.01.2021 позивач ОСОБА_1 перерахував 10000 грн. 00 коп. на рахунок ФОП ОСОБА_2 , відповідача у справі (код отримувача: НОМЕР_1 , рахунок отримувача: НОМЕР_2 , надавач платіжних послуг отримувача: Cумська філія АТ КБ «Приватбанк», призначення платежу: «за послуги») (а.с.10).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань Єськов В.О. зареєструвався як фізична особа-підприємець 26.10.2020. Державну реєстрацію запису припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця на підставі власного рішення здійснено 26.02.2021 (а.с.11-12).

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»: виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги; продавець - це суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Тобто, Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч.1 ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Суд приходить до висновку, що спірні правовідносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до наявних в матеріалах справи копій платіжних інструкцій кошти позивачем сплачувалися «за послуги». Під час сплати коштів на рахунок відповідача, позивач був впевнений, що він оплачує «вступний платіж» на користь організації «Альфа Ван Кепітал» та поповнює свій «торговий рахунок» у цій організації на вимогу її менеджера, тобто він мав намір отримати послуги фінансового характеру для особистих потреб, не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідач при цьому виступав як суб`єкт господарювання (фізична особа- підприємець). Кошти були сплачені на його підприємницький рахунок.

Наявні в матеріалах справи платіжні інструкції, які засвідчують сплату позивачем коштів на користь ФОП ОСОБА_2 і є підтвердженням правочину між ним та відповідачем (а.с. 8-10).

Наведені обставини свідчать про наявність саме споживчих правовідносин.

Специфікою Закону України «Про захист прав споживачів» є те, що він не містить вичерпного переліку відносин, на які поширюється його дія, оскільки не можна наперед визначити всі ситуації, в яких одна сторона виступає як споживач, а інша як продавець або виконавець. Отже, положення цього закону поширюються на невизначено широке коло правовідносин, які виникають між споживачами та надавачами послуг.

Як зазначено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1996 № 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії. Відносини щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

Верховний Суд також неодноразово зазначав, що Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії і регулює відносини між споживачами та продавцями товарів і надавачами послуг, визначає механізм захисту прав споживачів, а при вирішенні спорів, що виникають між учасниками таких правовідносин, підлягає застосуванню нарівні з іншими актами цивільного законодавства України, що регулюють ті самі питання (постанова від 07.11.2018 у справі № 439/567/16-ц, постанова від 20.03.2019 у справі № 554/8999/15-ц).

Враховуючи наведене, споживчі правовідносини можуть виникати між споживачем та суб`єктом господарювання на будь-якому етапі, в тому числі на етапі виникнення наміру замовлення послуг. Такі обставини, як, наприклад, відсутність договору між споживачем та надавачем послуг, або відсутність самого факту надання послуг, не мають принципового значення в аспекті кваліфікації правовідносин як споживчих.

Правовою підставою заявленої вимоги про стягнення коштів є застосування наслідків недійсності правочину, здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

У тексті цього Закону нерідко використовується термін «договір», але водночас цей закон системно оперує поняттям «правочин» (ст.ст. 12, 13, 19 Закону). Зокрема, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлює положення про недійсність саме правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької практики. З цього випливає недійсність таких правочинів навіть у тих випадках, коли вони не супроводжувались укладенням безпосереднього договору або іншої угоди. Поняття «договір» і «правочин» не є тотожними та співвідносяться як окреме та загальне, при цьому кожний договір є правочином, але не кожний правочин є договором.

Таким чином на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що порушені права позивача підлягають судовому захисту шляхом стягнення з відповідача 17200 грн. як застосування наслідків недійсності правочину, здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики; 8328,22 грн. інфляційних втрат; 1714,48 грн. 3% річних, що разом складає 27243 грн. 30 коп.

При цьому, суд не погоджується з доводами представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяві, про те, що спірні правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» і до спірних правовідносин слід застосувати положення ст.1212 ЦК України (а.с.40-45). Вказана позиція про застосування до спірних правовідносин положень ст. 1212 ЦК України не враховує фактичних обставин справи, реального змісту правовідносин та суб`єктного складу сторін. Стороною відповідача помилково ототожнюється безпідставність одержання майна як одна із фактичних обставин спірних правовідносин і кондикцію як самостійну та окрему підставу позовних вимог. При цьому, предметом регулювання інституту кондикційних зобов`язань (ст. 1212 ЦК України) є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права (постанова Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 607/5422/16-ц), натомість, як зазначалося вище, правовою підставою позовної вимоги про стягнення коштів є застосування наслідків недійсності правочину, здійсненого з використанням нечесної підприємницької практики, тобто в обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на спеціальні норми цивільного права.

Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору, на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 необхідно стягнути в дохід держави 1211 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 7, 9-13, 81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України,

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ) 27243 грн. 30 коп. (двадцять сім тисяч двісті сорок три гривні тридцять копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 1211 грн. 20 коп. (одну тисячу двісті одинадцять гривень двадцять копійок) судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06.10.2025.

Суддя С.М.Токарєв