Справа № 645/5247/24
Провадження № 2/645/285/25
15 вересня 2025 року м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі :
головуючого судді - Сілантьєвої Е.Є.,
за участю секретаря судових засідань - Нестеренко Ю.В.
учасники справи:
представник позивача - адвокат Пархоменко Андрій Олександрович, діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 1383 від 20.06.2006,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та позбавлення батьківських прав,
Неповнолітній ОСОБА_1 звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пеню за прострочення сплати аліментів на позивача у розмірі 200369,30 гривень та позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2024 року прийнято до розгляду цивільну справу за вищевказаним позовом та постановлено розглядати справи в порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 позивача звільнено від сплати судового збору.
02.10.2024 від представника відповідача Дегтяр І.А. надійшла заява про ознайомлення з матеріалами справи.
26.11.2024 від представника відповідача Дегтяр І.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_2 за кордоном.
29.11.2025 від позивача надійшла заява про виклик та допит свідків.
29.11.2025 від позивача надійшла заява про долучення доказів - переписки з месенджеру.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.12.2024 закрито підготовче судове засідання. Справу призначено до судового розгляду.
29.01.2025 від представника відповідача Дегтяр І.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку з перебуванням відповідача ОСОБА_2 у робочому відрядженні за межами України.
14.04.2025 від представника відповідача Дегтяр І.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку з участю у невідкладних слідчих діях за межами Харківської області.
19.06.2025 від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про відкладення розгляду справи та долучення додаткових доказів.
04.08.2025 від представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О.П. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради О.П. Малько надійшла заява про розгляд справи без участі представника Департаменту служб та надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.
14.04.2025 від представника відповідача Дегтяр І.А. надійшла заява про відкладення розгляду справи, в зв`язку з відпусткою.
Позивач неповнолітній ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення по суті пред`явлених вимог, просила їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Крім того зазначив, що батька він не пам`ятає, ні морально не матеріально він не допомагав. З початку повномаштабного вторгнення, мешкає з дідусем та бабусею. До цього жив з матір`ю, зараз вона в Польщі на заробітках, його завжди забезпечувала мати та бабуся з дідусем. В 2009 -2010 році мати з батьком розірвали шлюб, суперечок, щодо спілкування з батьком не було, він не проявляв бажання спілкуватися з позивачем. З 2019 року він не бачив свого батька взагалі.
Відповідач та представник відповідача адвокат Дегтяр І.А. у судове засідання з розгляду справи не з`являлися, хоча про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином. Від представника відповідача надходили неодноразові заяви про відкладення розгляду справи з різних причин, доказів про поважність відкладення розгляду справи, представником не надавалися. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву, заперечень на позовну заяву не подали, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України.
Представник Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради О.П. Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради О.П. Малько, до суду не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, надійшли заяву про розгляд справи без участі представника Департаменту служб, ухвалити рішення з урахуванням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача.
В судовому засіданні було допитано свідків.
Так, свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є бабусею позивачу. Онук з народження мешкає з ними, виріс з ними, батька він не знає. Відповідач не брав участі в житті своєї дитини, не було ні моральної, ні матеріальної підтримки. Навіть коли почалася війна, відповідач не цікавився життям дитини. Коли почав навчатися у коледжі, позивач попрохав відповідача купити комп`ютер для того, щоб вчитися. Відповідач відмовив та писав погані смс з образами, вказуючи, що він не бажає його знати і що він ні його син. Донька одружилася в 2007 році з відповідачем, рік вони жили разом, потім він її вдарив та донька більше туди не повернулася. За всі роки допомоги для сина від відповідача ніякої не було.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивач - це його онук. Коли позивачу виповнився рік, він почав мешкати з ними. Спочатку, коли донька та відповідач одружилися, вони проживали з ними, потім вони поїхали до батьків відповідача, але дочка сказала, що його батькам не подобається, що вони з ними живуть. Потім свідок дізнався, що відповідач її вдарив, у неї кровоточило око. Свідок відвозив доньку до лікарні. Після цього донька та онук почали проживати разом з ними. Відповідач, ніяк не допомагав, ні матеріально, ні матеріально. Перешкод в спілкуванні з батьком не було. Починаючи з 2009 року - батько не спілкувався та не допомагав.
Суд заслухавши думку позивача, свідків, дослідивши матеріали справи та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Так, встановлено судом та підтверджується матеріалам справи, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 20.10.2007 року зареєстрували шлюб, актовий запис про шлюб №664 в Жовтневому відділі РАЦС ХМУЮ (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ).
ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_1 (свідоцтво про народження НОМЕР_2 ), батьками якого зазначено ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .
Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Московським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис №369 від 29.05.2010 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.12.2011 вирішено стягувати з ОСОБА_2 , 1983 року народження аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.04.2011 року та до його повноліття.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 21.06.2024 заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження задоволено та замінено сторону виконавчого провадження до його відкриття у справі №2-3640/11 за рішенням Московського районного суду від 06.12.2011 року про стягнення аліментів на неповнолітню дитину, замінивши стягувача - ОСОБА_3 на стягувача - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

17.07.2024 Московським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист про стягнення аліментів на користь стягувача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

22.07.2024 головним державним виконавцем Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Шкавром Дмитром Анатолійовичем відкрито виконавче провадження про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь стягувача ОСОБА_1 (постанова про відкриття виконавчого провадження НОМЕР_6 від 22.07.2024).

Відповідно до розрахунку Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №74404 від 13.08.2024 року, борг по аліментам починаючи з 01.08.2014 по 01.08.2024 становить 200369,30 грн.

Як вбачається з довідки №1369 від 20.03.2024, ОСОБА_1 є студентом відокремленого першого курсу, групи 11-Р по спеціальності 274 «Автомобільний тренспорт» («Обслуговування та ремонт автомобілів і двигунів»), денної форми навчання Харківського автомобіль - дорожнього фахового коледжу за регіональним замовленням. Рік вступу 2023 наказ від 29.07.2023 № 01-05/277. Дата закінчення коледжу 30.06.2027.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 26.05.2025 - ОСОБА_2 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 . На теперішній час громадянин ОСОБА_2 не перебуває у лавах Збройних Сил України.

Як вбачається з інформації виданої комунальним некомерційним підприємством «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради № 263 від 16.05.2025 - малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. Декларація про надання первинної медичної допомоги підписана з лікарем-педіатром комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» Харківської міської ради ОСОБА_7 від імені матері ОСОБА_3 . За інформацією лікаря-педіатра, за час спостереження в поліклініці, супроводжує дитину на профілактичні медичні прийоми, підписує дозвіл на проведення профілактичних щеплень, піклується про стан здоров`я сина його мати. Батько хлопчика, ОСОБА_2 , за інформацією про стан здоров`я дитини до лікаря-педіатра не звертався.

Відповідно до інформації наданої адміністрацією комунального закладу «Харківський ліцей № 2 Харківської міської ради» № 303 від 26.05.2025 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , навчався у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 2 Харківської міської ради Харківської області з 14 червня 2019 року по 21 вересня 2023 року. 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 вибув із 10-Б класу ХЗОШ № 2 до Харківського автомобільно-дорожнього фахового коледжу (наказ про відрахування від 30.08.2023 № 72-у). Станом на 26.05.2025 року ОСОБА_1 не навчається у комунальному закладі «Харківський ліцей № 2 Харківської міської ради». Під час навчання ОСОБА_1 у Харківській загальноосвітній школи І-ІІІ ступенів № 2 Харківської міської ради Харківської області його вихованням займались мати ОСОБА_3 , бабуся ОСОБА_5 та дідусь ОСОБА_6 (відвідували шкільні збори, приймали участь у житті школи, цікавилися успіхами дитини). Батько ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , участі у шкільних зборах не приймав, успіхами сина у навчанні не цікавився та зв`язку з класним керівником та адміністрацією закладу освіти не підтримував. Назва закладу освіти «Харківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 2 Харківської міської ради Харківської області» змінена на «комунальний заклад «Харківський ліцей № 2 Харківської міської ради» з 17 липня 2023 року на підставі рішення 16 сесії 8 скликання Харківської міської ради Харківської області від 13.06.2023 № 378/23 «Про перепрофілювання (зміну типу) та перейменування закладів загальної середньої освіти».

Як вбачається з довідки Комунального закладу «Харківський ліцей №167 Харківської міської ради» (ХЛ № 167) від 13.05.2025 № 02-05/286 - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчався у Харківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів №167 Харківської міської ради Харківської області (перейменована у комунальний заклад «Харківський ліцей №167 Харківської міської ради» на підставі рішення Харківської міської ради Харківської області від 13.06.2023 №378/23). За час навчання у період з 2014 по 2019 роки його батько навчанням дитини не цікавився. Вихованням дитини займались мати, бабуся та дідусь.

Згідно акту обстеження умов проживання № 16 від 24.02.2025 виконаного службою у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей, було вивчено умови проживання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та встановленого, що неповнолітній мешкає за адресою АДРЕСА_1 , квартира належить ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Умови проживання задовільні, квартира обладнана необхідними меблями та побутовою технікою. Квартира придатна для проживання неповнолітнього. Неповнолітній мешкає в окремій кімнаті, обладнаною меблями, є місце для заняття, комп`ютер, місце для зберігання одягу. Фактично в квартирі проживають ОСОБА_5 - бабуся та ОСОБА_6 - дідусь та неповнолітній ОСОБА_1 . Стосунки в сім`ї доброзичливі та родинні.

Відповідно до розрахунку Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №45441 від 20.05.2025 року, борг по аліментам починаючи з 19.07.2014 по 01.05.2025 становить 229067,27 грн.

Крім того судом вивчалася надана позивачем ОСОБА_1 роздруківку переписки у Вайбері з відповідачем, з якої вбачається, що ОСОБА_2 відносився до сина дуже зневажливо, ображав його та матір дитини, стверджував, що він ОСОБА_1 не батько.

Відповідно до висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 виготовленого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради 04.08.2025 № 291 - під час розгляду та вивчення наданих документів встановлено. Мати дитини - ОСОБА_3 . Батько дитини - ОСОБА_2 . Шлюб між батьками дитини розірвано 29.05.2010. Після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_1 залишився проживати разом з матір`ю. Зараз неповнолітній мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , де створено належні житлово-побутові умови для проживання (акт обстеження умов проживання від 24.02.2025). ОСОБА_8 мешкає разом з бабусею, ОСОБА_5 , та дідусем, ОСОБА_6 ; мати, ОСОБА_3 , тимчасово виїхала до Польщі. Бабуся дитини, ОСОБА_5 , пояснила, що батько довгий час умисно ухиляється від обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ніколи не відвідує сина, не цікавиться його здоров`ям, розвитком та досягненнями, матеріально не допомагає. ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактичне місце проживання не відоме. ОСОБА_2 запрошувався до Департаменту служб на співбесіду, однак не з`явився, пояснень чи документів не надав. ОСОБА_2 з приводу встановлення йому порядку участі у вихованні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та щодо усунення перешкод у спілкуванні з сином з боку матері, до Департаменту служб не звертався, ніяких доказів виконання ним батьківських обов`язків не надавав. Згідно з інформацією адміністрації Міської дитячої поліклініки № 7 неповнолітній ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває під наглядом фахівців закладу з народження. Декларація про надання первинної медичної допомоги дитині підписана матір`ю, ОСОБА_3 . За інформацією лікаря-педіатра, супроводжує дитину в поліклініку на профілактичні медичні прийоми, підписує дозвіл на проведення профілактичних щеплень, піклується про стан здоров`я сина мати, ОСОБА_3 . Батько дитини, ОСОБА_2 , за інформацією відносно стану здоров`я дитини до лікаря-педіатра не звертався. Відповідно до інформації Харківського відділу державної виконавчої служби у Харківському р-ні Харківської області, заборгованість ОСОБА_2 по виплаті аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 01.05.2025 складає 229067,27 грн. Згідно з інформацією адміністрації Харківського ліцею № 167, де навчався ОСОБА_1 з 2014 по 2019 роки, вихованням дитини займались мати, бабуся та дідусь. За час навчання сина в закладі батько навчанням дитини не цікавився. Відповідно до інформацією адміністрації Харківського ліцею № 2 ОСОБА_1 навчався в закладі з 14.06.2019 по 21.09.2023. Вихованням дитини займались мати, ОСОБА_3 , бабуся ОСОБА_5 , та дідусь, ОСОБА_6 , які відвідували батьківські збори, брали участь у житті школи, цікавились успіхами дитини. Батько дитини, ОСОБА_2 , участі у шкільних зборах не брав, успіхами сина не цікавився, зв`язку з класним керівником та адміністрацією закладу не підтримував. Відповідно до вимог ст. 171 Сімейного кодексу України, було проведено співбесіду з неповнолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Хлопець пояснив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . ОСОБА_8 бачив батька всього декілька разів за все життя, він ніколи не брав участі у житті сина, не допомагав, не цікавився його здоров`ям та справами. Останні кілька років він зв`язувався з батьком через соцмережі, однак ОСОБА_2 відносився до сина дуже зневажливо, ображав його та матір дитини, стверджував, що він ОСОБА_8 не батько (хлопець додав роздруківку переписки у Вайбері), що стало поштовхом для хлопця для ініціювання даного позову. Питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було додатково розглянуто на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради (далі - Комісія). Департамент служб справах дітей Харківської міської ради, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стосовно вимог про стягненнянеустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст.4ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав свобод чи законних інтересів.

Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Особа вільна у виборі способу способі захисту цивільних прав судом.

Разом з тим, передбачені ст. ст. 12 і 13ЦПК України засади змагальності та диспозитивності цивільного судочинства визначають основні правила, в межах яких мають діяти особи, що беруть участь у справі, та суд при вирішенні справи.

Згідно ч.3 ст.12ЦПК України кожна сторона у цивільному судочинстві повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Суд, згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим законом випадках.

Відповідач, зі свого боку, зобов`язаний довести обставини, посилаючись на які він заперечує проти позову.

Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами ст. 195 СК України та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Розмір заборгованості по аліментам за період з 01.08.2014 року по 01.08.2024 року на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 13.08.2024 р. в сумі 200369,30 грн. нараховано державним виконавцем помісячно відповідно до ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».

Ніяких даних, які б свідчили про те, що існує спір з приводу неправильності нарахування суми заборгованості по аліментам матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p=(A1 х 1% х Q1)+(A2 х 1% х Q2) (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказаний висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц.

Строк сплати аліментів, що обчислюється місяцями, закінчується в останній день місяця. Початком строку порушення зобов`язання по сплаті аліментів є перше число наступного місяця.

Розрахунок нарахування пені на суму несплачених аліментів здійснюється так: сума заборгованості за кожен місяць, початок періоду заборгованості та кінець періоду заборгованості (визначений позивачем) кількість днів заборгованості за кожний місяць окремо, та пеня за кожний місяць окремо нарахована з моменту виникнення заборгованості (перше число наступного місяця, після зобов`язання боржника сплатити аліменти і до моменту визначеному у позовних вимогах).

Позивачем до суду наданий розрахунок заборгованості, який проведений у повній відповідності до вищевказаного порядку і тому суд вважає його обґрунтований та погоджується з ним, та з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 200369,30 грн.

Розрахунок боргу по аліментам був наданий суду станом 13.08.2024 р.

Оскільки пеня за прострочення аліментів розраховується до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені (ч. 1 ст.196 СКУ), а розмір пені за кожен розрахунковий місяць починаючи з 01.08.2014 року по 01.08.2024 рік перевищує 100% заборгованості по аліментам за конкретний місяць, то розмір пені відповідає 100% заборгованості по аліментам за весь період, тобто пеня становить 200369,30 гривень

За загальними правилами відповідальності за прострочення виконання зобов`язання слід виходити із презумпції вини платника аліментів, який прострочив сплату аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Саме на відповідача, який прострочив сплату аліментів, покладається тягар доказування протилежного.

Наведений розрахунок (неустойки) пені за спірний період часу проведено згідно вищевказаних правових позицій Великої Палати Верховного Суду, складає 200369,30 гривні.

Таким чином, вимоги про стягнення пені за прострочення аліментів, підлягають задоволенню.

Стосовно вимог про позбавлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Тлумачення частини другої статті 171 СК України свідчить, що нею передбачені випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить: вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її виховання (стаття 159 СК України); вирішення спору між батьками, іншими особами щодо її місця проживання (стаття 161 СК України); вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України); вирішення спору про поновлення батьківських прав (стаття 169 СК України); вирішення спору щодо управління її майном (стаття 177 СК України).

Так, під час розгляду справи, судом було допитано свідків та заслуховувалась думка дитини.

При цьому, як встановлено судом, після припинення фактичних шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто з 29.05.2010 року, відповідач стосунків з сином не підтримував.

Ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, передбачає систематичне невиконання обов`язку турбуватись про дитину, в чому воно б не виражалося.

У судовому засіданні встановлено, що відповідач з 2009 року, окремо проживав від нього і не виконував своїх батьківських обов`язків по його вихованню протягом 15 років.

За все життя позивача ОСОБА_1 до звернення до суду з цим позовом, а це більше 15 років, батько з сином не спілкувався жодного разу.

Крім того, відповідач не зазначив і не надав доказів на підтвердження факту піклування про сина, а також не надав доказів того, що він як батько, який бажає виховувати та ростити свого сина і виконувати інші батьківські обов`язки, звертався до органів опіки та піклування і до суду із вимогами про усунення таких перешкод та вирішення спору щодо його участі як батька у вихованні своєї рідної дитини.

При цьому, судом також було встановлено факт втрати родинних зв`язків між батьком та сином. Також ОСОБА_1 не має жодних стосунків із своїми дідом та бабою - батьками відповідача.

Таким чином, по справі достовірно встановлено, що ОСОБА_2 являючись батьком неповнолітнього ОСОБА_1 , не виконує батьківського обов`язку щодо піклування про здоров`я дитини, духовний та моральний розвиток і взагалі не цікавиться життям сина, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується із сином, навіть по телефону; не сприяє засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання дитини.

У цій справі наявні виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить Конвенції про права дитини, і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Суд з урахуванням всіх встановлених обставин та зібраних по справі доказів, оцінених в сукупності, із застосуванням вищезазначених норм сімейного права, прийшов до висновку, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, та що відповідач не вчинив жодних дій для спілкування з сином, його поведінка являється винною, оскільки встановлено свідоме й навмисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками по відношенню до сина ОСОБА_1 протягом досить тривалого часу - п`ятнадцять років, що є підставою для задоволення заявлених вимог про позбавлення батьківських прав.

Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності ст. 141 ЦПК України.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.09.2024 позивача звільнено від сплати судового збору.

Оскільки позивачем було заявлено дві вимоги - матеріального та не матеріального характеру, позивач мав сплатити судовий збір у розмірі 3214,89 грн. (2003,69 грн. за вимогу матеріального характеру та 1211,20 грн. за вимогу нематеріального характеру), в зв`язку зі звільненням позивача від сплати судового збору, з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 3214,89 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4,12,76,141,258,263-265 ЦПК України, ст.ст. 19,150,151,164,166,180-184,192 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 200369,30 грн. (двісті тисяч триста шістдесят дев`ять гривень тридцять копійок).

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави судовий збір у розмірі по 3214 грн. 89 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст. ст. 284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , паспорт № НОМЕР_4 , орган що видав 6317,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса реєстрації АДРЕСА_5 ,

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, юридична адреса вул. Чернишевська, 55, м. Харків, 61002.

Повний текст судового рішення складено 22.09.2025 року.

Головуючий суддя -