Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/5295/25
Провадження № 2/279/2385/25
У Х В А Л А

30 вересня 2025 року м. Коростень

Суддя Коростенського міськрайонного суду Житомирської області Івашкевич О.Г., у цивільній справі № 279/5295/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини, повернення її за попереднім місцем проживання та визначення місця проживання дитини з батьком,

ВСТАНОВИВ:

До Коростенського міськрайонного суду Житомирської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини, повернення її за попереднім місцем проживання та визначення місця проживання дитини з батьком.

Ухвалою суду від 02.09.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу 10 - денний строк для усунення недоліків, оскільки позивачем при зверненні до суду з позовною заявою не було надано належних доказів щодо сплати судового збору, на надано належним чином завірених копій усіх письмових доказів, долучених до позовної заяви.

Позивачу встановлено десятиденний строк для усунення недоліків, а саме необхідністю сплатити судовий збір та надати до суду документ на підтвердження сплати судового збору, а також надати суду : надати суду: належним чином завірені копій усіх письмових доказів, долучених до позовної заяви, шляхом: проставлення на копіях письмових доказів: а) відміток "копія", "з оригіналом згідно"; б) дати завірення копії письмового доказу; в) підпису, прізвища, ініціалів посадової/службової особи, що засвідчує копію письмового доказу; примірників належним чином завірених копій усіх письмових доказів у кількості відповідно до відповідачів та третіх осіб у справі; зазначити у якої особи знаходяться оригінали документів, долучених до позовної заяви.

02.09.2025 року дану ухвалу направлено позивачу.

Позивач ухвалу про залишення позовної заяви без руху отримав 09.09.2025 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

15.09.2025 року до суду надійшла заява позивача в якій останній повідомив, що оскільки він є учасником бойових дій то він має право на відповідне звільнення від сплати судового збору на всіх стадіях судового процесу. У заяві зазначає, що застосування п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" має відбуватися при зверненні осіб, які в ньому зазначені, до суду у зв`язку з порушенням будь-яких їхніх прав, а не тільки тих, які безпосередньо пов`язані з відповідним їхнім статусом (учасник бойових дій, постраждалий учасник Революції Гідності, Герой України), незалежно від характеру, предмета й підстав їхніх позовів.

Дослідивши заяву позивача та долучені до неї документи, суд дійшов висновку, що позовну заяву ОСОБА_1 слід визнати неподаною та повернути позивачу.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що вимоги позивача стосуються правовідносин, що регулюються Сімейним кодексом України, а саме спору щодо місця проживання дитини з батьком, що не пов`язані із захистом його прав як учасника бойових дій або з виконанням ним військового обов`язку, з гарантіями та пільгами, встановленими Законом України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Пункт 13 частини першої статті 5 Закону України "Про судовий збір" має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору.

Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту". Стаття 22 цього ж Закону передбачає, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань.

Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону "Про судовий збір" суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12 та 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту".

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі №545/1149/17 та Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2024 року у справі № 567/79/23.

Оскільки серед переліку пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначених статтями 12 та 22 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" відсутні переваги, пільги та гарантії у сфері сімейних правовідносинин, з якими позивач звернувся у цій справі, то судовий збір підлягає сплаті позивачем на загальних підставах.

Вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху недоліки позивач не усунув, судовий збір у визначеному розмірі не сплатив. З клопотанням про відстрочення, розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру, як це передбачено ст.8 Закону України "Про судовий збір" позивач до суду не звертався.

Щодо посилання позивача на правову позицію у справі № 567/79/23, суд зазначає, що Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 11.09.2024 року не встановила об`єктивних причин для відступу від правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 9901/311/19, від якого вона не відступила у своїй постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17, та викладеного у інших постановах Верховного Суду (наприклад, від 21 березня 2018 року у справі № 490/8128/17, від 04 травня 2020 року у справі № 314/3549/17, від 20 травня 2020 року у справі № 727/9199/16-ц, від 24 листопада 2021року у справі № 761/1004/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 521/17186/20, від 04 травня 2022 року у справі № 373/86/21 тощо), який обмежує застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI виключно статтями 12 та 22 Закону № 3551-XII.

ВП ВС також вказала, що згідно з відкритими та загальнодоступними даними Офіційного вебпорталу парламенту України, у березні 2020 року у Верховній Раді України зареєстрований проєкт Закону про внесення зміни до статті 5 Закону України "Про судовий збір" (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

Відповідно до проєкту цього Закону було запропоновано внести зміни до Закону України "Про судовий збір" в частині викладення пункту 13 частини першої статті 5 зазначеного Закону в такій редакції: "учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у всіх справах незалежно від характеру порушених прав".

Проте Верховна Рада України не прийняла Закон про внесення зміни до статті 5 Закону України "Про судовий збір" (щодо сплати судового збору при захисті прав учасників бойових дій, постраждалих учасників Революції Гідності та Героїв України).

Тобто законодавець чітко визначив свою позицію щодо спірного питання.

Враховуючи викладене та те, що станом на 30.09.2025 строк для усунення недоліків позовної заяви, визначених в ухвалі суду від 02.09.2025 року, закінчився, із заявою про продовження строку для усунення недоліків позивач до суду не звертався, інших заяв на виконання ухвали на адресу суду не надано, будь-яких повідомлень про наявність поважних причин, що ускладнюють чи унеможливлюють виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у встановлений для цього строк, позивачем не подано, суд дійшов висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви позивачу.

Положеннями ч.3 ст.185 ЦПК України передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Доступ до правосуддя в контексті п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини не може бути абсолютним і підлягає державному регулюванню й обмеженню. Кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Відтак, в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Одним із процесуальних обов`язків для реалізації права на судовий захист в порядку цивільного судочинства є надання документа про сплату судового збору у встановленому законом порядку та розмірі.

За таких обставин, враховуючи те, що недоліки позовної заяви усунуті не були, суд вважає за необхідне повернути позовну заяву позивачеві.

Повернення заяви з зазначених вище підстав не є по своїй суті обмеженням права на доступ до суду, оскільки відповідає вимогам закону та основним засадам цивільного судочинства, та не позбавляє позивача можливості повторного звернення до суду після усунення обставин, що стали підставою для повернення заяви.

Керуючись ч.3 ст.185 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини, повернення її за попереднім місцем проживання та визначення місця проживання дитини з батьком визнати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду. Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя : Оксана ІВАШКЕВИЧ