ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року м.Суми

Справа №592/12991/24

Номер провадження 22-ц/816/848/25

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Рунова В. Ю.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 листопада 2024 року у складі судді Бичкова І.Г., ухваленого в м. Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» про визнання наказу незаконним та стягнення середнього заробітку,

в с т а н о в и в :

У серпні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ №15-к від 22 січня 2024 року, виданий ТОВ «Індичка» щодо нього, в частині припинення застосування гарантій, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП України, збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку; стягнути з ТОВ «Індичка» на його користь середній заробіток з моменту припинення таких виплат, а саме з 22 січня 2024 року по липень 2024 року з утриманням з цієї суми податків і обов`язкових платежів.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що він перебуває у трудових відносинах з відповідачем ТОВ «Індичка» на умовах безстрокового трудового договору. 02 вересня 2022 року між ним та Добровольчим формуванням № 2 Сумської міської територіальної громади було укладено контракт добровольця тероборони. До січня 2024 року відповідач сплачував йому середній заробіток, після січня 2024 року виплати середнього заробітку були припинені.

У відповідь на адвокатський запит відповідач повідомив позивача про наявність наказу №15-к від 22 січня 2024 року про припинення застосування гарантій та визнання наказів такими, що втратили чинність. У тексті наказу зазначено, що відносно нього припинено застосування гарантій, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП України у частині збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. Однак, добровольче формування територіальної громади немає в переліку видів військової служби згідно із Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» через це такі військовослужбовці підпадають під дію ч. 1 ст. 119 КЗпП України і за ними зберігаються виплата середнього заробітку, так як участь у теробороні вважається не військовою службою, а виконанням державних/громадських обов`язків.

Звертає увагу, що по відношенню до позивача трудовий договір з ним відповідач у спосіб, передбачений законодавством про працю, не припинив, а тому трудові відносини є чинними та спір стосується виплати середнього заробітку.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 листопада 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ № 15-К від 22 січня 2024 року ТОВ «Індичка» в частині припинення застосування гарантій, передбачених ч. 1 ст. 119 КЗпП України щодо збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку стосовно ОСОБА_1 .

Визнано незаконним та скасовано наказ № 15-К від 22 січня 2024 року в частині втрати чинності наказу ТОВ «Індичка» № 308-К від 03 жовтня 2022 року «Про увільнення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку з виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони».

Стягнуто з ТОВ «Індичка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті середнього заробітку за період з січня 2024 по липень 2024 включно в розмірі 111291 грн 00 коп.

Стягнуто з ТОВ «Індичка» в дохід держави судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп.

Будучи незгодним з вказаним судовим рішенням, ТОВ «Індичка» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

У доводах апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовані положення ч. 1 ст. 119 КЗпП України, тоді як на спірні правовідносини поширюється вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України. Вказує, що 19 липня 2022 року набрали чинності зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП України, внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» №2352-ІХ, тому починаючи з 19 липня 2022 року відповідач, як роботодавець мобілізованих працівників, зберігає за ними лише місце роботи та посади.

Зазначає, що ч. 1 ст. 119 КЗпП України не є нормою прямої дії, а для її застосування підлягає встановленню питання, чи є здійснювана позивачем діяльності державним або громадським обов`язком та чи прямо передбачена законодавством можливість здійснювати таку діяльність в робочий час.

Наголошує на тому, що укладений між позивачем та командиром добровольчого формування контракт є актом індивідуальної дії, а його умови не стосується товариства.

Вважає також, що суд першої інстанції безпідставно не дослідив та не надав оцінки розбіжностям фактичного робочого часу позивача та часу залучення його до функцій ДФТГ за табелями обліку використання робочого часу.

На переконання заявника апеляційної скарги, ситуація, яку породжує оскаржуване судове рішення є нелогічною та дискримінаційною до кадрових військовослужбовців Збройних Сил України та інших працівників.

Крім того, звертає увагу на те, що відповідно до п.п 2 ч. 1 і ч. 2 ст. 14 Закону України «Про основи національного спротиву» саме на орган місцевого самоврядування покладено забезпечення належного фінансування у межах місцевих видатків заходів територіальної оборони місцевого значення, підготовки та заходів національного спротиву.

Позивачем у встановлений апеляційним судом строк відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 т. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває з ТОВ «Індичка» у трудових відносинах, працює на посаді водія автотранспортних засобів.

Відповідно до контракту добровольця територіальної громади від 02 вересня 2022 року ОСОБА_1 виконує завдання територіальної оборони у Добровольчому формуванні № 2 Сумської міської територіальної громади (далі ДФ № 2 СМТГ) (а.с. 5). Виконання позивачем завдання територіальної оборони у добровольчому формуванні № 2 Сумської міської територіальної громади підтверджується довідкою № 5/884/53 від 13.09.2022, виданою командиром ДФ № 2 СМТГ (а.с. 6).

26 грудня 2023 року листом № 343 ТОВ «Індичка» просило позивача надати підтверджуючі документи про несення позивачем служби по виконанню завдань територіальної оборони, у зв`язку з чим позивачем було надано копію контракту добровольця територіальної оборони від 02 вересня 2022 року, укладеного між командиром ДФ № 2 СМТГ та позивачем, довідку № 427 від 28 травня 2024 року ДФ № 2 СМТГ про несення позивачем служби в цьому добровольчому формуванні з 02 вересня 2022 року по теперішній час (а.с. 7).

З січня 2024 відповідач припинив виплату позивачу середнього заробітку, який відповідач сплачував йому відповідно до ч.1 ст. 119 КЗпП України, за час несення ним військової служби по виконанню завдань територіальної оборони, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків № 1819-23-07732 від 05 травня 2023 року та № 1819-23-21255 від 15 грудня 2023 року, довідками про доходи № СБ000000004 від 07 лютого 2024 року та № СБ000000017 від 05 червня 2024 року (а.с.9-12).

Згідно наказу № 15-К від 22 січня 2024 року «Про припинення застосування гарантій та визнання наказів такими, що втратили чинність», відповідач припинив застосування відносно позивача гарантій, передбачених ч.1 ст. 119 КЗпП України, та визнав таким, що втратив чинність наказ № 308-к від 03 жовтня 2022 року про увільнення позивача від роботи у зв`язку із виконанням обов`язків добровольця територіальної оборони (а.с. 14).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на ОСОБА_1 поширюється дія ч. 1 ст. 119 КЗпП України, а тому оспорюваний наказ не ґрунтується на вимогах закону і порушує гарантовані Конституцією та законами України трудові права та гарантії позивача. Крім того, місцевий суд вбачав підстави для застосування до роботодавця заходів, передбачених статтею 119 КЗпП України, а саме стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку, який повинен зберігатися за працівником на час виконання ним державних або громадських обов`язків.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

У частинах 1 та 2 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про основи національного спротиву» на членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На членів добровольчих формувань територіальних громад, які беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, поширюються гарантії соціального захисту, передбачені Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з п. 16 Положення про добровольчі формування територіальних громад, затвердженого постановою Кабміну від 29 грудня 2021 року № 1449 (далі - Положення № 1449), членом добровольчого формування може бути громадянин України віком від 18 років, який проживає на території громади, де діє добровольче формування, пройшов медичний, професійний та психологічний відбір (перевірку) і уклав контракт добровольця територіальної оборони.

Відповідно до п. 21 Положення № 1449 контракт добровольця територіальної оборони укладається між командиром добровольчого формування та особою, яка подала заяву щодо членства в добровольчому формуванні. Такі особи укладають контракт добровольця територіальної оборони строком на три роки. Форма контракту добровольця територіальної оборони затверджується Міноборони.

Наказом Міністерства оборони України від 07 березня 2022 року № 84 «Про затвердження форми контракту добровольця територіальної оборони та посвідчення добровольця територіальної оборони», зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 07 березня 2022 року № 307/37643 затверджено форму контракту добровольця територіальної оборони (далі - контракт).

У преамбулі форми контракту зазначено, що командир з одного боку, а доброволець з іншого боку, на добровільній основі, на час виконання державних та/або громадських обов`язків, перебуваючи під захистом держави, маючи усі права, свободи, гарантії, закріплені Конституцією України, КЗпП України, відповідно до Закону України від 27 січня 2022 року № 2024-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо уточнення завдань та основ підготовки і ведення національного спротиву» та Положення № 1449, уклали контракт добровольця територіальної оборони.

Згідно з пунктом 3 форми контракту на добровольця, який уклав цей контракт, поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та статті 119 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 119 КЗпП України на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Встановлено, що ОСОБА_1 є добровольцем добровольчого формування № НОМЕР_1 Сумської міської територіальної громади, яке не є військовим формуванням ЗСУ.

Стаття 1 Закону України «Про основи національного спротиву» містить визначення таких термінів: територіальна оборона, доброволець Сил територіальної оборони Збройних Сил України, добровольче формування територіальної громади.

Отже, на громадян України, зарахованих до складу добровольчих формувань територіальних громад, під час участі у підготовці та виконанні завдань територіальної оборони поширюється дія статутів Збройних Сил України. На членів добровольчих формувань територіальних громад під час їх участі у заходах підготовки добровольчих формувань територіальних громад, а також виконання ними завдань територіальної оборони поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» внесено зміни, зокрема до КЗпП України.

Норми Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» та Форми контракту не містять змін у правовому регулюванні соціального і правового становища членів ДФТГ, зокрема, і в частині збереження за ними середнього заробітку, законодавчих підстав для припинення виплати збереженого середнього заробітку зазначеним категоріям працівників не вбачається.

Частиною 1 статті 119 КЗпП України чітко визначено збереження згаданих гарантій саме на час виконання державних та/або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть виконуватись у робочий час.

Відповідно до п. 3 Положення № 1449 командир добровольчого формування є відповідальним за його діяльність, визначає завдання членам добровольчого формування з урахуванням їх спроможностей. Також до функцій командира ДФТГ належить контроль за додержанням умов контракту та припинення контракту у разі порушення добровольцем його умов (пункт 23 Положення № 1449).

Таким чином, саме командири ДФТГ мають здійснювати, зокрема і на вимогу добровольця чи його роботодавця, підтвердження виконання поставлених командиром завдань територіальної оборони у робочий час. Форма такого підтвердження не визначена законодавством, тож командир може здійснювати підтвердження будь-якими належним чином засвідченими документами, які в достатній мірі вказують на залучення добровольця до виконання завдань територіальної оборони в його робочі (згідно визначеного роботодавцем режиму) дні.

Залучення до такого добровольчого формування не є військовою службою, однак укладання такого контракту слід розглядати, як один із способів виконання громадянином України свого конституційного обов`язку щодо захисту незалежності та територіальної цілісності України.

З аналізу зазначених вище норм права, слід дійти висновку про те, що, оскільки працівник, залучений до добровольчого формування територіальної громади, виконує державні або громадські обов`язки у робочий час, то, згідно з положенням частини першої статті 119 КЗпП України, такому працівнику гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку.

Слід зазначити, що з 19 липня 2022 року набрали чинності норми Закону України від 01 липня 2022 року № 2352-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352-ІХ), якими, зокрема, внесено зміни до частини третьої статті 119 КЗпП України, в якій слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

За умовами ч. 2 ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-XII) громадяни України, прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими, зокрема частиною третьою статті 119 КЗпП України.

Оскільки ОСОБА_1 є добровольцем добровольчого формування № НОМЕР_1 Сумської міської територіальної громади, яке не є військовим формуванням ЗСУ, який виконує державні або громадські обов`язки у робочий час, правильними є висновки суду першої інстанції про те, що на позивача розповсюджуються гарантії, передбачені ч. 1 ст. 119 КЗпП України.

Тому, усупереч доводам апеляційної скарги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що гарантії, передбачені ч. 1 ст. 119 КЗпП України, поширюються на позивача та порушені відповідачем.

Видача ТОВ «Індичка» 22 січня 2024 року наказу № 15-к «Про припинення застосування гарантій та визнання наказів такими, що втратили чинність» не свідчить про правомірність таких дій, оскільки на роботодавця обов`язок проводити виплату працівникам, за час виконання державних та громадських обов`язків, середнього заробітку покладено вимогами ч. 1 ст. 119 КЗпП України.

Інші доводи апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції про незаконність виданого ТОВ «Індичка» наказу №15-к від 22 січня 2024 року відносно ОСОБА_1 та наявності правових підстав для стягнення середнього заробітку на користь позивача.

Таким чином, посилання та доводи заявника апеляційної скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367-369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Індичка» залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 листопада 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

В. Ю. Рунов